Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом до відповідача Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Струмочок» села Будище Будищенської сільської ради Черкаської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди, поновлення строку звернення до суду, мотивуючи свій позов тим, що [PERSON] працювала музичним керівником в ЗДО «Струмочок» с. Будище з 07.09.2021 року. 16.01.2023 року [PERSON] отримала листом-повідомленням по електронній пошті на свою електронну адресу копію наказу про звільнення за прогул №04-к від 10.01.2023 року, згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. В той час вона перебувала за кордоном, про що свідчить копія закордонного паспорта з відмітками прикордонної служби. Позивач вказує, що попередньої письмової згоди між нею та директором ЗДО «Струмочок» с. Будище на обмін офіційними документами засобами електронного зв`язку не було, а направлення заяви засобами електронного зв`язку не дає їй можливості, як працівнику, встановити справжнє волевиявлення [PERSON] , оскільки 02.09.2022 року вона надсилала на електронну адресу позивача листа №18/01-51 від 02.09.2022 року, в якому попереджала, що її буде звільнено згідно п.2, п.4 ст.40 КЗпП України 15.09.2022 року. 18.04.2023 року через відділення поштового зв`язку с. Будище Черкаської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» позивач отримала рекомендований лист із копією наказу про звільнення №04-к від 10.01.2023 року з посади керівника музичного ЗДО «Струмочок» с. Будище 16.01.2023 року згідно п.4 ст.40 КЗпП України за прогул. Позивач зазначає, що оскільки між ними не було попередньої згоди на обмін офіційними документами засобами електронного зв`язку, то документи мають подаватися у паперовій формі з оригінальним підписом автора документу. Також, зазначила, що при її візиті в садочок 28.04.2023 року для отримання трудової книжки, [PERSON] не надала їй для підпису та вказання дати ознайомлення оригіналу наказу про звільнення за прогул №04-к від 10.01.2023 року. Позивач просить суд вважати поважною причиною її перебування за кордоном в період з 23.08.2022 року по 08.04.2023 року з її малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , задля збереження його та її життя і здоров`я, оскільки на території України з 24.02.2022 року і по теперішній час запроваджений воєнний стан, а відтак неможливість звернення та пропуск місячного строку звернення до суду з дня ознайомлення з електронною копією наказу про звільнення №04-к від 10.01.2023 року з посади музичного керівника ЗДО «Струмочок» с. Будище 16.01.2023 року згідно п.4 ст.40 КЗпП України за прогул. Позивач вказує, що в с. Будище станом на 22.08.2022 року були непридатні для перебування укриття, а тому існувала загроза життю та здоров`ю під час ракетних обстрілів. Також, підвальне приміщення в ЗДО «Струмочок» було в занедбаному стані, яке також не могло використовуватися як укриття. Придатним до використання воно стало лише після 13.12.2022 року, що підтверджується довідкою №02-15/39 від 09.05.2023 року. Позивач вирішила призупинити трудові відносини, згідно ст. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», написавши заяву з проханням призупинити дію її трудового договору без збереження заробітної плати від 22.08.2022 року. Роботодавець стверджує, що 22.08.2022 року в [PERSON] був прогул, однак позивач заперечує це та вказує, що складений акт про відсутність працівника на робочому місці від 22.08.2022 року підписаний працівниками, яких вона в той день не бачила, кількість працівників, прізвища яких вказані в акті, не співпадає з кількістю підписів, а останню особу вона не знає. Заходи для з`ясування причини відсутності [PERSON] на робочому місці не проводилися. Письмові пояснення своєї відсутності позивач надала повторно 31.08.2022 року, надіславши лист по електронній пошті на електронну адресу садочка та фото з дитиною. Під час листування через електронну пошту директор наголошувала на неможливості призупинення трудового договору через те, що на території Черкаської області не ведуться бойові дії, з чим позивач не погоджується та зазначає, що Черкаська область та саме місто Черкаси не раз ставало об`єктом ракетних обстрілів. 08.04.2023 року позивач повернулася з-за кордону, намагалася вплинути через досудовий спосіб на директора ЗДО «Струмочок» с. Будище, 14.04.2023 року направивши їй рекомендований лист з повідомленням добровільного поновлення її на посаді музичного керівника через незаконне звільнення. 27.04.2023 року позивачу прийшла відмова в поновленні її на попередньому місці роботи. Таким чином, позивач вважає, що вона була звільнена з роботи незаконно, безпідставно, з порушенням процедури звільнення, та просить суд поновити строк звернення до суду, визнати незаконним та скасувати наказ директора ЗДО «Струмочок» від 10.01.2023 року №04-к про звільнення позивача за прогул на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, поновити її на роботі на посаді керівника музичного ЗДО «Струмочок» та відшкодувати моральну шкоду вибаченням за незаконне звільнення. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про прийняття до розгляду та відкриття провадження від 18.05.2023 року відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду на подачу відзиву на позовну заяву. 05.06.2023 року на адресу суду від представника відповідача директора ЗДО «Струмочок» С. Коваль надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, аргументуючи тим, що позовні вимоги позивача є безпідставними, невмотивованими та такими, що не підлягають до задоволення. Відповідач зазначає, що [PERSON] працювала керівником музичним в ЗДО «Струмочок» с. Будище Будищенської сільської ради Черкаської області із 07.09.2021 по 16.01.2023 року. 22.08.2022 року [PERSON] надала Директору ЗДО с. Будище «Струмочок» Коваль С.Л. заяву про припинення трудових відносин через введення в Україні воєнного стану та неможливістю через це надалі продовжувати трудові відносини, внаслідок чого працівниками Виконавчого комітету Будищенської сільської ради та ЗДО «Струмочок» с. Будище складено акт, яким засвідчено, що [PERSON] повністю відмовилася від відпустки без збереження заробітної плати тривалістю 90 календарних днів, та наполягала на реєстрації заяви про припинення трудових відносин. Крім того, відповідач зазначає, що на початку березня 2022 року [PERSON] виїжджала за кордон, оформляючи відпустку без збереження заробітної плати, повернувшись в червні місяці 2022 року отримала відпускні та оздоровчі виплати, що підтверджується довідкою про доходи і податки. Також [PERSON] категорично відмовилася працювати дистанційно, хоча така пропозиція від директора [PERSON] надходила неодноразово. [PERSON] була надана відповідь від 24.08.2022 №15/01-51, якою у призупиненні трудових відносин було відмовлено на тій підставі, що ЗДО «Струмочок» с. Будище працює в штатному режимі, бойові дії на території Черкаської області не ведуться, можливість продовжувати трудові відносини наявні з відповідним посиланням на роз`яснення Мінекономіки, яким визначено, що головною умовою для призупинення дії трудового договору є абсолютна неможливість надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи, тобто призупинення дії трудового договору можливе у разі, якщо роботодавець не може організувати процес роботи і забезпечити працівника роботою, а працівник не може виконувати свої трудові обов`язки у зв`язку зі збройною агресією проти України (проведення бойових дій у населеному пункті, тимчасова окупація, близькість до зони бойових дій, руйнування виробничих приміщень чи обладнання тощо з одночасною відсутністю працівника (виїхав, залишився на тимчасово окупованій території, не виїхав із зони бойових дій і т.д.) або неможливістю виконувати роботу, окрім того, бажання однієї зі сторін трудового договору (працівника або роботодавця) за відсутності об`єктивних обставин не є підставою для призупинення дії трудового договору. [PERSON] 22.08.2022 самовільно залишила робоче місце, не дочекавшись видачі наказу про призупинення трудових відносин або будь-якої офіційної реакції від керівника ЗДО «Струмочок» с.Будище. Тому згідно службової записки працівниці ЗДО «Струмочок» с.Будище [PERSON] було створено комісію наказом директора [PERSON] №44-ОД від 22.08.2022 «Про створення комісії щодо з`ясування причин відсутності працівника на робочому місці» та вказаною комісією складено акти про відсутність [PERSON] на роботі від 22.08.2022, 23.08.2022, 24.08.2022, 25.08.2022 до 30.08.2023 року. При цьому, 22.08.2022 листом №16/01-51 [PERSON] було запропоновано надати свої пояснення відносно причин відсутності на робочому місці, на що [PERSON] надала сканований лист, яким повідомила про те, що перебуває із дитиною за кордоном, надала фото. ЗДО «Струмочок» с.Будище у відповідь надіслав лист від 02.09.2022 №18-01- 51, яким повідомив про те, що саме фото з дитиною (з якого достеменно неможливо встановити місце перебування), не може вважатися підставою для відсутності на робочому місці згідно вимог КЗпП, та надіслано копії актів про відсутність на робочому місці для ознайомлення та надання пояснень. 24.09.2022 [PERSON] був зафіксований факт перебування [PERSON] в Україні за місцем її проживання, та згідно її службової записки від 26.09.2022 було видано наказ №46-ОД «Про створення комісії щодо з`ясування причин відсутності працівника на робочому місці». Відповідно до вказаного наказу був здійснений виїзд комісії за місцем проживання [PERSON] , та під час виїзду було з`ясовано, що [PERSON] перебувала за місцем свого фактичного проживання, мотивовані підстави своєї відсутності на робочому місці вона не надала, вирішити в добровільному порядку трудові правовідносини [PERSON] цілком і повністю відмовилася. 27.09.2022 [PERSON] надала заяву, якою повідомила про короткостроковість свого прибуття в Україну та погрожувала зверненнями до правоохоронних органів. Оскільки [PERSON] не з`являлася на роботу протягом майже 5 місяців, її дії керівництво кваліфікувало як прогул. 10.01.2023 директором [PERSON] був виданий наказ «Про звільнення Жанни ТКАЧЕНКО» №04-к на підставі п. 4. ст. 40 КЗпП України та листом від 16.01.2023 №01/01-51 він був направлений на її адреси із пропозицією забрати трудову книжку. Вказаний наказ був надісланий електронною поштою, оскільки [PERSON] проводила листування із ЗДО «Струмочок» с.Будище в електронному форматі. На підставі вищевикладеного, відповідач просить повністю відмовити у задоволенні позову [PERSON] . Суд, вивчивши матеріали справи, дослідив надані сторонами докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України\~визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені\~статтею 16 ЦК України. Судом встановлено, що 07.09.2021 року [PERSON] прийнято за строковим трудовим договором на період заміщення вакантної посади керівника музичного ЗДО «Струмочок» с. Будище на 1.0 посадової ставки, згідно наказу ЗДО «Струмочок» с. Будище про прийняття на роботу №43-к від 03.09.2021 року. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , після реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] 29.07.2021 року, прізвище дружини змінено на [PERSON] . 22.08.2022 року [PERSON] звернулася до директора ЗДО «Струмчок» Коваль С.Л. із заявою про призупинення трудових відносин через введення в Україні воєнного стану та її від`їзду за кордон для захисту своєї малолітньої дитини. Відповідно до службової записки працівниці ЗДО «Струмочок» с.Будище [PERSON] про відсутність [PERSON] на робочому місці протягом робочого дня, було створено комісію наказом директора [PERSON] №44-ОД від 22.08.2022 «Про створення комісії щодо з`ясування причин відсутності працівника на робочому місці» та вказаною комісією складено акти про відсутність [PERSON] на роботі від 22.08.2022, 23.08.2022, 24.08.2022, 25.08.2022, 26.08.2022, 29.08.2022, 30.08.2022 року. [PERSON] була надана відповідь від 24.08.2022 №15/01-51, якою у призупиненні трудових відносин було відмовлено на тій підставі, що ЗДО «Струмочок» с.Будище працює в штатному режимі, бойові дії на території Черкаської області не ведуться, можливість продовжувати трудові відносини наявна з відповідним посиланням на роз`яснення Мінекономіки. 30.08.2022 року відповідач направив [PERSON] лист вих.№16/01-51, згідно якого повідомлено позивача про те, що Черкаська область не входить до списку територій, яка тимчасово окупована, перебуває в оточенні (блокуванні), чи на території якої ведуться активні бойові дії, та запропоновано надати відповідь з поясненнями щодо місця її перебування, написати заяву на відпустку без збереження заробітної плати або направити заяву про звільнення за власним бажанням. 31.08.2022 року [PERSON] надала відповідь, згідно якої повідомила про те, що перебуває із дитиною за кордоном, а саме в м. Вільнюс, Литва, надала фото. Згідно листа ЗДО «Струмочок» с.Будище від 02.09.2022 №18/01-51, [PERSON] надано відповідь, згідно якої повідомлено про те, що надіслані фото з дитиною не є офіційно підтверджуючими документами відсутності на робочому місці згідно вимог КЗпП, та надіслано копії актів про відсутність на робочому місці, а також попереджено про звільнення 15.09.2022 року. 24.09.2022 [PERSON] був зафіксований факт перебування [PERSON] в Україні за місцем її проживання, та на підставі її службової записки від 26.09.2022 було видано наказ №46-ОД «Про створення комісії щодо з`ясування причин відсутності працівника на робочому місці». Відповідно до вказаного наказу був здійснений виїзд комісії за місцем проживання [PERSON] . 27.09.2022 року [PERSON] надала заяву, якою повідомила про короткостроковість свого прибуття в Україну по сімейним обставинам та просила не приходити більше за місцем її проживання, інакше вона звернеться за допомогою до правоохоронних органів. 01.11.2022 року директором ЗДО «Струмочок» с.Будище було видано наказ «Про створення тимчасово діючої комісії щодо з`ясування причин відсутності працівника на робочому місці» №50-ОД, та створеною відповідно до нього комісією фіксувалася відсутність [PERSON] на робочому місці до 12.12.2022. 12.12.2022 року було видано наказ «Про створення тимчасово діючої комісії щодо з`ясування причин відсутності працівника на робочому місці» №51-ОД, на основі якого продовжувалося фіксування її відсутності. Згідно наказу ЗДО «Струмочок» с. Будище №04-к від 10.01.2023 року, 16.01.2023 року [PERSON] було звільнено з посади керівника музичного ЗДО «Струмочок» с. Будище на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул. Листом директора ЗДО «Струмочок» С.Коваль №01/01-51 від 16.01.2023 року, [PERSON] було повідомлено про припинення трудових відносин із пропозицією забрати трудову книжку, направлено на її адресу копію наказу про звільнення. 22.01.2023 року позивач направила заяву відповідачу про повідомлення її щодо розміру нарахованих та виплачених їй виплат при звільненні, та 30.01.2023 року відповідачем надіслано довідку про доходи і податки в 2022-2023 році та розрахунковий лист заробітної плати за січень 2023 року. 10.02.2023 року та 03.03.2023 року позивач зверталася з листами до відповідача з наданням інформації про дати її прогулів. 22.02.2023 року відповідач надав відповідь, згідно якої повідомив, що позивач може ознайомитися з актами відсутності на робочому місці в ЗДО «Струмочок». 10.03.2023 року відповідачем повідомлено позивача про дати її відсутності на робочому місці з наданням копій актів відсутності працівника на робочому місці першого і останнього дня прогулу. 14.04.2023 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з листом, в якому повідомила, що вона повернулася з-за кордону та з пропозицією добровільно поновити її на попередньому місці роботи. 25.04.2023 року надійшла відповідь від директора [PERSON] №17/01-21, згідно якої [PERSON] відмовлено в поновленні на роботі та вказано, що при звільненні норми трудового законодавства не були порушені. Згідно наданої на запит [PERSON] відповіді виконавчого комітету Будищенської сільської ради від 09.05.2023 року №02-15/39, укриття, розташовані в ЗДО «Струмочок» та Будищенській ЗЗСО І-ІІІ ступенів Будищенської сільської ради придатні до використання, згідно висновків комісії від 13.12.2022 року та 18.10.2022 року. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. За правилами ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. За ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. На підставі ч. 1, 3 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступень тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Звільнення за вчинення прогулу є дисциплінарним стягненням і повинне здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень. Матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечується, що позивач [PERSON] була відсутня на робочому місці протягом тривалого часу. В обґрунтування поважності своєї відсутності на роботі позивач зазначає, що в умовах оголошеного в Україні воєнного стану, маючи на меті зберегти здоров`я та життя своє та своєї дитини, вимушена була виїхати за кордон. Позивач [PERSON] зверталася до керівництва ЗДО «Струмочок» с. Будище з заявою про призупинення трудових відносин, однак 24.08.2022 позивачу надана відповідь від ЗДО «Струмочок» с. Будище №15/01-51, якою у призупиненні трудових відносин було відмовлено та повідомлено, що призупинення можливе, якщо дві сторони не можуть виконувати обов`язки та зазначено, що ЗДО «Струмочок» с. Будище працює в штатному режимі, виконує свої обов`язки в повному обсязі, бойові дії на території Черкаської області не ведуться. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинення дії трудового договору це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. Частиною 2 вказаної статті визначено, що призупинення дії трудового договору оформлюється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому, зокрема, зазначається інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки та спосіб обміну інформацією, строк призупинення дії трудового договору, кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) відповідних працівників, умови відновлення дії трудового договору. Аналізуючи вказані норми закону таке право роботодавця настає за певних умов. Такими умовами призупинення трудового договору з працівником є абсолютна неможливість через збройну агресію: роботодавцем надати роботу, а працівником виконувати її. Спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. При цьому, роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, а працівник не може виконати роботу. Лише наявність правової норми яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права. Щодо абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, то роботодавець має перебувати в таких обставинах коли він не може надати роботу працівнику, в свою чергу, працівник не може виконати роботу. Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору може свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціонування з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо. Враховуючи вищевикладене, оскільки ЗДО «Струмочок» с. Будище, де працювала позивач, після введення воєнного стану, працює у звичайному режимі, а починаючи з 01.08.2022 року згідно розпорядження сільського голови «Про припинення простою в закладах освіти» від 01.08.2022 року, в ЗДО «Струмочок» припинено простій. Крім цього, згідно розпорядження сільського голови «Про підготовку та організований початок 2022-2023 навчального року» від 28.07.2022 року №90 керівникам закладів освіти потрібно вжити заходів щодо якісної підготовки навчальних закладів до організованого початку 2022-2023 навчального року, завершити комплектування закладів освіти педагогічними працівниками, визначити завдання педагогічних колективів на новий навчальний рік з урахуванням воєнного стану в країні та розпочати навчальний рік з проведення Дня знань 01.09.2022 року в закладах освіти (дистанційно). Таким чином, ЗДО «Струмочок» с. Будище продовжує функціонувати у звичайному режимі та міг надати роботу позивачу, тому відсутні підстави для призупинення трудового договору з позивачем. Суд при цьому зазначає, що відповідно до «Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)» (з подальшими змінами), затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75, Черкаську область не було включено до цього переліку. З огляду на викладене, суд критично оцінює твердження позивача, що її відсутність на роботі була обумовлена саме через запровадження воєнного стану на території України, неодноразових ракетних обстрілів, відсутністю придатних укриттів на території с. Будище та, зокрема, в приміщенні ЗДО «Струмочок», оскільки запроваджений в країні воєнний стан, як такий, та загроза ракетних обстрілів міст, не є достатнім доказом на твердження поважності причини відсутності позивача на роботі у період з 22.08.2022 року по 16 січня 2023 року, що свідчить про наявність права відповідача для застосування до позивача положень п. 4 ст. 40 КЗпП. Суд констатує, що ніяких активних бойових дій на території Черкаської області з 24.02.2022р. не велося та на даний час не ведеться, реальної загрози для життя та здоров1я громадян з урахуванням об`єктивної ситуації не вбачається, а потенційна загроза обстрілів може існувати до закінчення війни, переважна більшість установ та закладів у Черкаській області різної форми власності працюють в штатному режимі. Відповідно, ведення бойових дій на території України та введений військовий стан не у всіх випадках звільняють працівників від виконання ними трудових обов`язків, зокрема підлягають врахуванню такі обставини, як зона активних бойових дій, наявність реальної загрози для життя чи здоров`я працівника, можливість здійснення працівником роботи в дистанційному режимі, припинення чи не припинення діяльності установи, організації, в якій працює працівник, тощо. Тому, доводи позивачки з даного приводу суд вважає необгрунтованими і безпідставними. У зв`язку з цим, суд вважає, що позовні вимоги про визнання незаконним\~та скасування\~наказу про\~звільненняє необґрунтованими і недоведеними, тому не підлягають до задоволення. Позовні вимоги про поновлення на роботі на посаді керівника музичного ЗДО «Струмочок» с. Будище та відшкодування моральної\~шкодишляхом вибачення є похідними від першої вимоги, а враховуючи, що суд прийшов до висновку про недоведеність і необґрунтованість позовної вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, тому і вимоги про поновлення на роботі та відшкодування моральної\~шкодитакож не підлягають до задоволення у зв`язку з їх недоведеністю та безпідставністю. Відповідно до ч.1 та ч.5, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу, зокрема належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є недоведені та необґрунтовані, а тому не підлягають до задоволення у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати залишаються за ним. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed