Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

У червні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та неустойки. Позовні вимоги мотивуючи тим, що 01.10.2019 позивач надав відповідачу у позику грошові кошти в сумі 1 693 825 грн., які останній зобов`язувався повернути до 01.12.2019 року. Підписанням договору позики 01/10/19-2 відповідач підтвердив отримання суми позики. 28.12.2019 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору позики № 01/10/19-2, відповідно до якої було внесено зміни до п. 1, 5, 6 та зазначено, що відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 1 972 250 грн., які останній зобов`язувався повернути до 01.03.2020 року. Проте, свої зобов`язання щодо повернення суми позики відповідач не виконав. У зв`язку з цим позивач звернувся з позовом до суду та просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 1 972 250 грн., неустойку в розмірі 1 082 763 грн. 42 коп., а всього 3 055 013 грн. 42 коп. та судові витрати в розмірі 12 405 грн. Ухвалою суду від 02.08.2022 року провадження у справі відкрито за правилами позовного (загального) провадження та призначено підготовче судове засідання на 28.09.2022 року (а.с. 19). Ухвалою суду від 05.12.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання на 20.02.2023 року (а.с. 33). 14.04.2023 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 53-55), відповідно до якого 01.10.2019 року між сторонами дійсно був укладений договір позики № 01/10/19-2. Проте, позивач не зазначає, що на виконання зазначеного договору та додаткової угоди існує забезпечення. Частиною 2 пункту 12 договору передбачено, що забезпечення виконання позичальником зобов`язань за цим договором є передача в заставу рухомого майна: автомобіль марки BENTLEY, модель ARNAGE, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , 2006 року випуску, тип - ЛЕГКОВИЙ СЕДАН-В, колір - ЧЕРВОНИЙ, державний номер [NUMBER] , та належить «Позичальнику» на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 04.01.2013, ВРЕР-7 УДАІ ГУ МВС України в м. Києві. Додатковим забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за цим Договором є підписана генеральна довіреність від 01.10.2019 року, посвідчена приватним нотаріусом Євтушок І.О. та зареєстрована в реєстрі за № 1725)». Тобто, умовами укладеного договору та додаткової угоди чітко передбачено, що з метою реального виконання зобов`язання був укладений додатково договір застави. Вважає, що першочергове задоволення вимог позивач повинен здійснити шляхом реалізації предмета застави. Всупереч цьому позивач не зазначає про факт того, що укладений договір позики забезпечений руховим майном. Окрім цього, позивач не зазначає, що вартості заставленого майна не достатньо для погашення заборгованості чи що воно знищено. Тобто, позивач не надав жодної правової оцінки тому факту, що є забезпечення позики майна. 21.04.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с. 68-69), відповідної до якої зазначає, що ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулася до суду, відповідно до вимог законодавства. Відповідно до п. 12 договору позикодавець у випадку не виконання відповідачем зобов`язання за договором може подати даний договір до стягнення в судовому порядку. Заборгованість відповідачем не погашена, зобов`язання не виконані, а тому просить позов задовольнити в повному обсязі. До судового засідання сторони не з`явились з невідомих причин, хоча про час, день та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти заочного рішення не заперечує (а.с. 77). Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Постановою Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13 передбачено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Судом встановлено, що 01.10.2019 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики № 01/10/19-2 (далі - договір), відповідно до якого (п. 1) позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти у сумі 1 693 825 грн., що за курсом НБУ (1 долар США = 24, 197474 грн.) на день укладання цього договору еквівалентно 70 000 доларів США (а.с. 8). Відповідно до п. 2 договору сума позики, встановлена п. 1 даного договору, отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі. У свою чергу відповідач зобов`язався повернути позивачу суму позики, визначену в п. 1 даного договору відповідно до графіка повернення позичальником грошових коштів, визначеному в п. 5. дата повернення позики до 01.12.2019 року включно. Згідно з п. 12 договору у випадку невиконання позичальником зобов`язання за даним договором, даний договір може бути поданий позикодавцем до стягнення. Звернення стягнення за даним договором здійснюється у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або в судовому порядку. Забезпечення виконання позичальником зобов`язань за цим договором є передача в заставу рухомого майна: автомобіль марки BENTLEY, модель ARNAGE, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , 2006 року випуску, тип - ЛЕГКОВИЙ СЕДАН-В, колір - ЧЕРВОНИЙ, державний номер [NUMBER] , та належить «Позичальнику» на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 04.01.2013, ВРЕР-7 УДАІ ГУ МВС України в м. Києві. Додатковим забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за цим Договором є підписана генеральна довіреність від 01.10.2019 року, посвідчена приватним нотаріусом Євтушок І.О. та зареєстрована в реєстрі за № 1725)». 28.12.2019 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору позики № 01/10/19-2 від 01.10.2019 року, відповідно до якої було внесено зміни до п. 1, 5, 6 та зазначено, що (п. 1) позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у сумі 1 972 250 грн., що за курсом АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 24, 5000 грн.) на день укладання цього договору еквівалентно 80 500 доларів США (а.с. 7). Пунктом 5 додаткової угоди встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п. 1 даного договору відповідно до графіку повернення позичальником грошових коштів: -85 750 грн., що еквівалентно 3 500 доларів США до 01.01.2020 року включно; -85 750 грн., що еквівалентно 3 500 доларів США до 01.02.2020 року включно; -1 800 750 грн., що еквівалентно 73 500 доларів США до 01.03.2020 року включно. 28.12.2019 року відповідач власноруч підписав розписку, в якій зазначив, що кошти в сумі 1 972 250 грн. отримав у повному обсязі та зобов`язався повернути до 01.03.2020 включно (а.с. 11) Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частин 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно з ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк (стаття 610 ЦК України). За положеннями ст. 525, 526 ЦЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Також, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Частиною 2 ст. 524 ЦК України встановлено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з п. 9 договору, позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У строк, встановлений договором позики (графіком повернення позичальником грошових коштів), відповідач суму позики позивачу не повернув. Договір позики відповідач не оспорював, не визнавав його недійсним чи удаваним правочином, що має на меті приховати інший правочин. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму позики в розмірі 1 972 250 грн. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України,якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Пунктом 10 договору передбачено, що у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожен календарний день існування простроченої заборгованості. Прострочення загальної суми боргу за договором позики розпочалось з 2 березня 2020 року. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи умови п. 10 договору позики, а також розрахунок заборгованості неустойки, наданий позивачем (а.с. 9), відповідно до якого позивач обмежив розмір неустойки до 0,15% за кожен день прострочення та кінцевою датою - 1 січня 2021 року, суд дійшов висновку про нарахування неустойки за період з 2 березня 2020 року (початок прострочення загальної суми боргу за договором позики) до 1 січня 2021 року з розрахунку 0,15% за кожен день прострочення щодо загальної суми боргу 1 972 250 грн. Тому, розмір неустойки за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 02.03.2020 року по 01.01.2021 року складає 905 262 грн. 75 коп. (1 972 250 грн. х 0,15% = 2 958,37 грн. х 306 прострочених днів). Тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення неустойки. Загальний розмір, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 2 877 512 грн. 75 коп. (1 972 250 грн. + 905 262 грн. 75 коп.), що становить 94,2% від ціни позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 11 685 грн. 51 коп. (94,2% від 12 405 грн. сплаченого позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви). На підставі викладеного та

Outcome: partial