Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

Керівник Камінь-Каширської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі: Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Любешівська селищна рада до відповідача [PERSON] про конфіскацію земельних ділянок. Свій позов обґрунтував тим, що Камінь-Каширською окружною прокуратурою опрацьовано лист управління СБУ у Волинській області про громадян російської федерації, які мають посвідки на постійне та тимчасове проживання на території України, та відповідні відомості Єдиного державного реєстру нерухомого майна про набуття ними права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, за наслідками чого виявлено порушення вимог статей 80, 81, 145 Земельного кодексу України, що має наслідком конфіскацію даних земельних ділянок в дохід держави. Так, встановлено, що на території Любешівської селищної ради дві земельні ділянки з кадастровими номерами 0723185200:00:002:0040 площею 0.1337 га та 0723185200:00:002:0039 площею 0.4543 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, 14.07.2015 прийняті у спадщину громадянином російської федерації [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , паспорт громадянина російської федерації [NUMBER] , виданий 11.04.2012 УФМС росії по тверській області в заволжському районі міста тверь російської федерації, країна громадянства: російська федерація). Підставою для державної реєстрації права власності на вказані земельні ділянки, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 325578294, були свідоцтва про право на спадщину № 669 та № 370, видані 14.07.2015 Любешівською державною нотаріальною конторою Волинської області, дата державної реєстрації 14.07.2015. Згідно витягів з Державного земельного кадастру від 13.03.2023 № НВ-0700192772023 та № НВ-0700192822023 земельна ділянка з кадастровим номером 0723185200:00:002:0040, площею 0.1337 га, розташована в урочищі «Гаєвське» № 1800, та земельна ділянка з кадастровим номером 0723185200:00:002:0039, площею 0.4543 га, розташована в урочищі «За дібровою», № [NUMBER] , на території Залазівської сільської ради (на теперішній час Любешівської селищної ради), відноситься до земель сільськогосподарського призначення, вид цивільного призначення 01.03 Для ведення особистого селянського господарства, вид угідь рілля. Державну реєстрацію земельних ділянок проведено 12.03.2013 на підставі Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, розроблену 25.02.2013 Любешівським районним виробничим відділом ВРФ ЦДЗК. Згідно витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку землі вартість земельної ділянки з кадастровим номером 0723185200:00:002:0040 площею 0.1337 га становить 2177,70 гривень, земельної ділянки з кадастровим номером 0723185200:00:002:0039 площею 0.4543 га 6467,94 гривень. Відповідно до інформації управління Державної міграційної служби у Волинській області від 13.03.2023 № 701.2.2-1134/0701.1.3-23 згідно обліків [PERSON] , [INFO] , значиться як уродженець України, який перебуває в громадянстві російської федерації. [PERSON] документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії [NUMBER] , виданою 14.06.2017, орган видачі 0701. З питань громадянства України, оформлення паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон вказана особа до управління ДМС у Волинській області не зверталася. Таким чином, вважає, що [PERSON] , будучи іноземним громадянином, 14.07.2015 набув право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення та упродовж року добровільно їх не відчужив (кінцеві строки сплинули 14.07.2016), у зв`язку з чим, право власності на земельні ділянки підлягає припиненню шляхом конфіскації за рішенням суду. На даний час, Окружною прокуратурою виявлено порушення статей 13, 14, 41 Конституції України, статей 80, 81, 145 Земельного кодексу України при використанні [PERSON] зазначених земельних ділянок. Враховуючи наведене, просить суд конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області земельні ділянки, які на праві приватної власності належать [PERSON] та стягнути з нього судові витрати по справі. Ухвалою судді Любешівського районного суду Волинської області від 25.04.2023 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с.31). У підготовчому судовому засіданні представник позивача [PERSON] , прокурор Смітюх О.О., представник третьої особи на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позов визнав повністю, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, тому не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачами. Враховуючи визнання позову відповідачем суд ухвалив про розгляд справи по суті у підготовчому судовому засіданні. Вислухавши пояснення позивача, прокурора, представника третьої особи на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору та відповідача, кожного зокрема, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого висновку. Згідно з\~ч.4\~ст.206\~ЦПК України\~у разі\~визнання відповідачем\~позову суд\~за наявності\~для того\~законних підстав\~ухвалює рішення\~про задоволення\~позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 13.03.2023 за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0723185200:00:002:0039 площею 0.4543 га (реєстраційний номер 31482607231) та право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0723185200:00:002:0040 площею 0.1337 га (реєстраційний номер 31483007231). Судом також встановлено, що [PERSON] є громадянином російської федерації, має посвідку на постійне проживання в Україні серії [NUMBER] , виданою 14.06.2017, орган видачі 0701 (а.с.21, 59). Відповідно до інформації Любешівської селищної ради [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.29). На запит окружної прокуратури про надання інформації про дату набуття іноземного громадянства та втрати у зв`язку з цим українського громадянства [PERSON] , УДМС України у Волинській області надано інформацію, що [PERSON] з питань набуття громадянства України, оформлення паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон, до Управління ДМС у Волинській області не звертався. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що окружною прокуратурою виявлено порушення статей ст. 13, 14, 41 Конституції України, статей 80, 81, 145 Земельного кодексу України при використанні [PERSON] зазначених земельних ділянок. Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі ст. 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм цього Кодексу суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно із ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 22 Земельного кодексу України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст. 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Одночасно за змістом ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цих вимог настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, ця ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно із ст. 356 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] , будучи іноземним громадянином (громадянином російської федерації), упродовж року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення (з 14.07.2015 по теперішній час) не відчужив земельні ділянки, є підстави для їх конфіскації у власність держави. Враховуючи виявлені порушення та зазначені положення законодавства, окружною прокуратурою Головному управлінню Держгеокадастру у Волинській області надіслано лист від 03.03.2023 про виявлені порушення із вимогою вжити заходи щодо їх усунення, у тому числі в судовому порядку (а.с.22). Разом із цим, уповноваженим державним органом заходи щодо конфіскації земельних ділянок в дохід держави не вжито. Листом від 10.03.2023 повідомлено окружну прокуратуру про відсутність коштів на сплату судового збору як причину невжиття заходів, що дає підстави прокурору вживати заходи представництва інтересів держави в суді (а.с.23). Зазначені причини не є поважними та не дають підстав залишити без реагування зазначені порушення. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ч. 1 «Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади який реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) зокрема, в агропромисловому комплексі в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. Таким чином, враховуючи вищевказані обставини та зазначені положення законодавства саме ГУ Держгеокадастр у Волинській області є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, в даному випадку, з урахуванням ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, звернення до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки прокурором є правильним. Так, ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Так, за п. 76-77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 по справі № 912/2385/18 прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Згідно із п. 80 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п. 81 вказаної вище постанови). У зв`язку із вищезазначеним, в даному випадку представництво інтересів держави в суді здійснюється прокурором, який виконує субсидіарну роль, щоб ці інтереси не залишились незахищеними. Зазначене повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини та узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду. Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог\~керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області до [PERSON] про конфіскацію земельних ділянок. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому зі сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2684,00 грн необхідно повернути безпосередньо позивачу з державного бюджету 1342,00 грн, а 1342,00 грн - стягнути з відповідача в користь позивача.

Outcome: approved