Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] , 11.04.2018 року звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON] , приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округа Одеської області Чербаджи Катерина Миколаївна, [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] , про визнання договору дарування недійсним, стягнення матеріальної та моральної шкоди, просила суд: визнати недійсним договір дарування 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , серії та номер 366 від 13.04.2017 року; стягнути з [PERSON] на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 48\~373 грн.; стягнути з [PERSON] на користь позивача моральну шкоду в розмірі 3000 грн.; стягнути з [PERSON] на користь позивача вартість висновку будівельно-технічного та оціночно будівельного експертного дослідження складеного судовим експертом В.В. Максютою в розмірі 5\~952 грн.. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Так, позивач свої вимоги мотивує тим, що Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою 14.03.2014 року була відкрита спадкова справа щодо майна померлого [INFO] [PERSON] та спадкоємцям [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по [ADDRESS] по 1/3 частці кожному. Позивач вказує, що нею було подано до нотаріуса заяву про право власності на частину в спільному майні подружжя на житловий будинок, на яку вона отримала відмову, внаслідок чого звернулась до суду з позовом до державного нотаріуса Білгород-Дністровської міської нотаріальної контори, за участю третіх осіб, які не заявлять самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , на стороні відповідача [PERSON] , про визнання незаконною постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя і зобов`язання державного нотаріуса видати їй свідоцтво про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя на житловий будинок по [ADDRESS] , що належав на праві власності її чоловіку [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] в тому ж судовому провадженні звернулась до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний будинок. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 22.12.2016 року в задоволенні заяви було відмовлено. Проте, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13.04.2017 року ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 22.12.2016 року було скасовано та заяву про забезпечення позову направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Разом з тим, під час розгляду справи [PERSON] , співвласник 1/3 частки житлового будинку належного їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, на підставі договору дарування від 13.04.2017 року подарувала 1/3 частку вказаного майна [PERSON] , що підтверджується Інформаційною довідкою державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Надалі, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 26.09.2017 року накладено арешт на житловий будинок [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , в день постановлення ухвали апеляційного суду від 13.04.2017 року, яка скасована ухвала Білгород-Дністровського міськрайонного суду про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову та направлення заяви на новий розгляд уклала спірний договір дарування від 13.04.2017 року, який позивач вважає незаконним. Також, зазначала, що спірний договір посвідчено нотаріусом за межами свого нотаріального округу. Крім іншого, звертає увагу суду на факті пошкодження будівлі пожежею у 2015 році та відновленні стану будівлі саме [PERSON] . При цьому, зазначала, що з дня смерті сина [PERSON] , померлого [INFO] , [PERSON] жодного разу не відвідала житлового будинку [ADDRESS] . В результаті пожару їй було завдано матеріальної шкоди у розмірі 48373 грн. До того ж, крім матеріальної шкоди їй була завдана моральна шкода бездіяльністю [PERSON] оскільки вона розуміла, що з урахуванням відчуження належної відповідачу частки, вона не поверне позивачу витрачені нею кошти на ремонтно-будівельні роботи для відновлення будівельних конструкцій будинку літ «А». З огляду на вищевикладене, вона і звернулась до суду з даним позовом. Не погодившись з позовними вимогами стосовно того, що нотаріус за межами свого нотаріального округу посвідчила оскаржуваний правочин, від приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чербаджи К.М. надійшов відзив від 03.05.2018 року, згідно якого остання вказувала, що [PERSON] , яка є стороною договору дарування, зареєстрована на території м. Білгород-Дністровського, а отже у відповідності до вимог ч.1 ст. 41, ч.4 ст. 55 ЗУ «Про нотаріат» оспорюваний правочин міг бути посвідчений будь-яким нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу. Окрім того, нотаріус звертала увагу суду, що вона не може бути співвідповідачем, оскільки не є зацікавленою особою у справі, та вимоги до неї не висуваються. Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 16.04.2018 року, було відкрито загальне позовне провадження у справі. 12 грудня 2018 року Ухвалою суду провадження по справі було зупинено. 28 грудня 2020 року Ухвалою суду провадження по справі було поновлено та продовжений її підготовчий розгляд. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.12.2021 року, закрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Крім того, 23.12.2021 року судом було постановлено ухвалу про закриття провадження у справі в частині пред`явлення позовних вимог до померлого відповідача [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином, про що свідчить розписка в матеріалах справи. Відповідач Приватний нотаріус Чербаджи К.М. в судове засідання не з`явилась, згідно її заяв просила суд розглядати справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причина неявки суду невідома. Третя особа в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.\~\~ Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно згідно наявних в матеріалах справи копій свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори, позивач [PERSON] , її син [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину у вигляді житлового будинку по [ADDRESS] , кожний по 1/3 частці /т.1 л.с.15,16,17/. Разом з тим, позивач мала намір отримати свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину у спільному майні подружжя, проте постановою державного нотаріуса Кушнір І.В. їй було відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії. /т.1 л.с.18/. Позивач оскаржила постанову нотаріуса до суду, та в межах позовного провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] , на стороні позивача [PERSON] , про визнання незаконною постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язання видати свідоцтво про право власності, було постановлено ухвалу про забезпечення позову від 29.09.2017 року шляхом накладення арешту на житловий будинок [ADDRESS] після скасування апеляційним судом попередньої ухвали суду від 22.12.2016 року, якою було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову/ /т.1 л.с.19,20-21,22/. Разом з тим, 13.04.2017 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чербаджи К.М. було посвідченого договір дарування частки житлового будинку, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 85270347. /т.1 л.с.13-14/. Тож, наразі власником 1/3 частки житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] . Задля повного та всебічного розгляду справи, та на виконання ухвали від 16.04.2018 року, приватним нотаріусом Чербаджи К.М. було приєднано до матеріалів справи копію нотаріальної справи з описом документів щодо посвідчення договору та копію витягу з реєстру для реєстрації нотаріальних дій. /т.1 л.с. 42-82/. Так, згідно приєднаної копії договору дарування частки житлового будинку від 30.04.2017 року вбачається, що [PERSON] /дарувальник/ безоплатно передала у власність [PERSON] /обдарована/ 1/3 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належала Дарувальнику згідно свідоцтва про право на спадщину. Разом з тим, посвідчення правочину нотаріусом Білгород-Дністровського міського округу відбулось за відсутності будь-яких обтяжень на вказане нерухоме мано, про що свідчать відомості з реєстру у вигляді Інформації. З огляду на те, що судове провадження у частині пред`явлення позовних вимог до відповідача [PERSON] закрито з підстав доведеності факту її смерті /за виконаним судовим дорученням/ та виходячи з відсутності правонаступників, суд не розглядає вимог позивача в частині, що висувались до вказаного відповідача, а саме відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також вартості Висновку будівельно-технічного та оціночно-будівельного експертного дослідження, а тому оцінює докази лише в частині вимог про визнання недійсності правочину. Нормативне обґрунтування Стосовно визнання правочину недійсним Згідно, ст. 202 ч.1 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину\~не може\~суперечити цьому\~Кодексу,\~іншим актам\~цивільного законодавства,\~а також\~інтересам держави\~і суспільства,\~його моральним\~засадам. Відповідно до ч.1\~ст. 717 ЦК України,\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у\~главі 53 ЦК України. Статтями 638-640 ЦК України\~передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. У відповідності до ст. 215 ЦК України (Коментар), недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Коментована стаття 215 ЦК України, визначаючи підстави недійсності правочину, має відсильну норму на необхідність дотримання в момент вчинення правочину вимог, які встановлені ст. 203 ЦК. Отже, можна вважати, що умови чинності правочину водночас є умовами його дійсності, які у загальному вигляді визначені у ст. 203 ЦК. Будь-який правочин має набути чинності, тобто набрати юридичної сили. Для цього він має відповідати вимогам, встановленим законом. У ст. 203 ЦК перераховані лише загальні вимоги до чинності правочину, що стосуються правомірності його змісту, дієздатності сторін, волевиявлення сторін, форми укладеного правочину, реальності передбачуваних правових наслідків, дотримання батьками прав та інтересів їх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей. Іншими словами, за коментованою статтею, щоб правочин вважався чинним, а відповідно і правомірним, при його вчиненні мають бути дотримані такі умови як: законність змісту правочину; наявність у сторін (сторони) необхідного обсягу дієздатності; наявність об`єктивно вираженого волевиявлення учасника правочину та його відповідність внутрішній волі учасника правочину; відповідність форми вчиненого правочину вимогам закону; спрямованість волі учасників правочину на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату; відсутність спрямованості у вчинюваному батьками правочині на порушення прав та інтересів їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У разі недотримання перерахованих вимог правочин є недійсним або може бути визнаний недійсним у порядку, встановленому цим Кодексом. Частиною 1\~ст. 216 ЦК України\~визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися свою власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України\~від 17.07.1997\~року №\~475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на повагу своєї\~власності, безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статей 316-317 Цивільного кодексу України, право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтями 319, 321 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стосовно залучення нотаріуса відповідачем У разі якщо набрання рішенням суду (наприклад, про визнання недійсним правочину) законної сили може стати підставою для подальшого оскарження нотаріальних дій (зокрема, якщо позов обґрунтовується тим, що нотаріус не перевірив обсяг цивільної дієздатності сторін правочину, не впевнився у тому, що волевиявлення учасника правочину було вільним і відповідало його внутрішній волі тощо), нотаріус також може вступити у цивільну справу як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Адже в такому разі у нього буде наявна процесуальна заінтересованість у результатах розгляду цієї справи, а саме не допустити ухвалення рішення, яке впливатиме на його права та обов`язки стосовно однієї зі сторін. Вказана позиція висловлена Верховним Судом України: нотаріусів, які посвідчували правочини, залучають до участі у справі як третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог стосовно предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса (п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Якщо рішення, ухвалене в результаті розгляду і вирішення цивільної справи у спорі між сторонами - учасниками спірних матеріальних правовідносин, жодних правових наслідків для нотаріуса не потягне, процесуальних підстав для участі останнього у цій цивільній справі немає, незважаючи на те, що предметом позовних вимог є, наприклад, визнання нотаріально посвідченого правочину чи виданого свідоцтва про право на спадщину недійсними. Зумовлюється зазначене тим, що нотаріуса не можна зобов`язати за рішенням суду до вчинення будь-яких дій (наприклад, скасувати державну реєстрацію правочину), оскільки всі його обов`язки, які випливають із факту визнання судом нотаріального правочину недійсним чи його розірвання, прямо передбачені законом, і виконати їх нотаріус зобов`язаний, зважаючи на своє посадове становище, не маючи при цьому власної юридичної заінтересованості. Якщо в нотаріуса немає процесуальної заінтересованості у цивільній справі, предметом розгляду і вирішення якої є спірні правовідносини, що випливають із посвідченого ним правочину, він може брати участь у цивільному процесі як свідок. Відповідно ч. 2\~ст. 48 ЦПК України,\~позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. За змістом\~ст. 51 ЦПК України,\~належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона повинна відповідати за пред`явленим позовом. Як вбачається зі змісту ст. ст.\~51,\~175 ЦПК України\~на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1\~ст. 189 ЦПК України\~та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 51 ЦПК України,\~суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Пленум Верховного Суду України у п. 8\~Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Оцінка аргументів сторін, висновки суду За таких обставин, з огляду на відсутності юридичної зацікавленості нотаріуса у посвідченні правочину та процесуальної зацікавленості у результаті розгляду справи, та факту того, що позивачем до нього вимоги не висуваються, суд приходить до висновку про невірно обраний позивачем суб`єктний склад учасників, адже нотаріус у даному випаду не є належним відповідачем. Посилання позивачем на факті того, що нотаріус посвідчив оспорюваний правочин за межами свого нотаріального округу спростовані підтвердженими доказами даними щодо місця реєстрації відповідача [PERSON] , яка зареєстрована в межах міста Білгород-Дністровського, що відповідності вимог ч.1 ст. 41, ч.4 ст. 55 ЗУ «Про нотаріат» надає право його посвідчення будь-яким нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу. Позивач не скористався своїм процесуальним правом заміни неналежного відповідача та/або залучення нотаріуса у якості третьої особи, тому суд не має повноважень самостійного вчинення відповідних дій, а отже вважає за доцільне відмовити позивачу в задоволенні позову в частині вимог до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округа Одеської області Чербаджи Катерина Миколаївна. Стосовно ж самого договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 13.04.2017 року, судом встановлено, що підстави, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги щодо його недійсності не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. А саме, судом не виявлено будь-яких обтяжень на спірне нерухоме майно в період посвідчення правочину, адже арешт на нього ухвалою суду був накладений лише через декілька місяців, а саме 29.06.2017 року , в той час як правочин укладався та посвідчувався 13.04.2017 року. [PERSON] мала на частку житлового будинку [ADDRESS] всі права власника, які вона успадкувала після смерті сина та одержала у встановленому законом порядку відповідний посвідчуючий документ Свідоцтво про право на спадщину. Інших обґрунтованих доводів з приводу недійсності правочину позивачем не заявлено, а судом під час перевірки його на додержання вимог чинного законодавства України не виявлено жодних правових підстав для визнання його недійсним. Таким чином,\~виходячи з\~усього вищевикладеного,\~прийнявши до\~уваги надані\~сторонами докази,\~в обґрунтування\~їх вимог\~та заперечень,\~суворо дотримуючись\~норм та\~вимог чинного\~законодавства України,\~суд приходить\~до висновку\~про недоведеність,\~необґрунтованість та\~як наслідок\~відмови у\~задоволенні позовних\~вимог [PERSON] \~до приватного\~нотаріуса Білгород-Дністровського\~міського нотаріального\~округа Одеської\~області Чербаджи\~Катерина Миколаївна,\~ [PERSON] ,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~на стороні\~позивача \~ [PERSON] ,\~про визнання\~договору дарування\~недійсним,\~стягнення матеріальної\~та моральної\~шкоди. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed