Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи тим, що з 23.03.2006 року по 28.03.2016 року вони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області був розірваний. За час спільного проживання мають неповнолітніх дітей дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які проживає з позивачем. Також разом з позивачем проживають її батьки, які є непрацездатними особами - пенсіонерами, які також перебувають на її утриманні і потребують матеріальної допомоги. Оскільки після\~розірвання шлюбу\~відповідач періодично\~виконує свої\~обов`язки по\~вихованню та\~утриманню дітей,\~хоча є\~особою працездатного\~віку та\~може надавати\~допомогу,\~тому [PERSON] \~була змушена\~звернутися до\~суду з\~даним позовом\~та просить\~стягнути з відповідача на її\~користь аліменти\~на утримання\~неповнолітніх дітей:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~в розмірі\~1/3\~частини з\~усіх видів заробітку\~(доходу),\~але не\~менше 50%\~прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення найстаршою дитиною повноліття, щомісячно, починаючи стягнення з 21.04.2023 року і до повноліття старшої дитини. В судове засідання позивач не з`явилася, проте подала до суду заяву,\~в якій\~зазначила,\~що просить справу розглядати у її відсутність, позов підтримує повністю та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явився,\~проте подав\~до суду\~заяву,\~в якій\~зазначив,\~що позов\~визнає в\~повному обсязі\~та не\~заперечує щодо\~стягнення аліментів. Також просив проводити розгляд справи у його відсутність. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено,\~що заочним\~рішенням Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 28.03.2016\~року у\~справі №127/26307/15-ц\~було розірвано\~шлюб між\~ [PERSON] та\~ [PERSON] ,\~зареєстрований 23.03.2006\~року Відділом ДРАЦС ВМУЮ у Вінницькій області, актовий запис №523 (а.с. 9-10). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач, що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 7, 8). З довідки\~про склад\~сім`ї квартального\~комітету/\~комітету мікрорайону\~«Тяжилів», виданої 13.04.2023\~року вбачається,\~що діти\~проживають за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~разом з\~позивачем (а.с.\~16).\~Факт проживання дітей з матір`ю, відповідачем не заперечується. Відповідач періодично\~надає матеріальну\~допомогу своїм неповнолітнім дітям. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналізуючи вказану статтю, суд приходить висновку, що саме матір, з якою проживає дитина, наділена правом вибору способу стягнення аліментів. В зв`язку з цим та враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог, тобто в частці від доходу батька. Підстави визначення розміру аліментів у частині до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючись щодо\~розміру аліментів,\~які підлягають\~стягненню на\~користь позивача,\~суд враховує\~те,\~що спільні\~діти проживають\~разом з\~позивачем,\~перебуває на\~її утриманні,\~що потребує\~значних коштів.\~Разом з\~тим,\~зважаючи на\~розмір заявлених\~вимог,\~визнання позову\~відповідачем,\~суд вважає\~можливим встановити\~аліменти в\~розмірі 1/3 частки доходу відповідача щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим. Оскільки при\~подачі позову\~до суду\~позивач була\~звільнена відсплати\~ судового\~збору в\~розмірі 1073,60\~грн.,\~та враховуючи\~визнання позову\~відповідачем до\~початку розгляду\~справи,\~відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України, 50% судового збору слід стягнути з відповідача в дохід держави, що становить 536,80 грн. Щодо решти суми судового збору, то його слід компенсувати за рахунок держави. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved