Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-08 00:00:00

17.02.2023 року судом зареєстровано позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, стягнення коштів, яку мотивовано тим, що 20.10.2021 року був зареєстрований шлюб із [PERSON] 23.05.2022 року, під час перебування в Польщі, на підставі договору купівлі-продажу вони придбали автомобіль HondaCivic, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2000 року випуску сріблястого кольору за 4\~800 (чотири тисячі вісімсот) злотих. За згодою подружжя, автомобілем користувалась [PERSON] . Відносини між подружжям погіршувались і з 24.07.2022 року вони вирішили припинити шлюб, почали проживати окремо. 24.07.2022 року позивач залишила автомобіль в м. Люблін на стоянці, що не охороняється, з ключем, техпаспортом та договором купівлі-продажу та виїхала в Україну. 01.08.2022 року побачила в мобільному додатку Маркет Плей оголошення про продаж автомобіля, який вона залишила в Польщі. Продавцем автомобіля вказаний відповідач [PERSON] . Згоди на продаж автомобіля позивач не надавала, тому 20.08.2022 року вона повернулась до Польщі і звернулась до поліції із заявою про викрадення автомобіля чоловіком [PERSON] . За результатами розслідування було встановлено, що допитаний як свідок [PERSON] заявив, що автомобіль придбав під час шлюбу з [PERSON] . Вона його використовувала. Зараз вони перебувають в процесі розлучення. Вона сказала йому де знаходиться машина і ключі. Він забрав автомобіль і продав його на металобрухт. Усно позивачу було роз`яснено, що провадження за її заявою про викрадення автомобіля закрито у зв`язку з відсутністю злочину, оскільки автомобіль був придбаний у шлюбі, є їх спільною з чоловіком сумісною власністю, рівні права подружжя на автомобіль, питання про його поділ рекомендовано вирішувати в судовому порядку. Отже, відповідач підтвердив, що придбав автомобіль у шлюбі з позивачем та продав його без згоди та відома позивача. Ціна автомобіля за договором купівлі-продажу складала 4\~800 злотих, що за курсом НБУ станом на 23.05.2022 року становило 32\~018,40 грн. Оскільки автомобіль є неподільною річчю, був проданий відповідачем без її згоди, [PERSON] просила на підставі ст.ст. 60, 65, 69, 70 СК України поділити автомобіль HondaCivic, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2000 року випуску, власником якого є [PERSON] , зобов`язавши його виплатити позивачу грошову компенсацію вартості спільного автомобіля в сумі 16\~009,20 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати судовий збір. 10.03.2023 року було відкрите спрощене провадження у даній справі (а.с. 37). В судовому засіданні представник позивача адвокат Колібабчук Н.К. позов [PERSON] підтримала за обставин, що викладені у ньому та просила задоволити вимоги позивача в повному обсязі. Зауважила, що у даній справі позивач надала усі наявні у неї докази. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся завчасно, належним чином. Відзиву на позов, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутності не надавав. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З урахуванням вимог статей 223,\~280 ЦПК України\~суд провів заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 20.10.2021 року. Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 12.12.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Рішення набрало законної сили. 23.05.2022 року на підставі договору купівлі-продажу в Польщі подружжям був придбаний автомобіль HondaCivic, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2000 року випуску, за 4800 злотих. Автомобіль був в користуванні [PERSON] . Згідно пояснень позивача з 24.07.2022 року сторони припинили подружні стосунки, проживають окремо. 24.07.2022 року автомобіль був залишений позивачем на стоянці в м.Люблін. В подальшому автомобіль знаходився в користуванні у відповідача [PERSON] , який продав його без згоди позивача [PERSON] 20.08.2022 року позивач звернулась до поліції Польщі із заявою про викрадення автомобіля HondaCivic, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2000 року випуску, разом з ключем, документами та договором купівлі-продажу її чоловіком [PERSON] в період з 24.07.2022 року 01.08.2022 року, та продаж автомобіля без її згоди. З нотаріально посвідченого 28.12.2022 року за реєстр. № 2-35 перекладу постанови прокурора районної прокуратури м. Сєдльце про припинення розслідування від 20.10.2022 року (справа № пр. 5Ds.1158.2022.S.) вбачається, що 23.08.2022 року [PERSON] в штабі Головного управління поліції у Лосіце попереджена про кримінальну відповідальність за неправдиві свідчення та приховування правди (ст. 233 параграф 1 КК) у випадку неправдивого повідомлення про злочин. Для протоколу усного повідомлення про злочин вона вказала, що придбала автомобіль HondaCivic за власні гроші. 24.07.2022 року вона припаркувала його на [ADDRESS] ньому вона залишила ключі, техпаспорт, картку автомобіля та договір купівлі-продажу. Її брат мав забрати та зареєструвати автомобіль. Автомобіль нібито викрав її чоловік [PERSON] . Це призвело до відкриття та проведення провадження за діяння за ст. 279 параграф 1 КК під наглядом окружної прокуратури в Любліні-Північ. Провадження було припинено, оскільки з`ясовано, що діяння не було вчинено. Допитаний як свідок [PERSON] заявив, що автомобіль придбав під час шлюбу з [PERSON] . Вона його використовувала. Зараз вони перебувають у процесі розлучення. Вона сказала йому, де знаходиться машина і ключі. Він забрав автомобіль і продав його на металобрухт. Допитана в якості підозрюваної [PERSON] у вчиненні інкримінованого діяння не зазналась, від пояснень відмовилась. Оцінюючи зібрані докази, зокрема, неможливість перевірити показання [PERSON] та зміст протоколу усного повідомлення про вчинення злочину [PERSON] , сумніви розглянуті на користь підозрюваного. Було припинено розслідування у справі [PERSON] , підозрюваної у тому, що 23.08.2022 року в [PERSON] , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих свідчень під час складання протоколу усного повідомлення про злочин, вона дала неправдиві свідчення щодо власності автомобіля HondaCivic та повідомила про вчинення [PERSON] злочину викладення вказаного автомобіля. Обґрунтовуючи позовні, вимоги позивач зазначила, що автомобіль був придбаний в період шлюбу з [PERSON] за 4\~800 злотих, що за курсом НБУ станом на 23.05.2022 року становило 32\~018,40 грн., автомобіль є спільним сумісним майном подружжя, неподільною річчю, а оскільки проданий відповідачем без її згоди, просила стягнути вартості автомобіля в сумі 16\~009,20 грн. Правовідносини виникли між сторонами з приводу поділу майна, що належить на праві спільної сумісної власності, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми СК України. Відповідно до\~ст. 368 ЦК України,\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України\~визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з частинами першою, другою\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до\~статті 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Частиною 3 ст. 65\~СК України передбачено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до ч. 4\~ст. 65 СК України\~договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно ст.68\~СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно,набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. В судовому засіданні встановлено, що автомобіль марки HondaCivic, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2000 року випуску, є об`єктом спільної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки придбаний під час шлюбу. Сторони фактично визнали дану обставину і не спростували презумпцію спільності вказаного майна. Як зазначено у постанові про припинення розслідування від 20.10.2022 року, [PERSON] визнав, що автомобіль придбаний у шлюбі за 4800 злотих. 24.07.2022 року [PERSON] залишила автомобіль на стоянці разом з ключем і документами, він забрав автомобіль і продав на металобрухт без згоди та відома позивача. В судовому засіданні встановлено, що на підставі ст. 60 СК України автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, є неподільною річчю, проданий відповідачем без згоди позивача в період шлюбу, доказів того, що отримані від продажу гроші були використані в інтересах сім`ї сторони не надали, тому позивач має право на компенсацію ринкової вартості частки автомобіля. Оскільки матеріалами справи підтверджена ринкова вартість спірного автомобіля 4800 польських злотих, що станом на 09.06.2023 року відповідно до офіційного курсу валют НБУ становить 41\~280 грн. (1 польський злотий відповідає 8,6 грн.), проте позивач визначила вартість автомобіля 32\~018,40 грн. і компенсацію 1/2 частки в сумі 16\~009,20 грн., суд вважає, що за правилами диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) саме дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При ухваленні такого рішення суд приймає до уваги висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 08.02.2022 року № 209/3085/20, згідно якого згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч.\~4 ст.\~71 СК України\~згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом ч.\~2 ст.\~364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки в неподільній речі. Також ВС звернув увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Отже, коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першоїстатті 3 ЦКУкраїни). Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту прав визначені\~ст. 16 ЦК України. Відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1, 3ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведені обставини справи і норми закону, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити та поділити автомобіль HondaCivic, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2000 року випуску, який є об`єктом спільної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію вартості спільного автомобіля в сумі 16\~009,20 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України\~судовий збір в сумі 1\~073, 60 грн., сплачений згідно квитанції від 13.02.2023 року (а.с. 29) слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved