Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-15 00:00:00

У вересні 2021 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Шлюбу між сторонами не укладено, проживають окремо. Позивачка з дитиною фактично проживають в м.Миколаєві. Починаючи з 2019 року відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні доньки, ухиляється від побачень з нею та будь-яких зв`язків (телефонних, онлайн бесід), не відвідує та не цікавиться дошкільною освітою дитини, не надає матеріальної допомоги та має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 63012,73 грн. Враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, позивачка просить позбавити його батьківських прав щодо їх неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Зазначила, що з відповідачем проживали у фактичному шлюбі у період з 2016 року до осені 2019, від якого у них народилася донька [PERSON] . Відповідач є біологічним батьком дитини, батьківство визнав. За час спільного проживання у с.Новопетрівка Снігурівського району відповідач не був зацікавлений у подальшому забезпеченні сім`ї, тому вона з дитиною пішла від нього. Проживала у квартирі тітки у м.Миколаєві. Відповідач про місце їх з дитиною проживання знав, за його згодою дитина залишилася проживати з нею. З того часу відповідач періодично телефонував та частково сплачував аліменти. З кінця 2020 року відповідач перестав виходити на зв`язок, аліменти не сплачує, життям дитини не цікавиться. Вона не перешкоджає відповідачу у спілкуванні з дитиною. Метою позбавлення відповідача батьківських прав є усунення на майбутнє перешкод у реалізації нею прав дитини без згоди батька, який не приймає участі у її вихованні та утриманні. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений. Подав відзив на позов, у якому зазначив, що позивач з березня 2019 року перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною та цілеспрямовано відмовляється від матеріальної допомоги дитині для створення підстав позбавлення його батьківських прав. У задоволенні позову позивачці просить відмовити. Представник третьої особи служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської області також надала заяву, в якій просила про проведення судового засідання у її відсутність, надала висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Позов про позбавлення батьківських прав позивачем обґрунтовується на підставі п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України. Відповідно до вказаної норми права мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується записами даних про батьків у свідоцтві про народження серії [NUMBER] , виданому 21 квітня 2016 року за актовим записом №3, місце державної реєстрації: Новопетрівська сільська рада Снігурівського району Миколаївської області (а.с.7). Визнання відповідачем батьківства у добровільному порядку підтверджується копією актового запису про народження та повним витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження дитини (а.с.43-45). Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 22 серпня 2019 року з відповідача на користь позивача на утримання доньки стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів доходу (заробітку), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 13 червня 2019 року і до досягнення повноліття. Рішення набрало законної сили 24 вересня 2019 року (а.с. 52-53). На примусовому виконанні Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває виконавче провадження № 60308902 з примусового виконання виконавчого листа про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно з розрахунком, станом на 01 серпня 2021 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів за весь період стягнення складає 60 412,73 грн (а.с. 11-14). Позивачка разом з дитиною зареєстровані в [ADDRESS] (а.с. 8), фактично проживають в [ADDRESS] . Дитина [PERSON] , [INFO] , відвідує дошкільний навчальний заклад № 93 з 01 грудня 2019 року по дійсний час. Згідно з довідкою завідувача ДНЗ № 93 Андріянової Л.В. , у вихованні дитини приймає участь мати, батько [PERSON] за дитиною ніколи не приходив, батьківські збори не відвідував (а.с. 10). У висновку органу опіки та піклування адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради від 22 лютого 2022 року визнано за не доцільне позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.148). Позивачка [PERSON] 25 січня 2023 року зареєструвала шлюб та змінила прізвище на [PERSON] , на підтвердження чого надала свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Пленум Верховного суду України в пунктах 15 та 18 постанови №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позивач в обґрунтування необхідності застосування до [PERSON] крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав посилається на те, що він не цікавиться донькою, не займається її вихованням, не приймає участі у отриманні дитиною освіти, не надає матеріального утримання. Відповідач проти позбавлення його батьківських прав заперечує, посилаючись на створення позивачкою перешкод у спілкуванні з дитиною та отримання матеріального забезпечення. В обгрунтування своїх доводів надає електронну переписку та копії платіжних квитанцій про перерахування сум коштів на користь позивача, дійсність яких позивач не визнає. Проаналізуваши надані сторонами докази на обгрунтування власних позицій суд прийшов до переконання що позбавлення відповідача батьківських прав за обставин встановлених у справі буде передчасним. Так, у вирішенні питання про позбавлення батьківських прав суд має врахувати інтереси дитини. Непорозуміння між сторонами з приводу участі у вихованні дитини тим з батьків, який за домовленістю між ними проживає окремо разом з дитиною, не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав. Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2020 року у справі №420/1075/17 прийняв висновок, у якому зазначив, що наявність заборгованості щодо сплати аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення батька/матері дитини батьківських прав. Факт стягнення з одного з батьків на користь іншого аліментів на утримання дитини не може свідчити про свідоме ухилення від ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо її утримання, оскільки таке стягнення є одним із способів захисту прав дитини на нележне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька/матері до надання їй належного утримання. Крім того, у висновку орган опіки та піклування встановив, що відповідач за місцем проживання характеризується позитивно, бажає приймати участь у вихованні доньки, однак мати дитини чинить перешкоди у такому. Виходячи з інтересів дитини орган опіки та піклування вважав за недоцільне позбавлення відповідача батьківських прав. Зворонього суду не доведено. Позивачка не обґрунтувала, яким чином позбавлення відповідача батьківських прав буде в інтересах дитини. Таким чином, суду не представлено достатньо доказів злісного, свідомого ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків, зокрема даних про те, що він притягувався адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків, несплату аліментів, немає, під соціальним супроводом сім`я не перебувала, будь-яких заходів впливу зі сторони державних установ з приводу невиконання батьківських обов`язків до відповідача не застосовувалося. Разом з тим, суд погоджується з тим, що відповідач не вживав достатніх заходів до спілкування з дитиною, не приділяв необхідної уваги та матеріального забезпечення, а тому у цій частині поведінка батька по відношенню до доньки є винною, однак зважаючи на відсутність будь-яких попереджень із сторони державних органів в тому числі й за ініціативною позивачки за невиконання батьківських обов`язків, враховуючи період винної поведінки та обставини її допущення, враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що на даний час відсутні правові підстави для застосування до [PERSON] крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав, а тому відмовляє позивачці у задоволенні позову як у передчасному, із попередженням про необхідність зміни поведінки та покладенням на ООП контролю за виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків.

Outcome: dismissed