Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Ракицька І.М. звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (надалі за текстом відповідач) про стягнення грошових коштів у вигляді недоотриманої пенсії у якому згідно уточненої редакції позовних вимог просила\~ стягнути з відповідача на користь позивачки суму недоотриманої пенсії за період з 01 березня 2016 року по 12 серпня 2017 року у розмірі 48180,92 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] . Позивач після його смерті отримала свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим № 3798 від 94 липня 2020 року, видане приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С., спадкова справа № 57/2020. Згідно до цього свідоцтва спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з суми недоотриманої пенсії у розмірі 92933,03 грн., яка належала спадкодавцеві, що підтверджується листом Біловодського об`єднаного УПФУ Луганської області від 03 квітня 2020 року за № 1427/02-10, та є власністю позивача. Однак, при отриманні грошей вказана сума була безпідставно зменшена до 85023,12 грн. та виплачена за період з 13 серпня 2017 року по 30 вересня 2019 року. Зменшення суми неотриманої пенсії обґрунтоване ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». [PERSON] не отримував пенсію протягом 2016-2019 років не з власної вини, а через бойові дії на території Донецької та Луганської областей, у зв`язку з чим органи Пенсійного фонду не здійснювали свої функції за місцем мешкання померлого. Крім того, жодним нормативним актом не передбачено можливість обмежувати право власності на грошові кошти на момент виплати. Ухвалою суду від 23.12.2022 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. Відповідачем 30.12.2022 подано відзив на позовну заяву у якому просить у позові відмовити. В обґрунтування\~ своєї позиції зазначив, що [PERSON] з серпня 2015 року перебував на обліку у Міловському відділі Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області як внутрішньо переміщена особа. Пенсія за період з 01 серпня 2014 року по 29 лютого 2016 року включно була нарахована та перерахована на банківський рахунок [PERSON] . На запит нотаріуса управлінням видано довідку про те, що розмір недоотриманих суму за період з 01 квітня 2017 року по 30 вересня 2019 року складає 92993,03 грн. Представник позивача [PERSON] 14.08.2020\~ звернулася з заявою [PERSON] щодо виплати недоотриманої пенсії померлого [PERSON] , у зв`язку з чим представнику позивача виплачено 85023,12 грн. за період з 13 серпня 2017 року по 30 вересня 2019 року за 3 роки до дня звернення спадкоємця на підставі ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Суми залишку недоотриманої пенсії померлого [PERSON] нарахованої за його життя відсутні. При цьому, виплата пенсії [PERSON] була припинена з 01 березня 2016 року, із заявою щодо поновлення виплати пенсії\~ за життя він не звертався. Оскільки за життя померлий не оскаржував дії щодо не нарахування та невиплати пенсії, не виявляв інтересу та волі на те, щоб відновити пенсійні виплати, не нарахована пенсія не увійшла до складу спадщини, право на яку має позивач. Ухвалою суду від 15.02.2023, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явилася, у прохальній частині позовної заяви просить розглядати справу її його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 05 листопада 2020 року Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області вбачається, що [INFO] у селі Білоскелювате Сорокинського району Луганської області помер [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Зі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 04 липня 2020 , приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С., вбачається, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1931 року народження, який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії, що складає 92933,03 грн., та належала померлому [PERSON] на підставі листа Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 03 квітня 2020 року за №1427/02-10. Матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечувалося, що разовим дорученням від 04 листопада 2020 позивачу було виплачено недоотриману пенсію [PERSON] у сумі 85023,12 грн. (а.с.8). Відповідно до частини першої статті 4, частини першої статті 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язки спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно до п.3.1 Постанови Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , на підставі чого отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом, від 04 липня 2020 року, видане приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С., таким чином, приватним нотаріусом визнано за [PERSON] право власності на недоотриману пенсію, яка залишилася після смерті чоловіка у розмірі 92933,03 грн. Проте, відповідач зменшив суму до 85023,12 грн., при цьому посилаючись на положення ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно частин першої та третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Відповідно до ст. 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Під час визначення обсягу спадщини необхідно виходити з того, що права та обов`язки, суб`єктом яких був спадкодавець на час відкриття спадщини, переходять до його спадкоємців. Спростування цієї презумпції можливе лише у випадках, коли права та обов`язки є нерозривно пов`язаними з особою спадкодавця. Отже, закон вказує, що до складу спадщини не включаються особисті немайнові права. Безпосередньою ознакою немайнових прав є невіддільність останніх від особи їхнього носія. Пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Таким чином, право на аліменти, пенсії та інші соціальні виплати, як на періодичні платежі, не входить до складу спадщини, оскільки мають на меті матеріальне забезпечення конкретної особи, а передумовою виникнення зазначених прав у спадкодавця була його участь у сімейних, соціальних та трудових відносинах. Однак наведене правило не застосовується до випадків, коли зазначені суми були нараховані, але не одержані спадкодавцем і за умови відсутності членів його сім`ї, бажаючих їх отримати. В такому випадку належить застосовувати ст. 1227 ЦК України. Згідно зі ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Аналізуючи наведені правові норми вбачається, що до складу спадщини входить сума пенсії, яка була нарахована, але не отримана спадкодавцем за життя з незалежних від нього причин. Зміст ч. 3 ст. 52 Закону України № 1058-IV також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодування у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Згідно пп. 2.26 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України, для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається Свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника. Для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі незвернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, Свідоцтво про смерть, Свідоцтво про право на спадщину. Таким чином, діючим законодавством, в залежності від моменту звернення, визначено два шляхи для отримання недоодержаної пенсії померлого пенсіонера, а саме: в межах шестимісячного строку з моменту смерті пенсіонера, у разі звернення членів сім`ї та зі спливом зазначеного строку спадкоємцями померлого пенсіонера. Як зазначалось вище при оформленні прав на недоотриману пенсію після померлого пенсіонера, спадкоємцям з-поміж інших документів необхідно подати до органу, що призначає пенсію, Свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину за законом є правовстановлюючим документом та з його отриманням позивач набув всіх прав і обов`язків спадкоємця, а отже право власності якого він набув є правом спадкоємця на успадковане майно, й має відмінний за характером від процедури отримання членами сім`ї померлого пенсіонера сум недоодержаної пенсії. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Зміст статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини. Суд відхиляє доводи відповідача, які ґрунтуються на частині першій статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, оскільки дана правова норма розповсюджується на пенсіонерів, які є власниками своїх особистих пенсій, тобто на тих, що не померли, та ніяким чином не стосується правовідносин щодо спадщини. Таким чином, суд дійшов висновку, що правовідносини з приводу нарахування та обліку недоотриманої пенсії померлого пенсіонера мають регулюватись спеціальною ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без урахування норм ст. 46. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що загальна сума заборгованості за життя померлого [INFO] [PERSON] складає 92933,03 грн., та успадкована [PERSON] , а виплачена недоотримана пенсія 85023,12 грн., то невиплачена пенсія, яка увійшла до складу спадщини складає 7909,91 грн., яка повинна бути виплачена позивачу, як майно, яке увійшло до складу спадщини. Виплатити в добровільному порядку зазначену заборгованість відповідач відмовляється, у зв`язку із чим позивач був вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Щодо позовних вимог про визнання за [PERSON] права власності на недоотриману у зв`язку зі смертю пенсію [PERSON] , що помер [INFO] , за період з 01 березня 2016 року по 31 березня 2017 року у порядку спадкування за законом суд зазначає наступне. Судом встановлено та підтверджено сторонами, що померлому [PERSON] виплату пенсії було припинено з 01 березня 2016 року. Як вбачається з відповіді Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на запит адвоката від 15.12.2020, [PERSON] з серпня 2015 року перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа. Пенсія за період з 01 серпня 2014 року по 29 лютого 2016 року включно була нарахована та перерахована на банківський рахунок [PERSON] . На запит нотаріуса управлінням видано довідку про те, що розмір недоотриманих суму за період з 01 квітня 2017 року по 30 вересня 2019 року складає 92993,03 грн. 14.08.2020\~ прийнято заяву від [PERSON] та після з`ясування обставин на сформовано разове доручення на виплату пенсії за період з 13 серпня 2017 року по 30 вересня 2019 року (а.с.7). Оскільки на неотриману пенсію за період з 01 квітня 2017 року нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину на суму 92993,03 грн., у суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення недоплаченої суми, спірним залишається період з 01 березня 2016 року до 31 березня 2017 року. У зв`язку із тим, що виплата пенсії [PERSON] за період з 01 березня 2016 року по 31 березня 2017 року була припинена, за життя він не звертався до органів Пенсійного фонду та не оскаржив рішення про припинення виплат, суд вважає що пенсія за даний період не увійшла до складу спадщини. Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог в цій частині. З\~ огляду на викладене, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення недоотриманої пенсії [PERSON] , який помер [INFO] , в розмірі 7909,91 грн. на користь позивача [PERSON] з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області є доведеними та підлягають задоволенню. В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч.1\~ ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем заявлено вимоги на суму 48180,92 грн., з яких задоволено вимоги на суму 7909,91 грн., з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 162,92 грн., що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial