Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 28.08.2015 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Котовську та Котовського району Котовського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №42. Від шлюбу з відповідачем вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16.06.2022 року шлюб між ними розірвано, оскільки подружнє життя з відповідачем виявилося невдалим. Після розірвання шлюбу малолітній син [PERSON] проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні та вихованні. Позивач зазначила, що відповідач матеріально їй та їх дитині не допомагає, участі у вихованні дитини не приймає, внаслідок чого вона змушена сама утримувати сина і також одночасно працювати задля матеріального забезпечення себе та дитини. Вона працює у приватному підприємстві «ОСТІУМ», має постійний дохід, але майже увесь заробіток витрачається на належне утримання сина, тому її мати допомагає сплачувати комунальні послуги, рецепти на ліки, це ставить її у надто скрутне матеріальне становище. В цьому році їх спільна дитина йде у перший клас, тому необхідні витрати на новий одяг, шкільне приладдя, оплата додаткових занять з англійської мови, математики, української мови, секції. Також, для дистанційної форми навчання потрібна комп`ютерна техніка, інтернет, тощо. Виходячи з особистого досвіду, розмір витрат на дитину 6 років становить понад 10 000 грн., саме половину цієї суми відповідач обіцяв переказувати дитині щомісячно. Проте, своєї обіцянки відповідач не дотримав, допомоги вони не утримують між ними не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Відповідач здоровий, працездатний, не має інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, а також на утриманні інших осіб, які потребують його допомоги, має нерегулярний, мінливий дохід, офіційно не працевлаштований, однак завжди добре заробляв, крім того отримує регулярний дохід від здачі в оренду земельної ділянки, тому в змозі сплачувати половину необхідної суми для належного утримання дитини у розмірі 5000 грн., у зв`язку з чи вона звернулась до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 11.01.2023 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Позивач та її представник - адвокат Дрогобецька Т.Ю. в судове засідання не з`явились. Представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить його підпис в отриманні поштового відправлення. Причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16.06.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] змінено прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». Позивач та відповідач є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, домовленості про добровільну сплату аліментів у позасудовому порядку між сторонами не досягнуто. У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан платника аліментів, однак в силу ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі постанова), за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому суд бере до уваги положення п.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України №789-Х11 від 27.02.1991 року, згідно якого «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини». Суд, при винесенні рішення, також керується практикою Європейського суду з прав людини, який в пункті 54 свого Рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначав, «що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». Оскільки позивач не надала достатньо доказів того, що відповідач отримує регулярний дохід, який надходить від здачі в оренду земельної ділянки, розміру заробітку відповідача та жодного доказу в обґрунтування розміру аліментів, про стягнення якого заявлено позов, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно ч.1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід рахувати з 06.01.2023 року. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. З урахуванням всіх обставин справи, суд вважає за необхідне допустити стягнення аліментів негайно у межах платежу за один місяць.

Outcome: partial