Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 29 серпня 2022 року до Деснянського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. З урахуванням заяви про зміну позовних вимог позивачка просить суд: 1. Змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року у справі № 754/9787/16-ц. Стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття. 2. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на дитину - сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 55451,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва 27 жовтня 2010 року (справа № 2-8099/2010). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Син проживає разом із позивачкою за адресою [ADDRESS] . У 2016 році позивачка звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом про позбавлення батьківських прав та зміну розміру стягнення аліментів (справі № 754/9787/16-ц). Вищевказаний позов задоволено частково, відповідача було позбавлено батьківських прав та зобов`язано сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1250,00 грн. щомісячно, починаючи з 02.08.2016. На утримання неповнолітнього сина-студента для задоволення тільки першочергових потреб позивачка витрачає не менше 12000,00 гривень щомісячно, внаслідок того, що вона повинна витрачати грошові кошти на таке: їжу, ліки, одяг, взуття, засоби гігієни, книги, канцелярію, дозвілля, комунальні послуги, кабельне телебачення, Інтернет, витрати на мобільний зв`язок, транспорт, тощо. Аліменти, які стягуються з відповідача, в умовах збільшення рівня цін, воєнного стану, фінансової та економічної кризи в державі, є недостатніми для належного матеріального утримання дитини, що ставить позивачку та дітей у скрутне матеріальне становище. Позивачка самостійно власними силами, намагається матеріально забезпечити всі потреби дитини, доглядає та виховує неповнолітнього сина, а також виконує всі інші обов`язки покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дитини. З урахуванням збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, швидкими темпами зростання цін, значного зростання витрат на оздоровлення, харчування, лікування, утримання дитини, попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає. Окрім першочергових потреб дитини позивачка витрачає значні кошти на оплату навчання сина. Син навчається за контрактом на другому курсі в фаховому коледжі «Міжнародний науково-технічний університет» на денній формі навчання. Дитина здібна, прагне до навчання та самореалізації. Син не має змоги працювати у зв`язку із навчанням, ніяких прибутків він не отримує, проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Додаткові витрати позивачки на навчання сина становлять 61605,00 грн., з яких половину (30802,50 грн.) позивачка просить стягнути з відповідача. Крім витрат на навчання за контрактом, позивачка також несе витрати на забезпечення сина всім необхідним для можливості навчання сина в коледжі. Зокрема, нею було придбано: ноутбук ASUS TUF Gaming F 15, вартістю 37 999,00 грн. та зарядний пристрій ZM1 20 W PD Type-с (НА 716), вартістю 11 298,00 грн. Відзив на позовну заяву відповідача 20 березня 2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд зменшити заявлений до стягнення розмір аліментів на утримання дитини [PERSON] , який продовжує навчання за позовом [PERSON] до [PERSON] до 1500,00 грн. Відповідач вважає, що заявлений до стягнення розмір аліментів завищений, оскільки у нього на утриманні перебуває малолітня дитина, народжена у другому шлюбі, - [PERSON] , [INFO] . Крім того, станом на день подання відзиву відповідач ніде не працює, а працює тільки його дружина [PERSON] . Відповідач не має у власності будь-якого нерухомого майна, цінностей чи банківських вкладів. Відповідач вказує, що позивач в позовній заяві зазначає, що син навчається на денній платній формі навчання, загальна вартість освітньої послуги за весь строк якого становить 61605 грн., крім того, несе витрати на проживання та інше. Однак, до позовної заяви не додано жодного належного доказу, яким підтверджено, вартість проживання, доказів щомісячних витрат в розмірі не менше 12 тис. гривень, які, як позивачка стверджує, витрачає кожного місяця на утримання сина. Окрім цього, багато вищих навчальних закладів переведені на дистанційну форму навчання, у зв`язку із введеним воєнним станом в Україні. Відповідь на відзив на позов 05 квітня 2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив разом із заявою про зміну позовних вимог, про що зазначено вище. У відповіді на відзив позивачка вказує, що вона також має другу дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом. Крім того, вона виховує дітей одна (є матір`ю одиначкою), позивач позбавлений батьківських прав відносно їх спільного сина, і другий син [PERSON] також на повному її утриманні, оскільки батько не піклується про нього, а відомості про батька дитини внесені до актів цивільного стану громадян зі слів матері. Таким чином, обидві сторони мають на утриманні ще по одній дитині. Однак ситуація у позивачки гірша тим, що на її утриманні перебуває син-інвалід, та вона несе одноосібний тягар утримання всієї родини, їй нема кому допомагати. Своєю чергою відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що має дружину, [PERSON] , яка працює. Отже, відповідач працездатного віку, має працездатну дружину, і вони мають змогу обоє працювати. Натомість позивачка одна дбає за побут, догляд та матеріальне утримання всіх непрацездатних членів родини. Син сторін, [PERSON] , самостійно вибрав за своїми здібностями і покликанням спеціалізацію та навчальний заклад (коледж Міжнародного науково-технічного університету), навчається на платній основі. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 03 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні 06 червня 2023 року представник позивачки підтримав позовні вимоги, та з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив суд їх задовольнити. Відповідач не заперечував щодо часткового задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Фактичні обставини справи, встановлені судом Сторони перебували у шлюбі з 02.10.2004, який розірвано рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27.10.2010 у справі № 2-8099/2010. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.07.2005, в якому батьком вказано [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Син сторін проживає разом з позивачкою. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 24 січня 2019 року у справі № 754/9787/16-ц позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно дитини: [PERSON] , [INFO] ; присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1250 грн., але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 02.08.2016. Виконавчий лист за рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 24 січня 2019 року у справі № 754/9787/16-ц перебуває на виконанні Маньківського відділу державної виконавчої служби в Уманському районі Черкаської області. З 03.08.2021 [PERSON] навчається у Фаховому коледжі Закладу вищої освіти «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая», рівень підготовки - фаховий молодший бакалавр, за спеціальністю «Фізична культура і спорт», форма навчання - денна, загальна вартість освітніх послуг за весь строк навчання - 61605,00 грн., що підтверджується договором № 0822/21 від 03.08.2021. Щодо позовної вимоги про зміну способу стягнення аліментів Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, в постанові Верховного Суду від 10 вересня 2018 року у справі № 486/466/18 та в постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19. Відповідно до частини п`ятої статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 2 833 грн. Дослідивши наявні докази суд вважає за можливе змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року у справі № 754/9787/16-ц, та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29 серпня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат Заявлені позивачкою додаткові витрати на утримання сина складаються з компенсації їй половини оплати вартості навчання у Фаховому коледжі Закладу вищої освіти «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая», що становить 30802,50 грн. та половини вартості ноутбуку ASUS TUF Gaming F 15 і зарядного пристрою ZM1 20 WPD Type-с (НА 716), що складає 24648,50 грн. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частиною першою статті 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/10 (провадження № 61-8815св21). Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі. Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»). Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про освіту» фахова передвища освіта спрямована на формування та розвиток освітньої кваліфікації, що підтверджує здатність особи до виконання типових спеціалізованих завдань у певній галузі професійної діяльності, пов`язаних з виконанням виробничих завдань підвищеної складності та/або здійсненням обмежених управлінських функцій, що характеризуються певною невизначеністю умов та потребують застосування положень і методів відповідної науки, і завершується здобуттям відповідної освітньої та/або професійної кваліфікації. Верховний Суд у постанові від 26.08.2020 у справі № 336/1488/19 зазначив, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. З огляду на те, що, по-перше, позивачка не надала доказів того, що обрання напрямку навчання та навчального закладу для сина здійснювалося спільно з батьком, і він погоджувався на такі витрати з метою здобуття дитиною професійної освіти, по-друге, з березня 2022 року у відповідача відсутній заробіток, по-третє, навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, суд приходить до висновку, що підстав для стягнення половини витрат на навчання дитини у фаховому коледжі (в т.ч. і майбутніх, строк сплати яких настав у позивачки не разово, а є періодичним, і буде також після досягнення дитиною повноліття) немає. Також позивачкою не доведена об`єктивна необхідність купівлі 30.09.2022 ігрового ноутбука та зарядного пристрою для навчання сина, а також, що такі витрати спрямовані на розвиток певних здібностей сина, адже жодних доказів того, що навчання здійснювалося дистанційно чи за електронними книжками до матеріалів справи не надано. Крім того, суд враховує, що відповідач має малолітнього сина, та з часу введення воєнного стану втратив роботу і станом на день розгляду даної справи не працевлаштований. Таким чином, матеріали справи не містять доказів спроможності відповідача нести додаткові витрати на утримання дитини та підтвердження згоди відповідача на купівлю вартісного ігрового ноутбука та зарядного пристрою. У зв`язку з викладеним суд вважає заявлені позивачкою витрати на половину вартості ноутбуку ASUS TUF Gaming F 15 і зарядного пристрою ZM1 20 WPD Type-с (НА 716) у розмірі 24648,50 грн. необґрунтованими та такими, що не можуть бути віднесенеми до додаткових витрат на утримання сина у розумінні ст. 185 СК України. У зв`язку з вкладеним суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на дитину. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір за розгляд вимоги про зміну способу стягнення аліментів, від сплати якої позивачка була звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial