Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

до суду\~звернувся [PERSON] \~з позовом\~до [PERSON] про стягнення безпідставно сплачених аліментів та моральної шкоди. У позовній заяві позивач вказує, що він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 19.06.2004 по 17.04.2013. Під час зареєстрованого шлюбу у них народилися доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 17.04.2013, шлюб між подружжям розірвано. Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 06.08.2012 задоволено позов відповідачки щодо стягнення з нього аліментів на утримання доньок в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.07.2012 і до повноліття дітей. На підставі виконавчого листа, Октябрським ВДВС Полтавського МУЮ відкрито виконавче провадження №34525175 та здійснювалося утримання з нього аліментів. За весь період часу стягнення аліментів з 01.10.2016 по 28.02.2020, було стягнуто аліменти в розмірі 172839,49 грн, з яких 151724,60 грн за період з 01.10.2016 по 01.11.2019 та 21114,89 грн за період з 01.11.2019 по 28.02.2020. Через підозри, які виникли у позивача, він звернувся в медико-генетичний центр «Мама-Папа» з метою проведення медичного дослідження на предмет визначення чи являється він біологічним батьком дітей [PERSON] та [PERSON] . На підставі результатів генетичної експертизи, а також визнанням позову та результатів експертизи [PERSON] того факту, що позивач не є батьком дітей, Гадяцьким районним судом Полтавської області від 17.09.2019 винесено рішення, яким його позовні вимоги про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька із актового запису про народження дітей задоволено в повному обсязі. 28.01.2020 рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області позовні вимоги позивача задоволено та припинено стягнення з нього аліментів на утримання доньок [PERSON] та [PERSON] , що стягувалися з нього на підставі рішення суду від 06.08.2012 та виконавчий лист, виписаний на підставі рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 06.08.2012 у цивільній справі №1603/1340/2012 вважати таким, що втратив чинність і підлягає поверненню до суду. Сімейне життя подружжя тривало 8 років і 10 міс. У 41 рік позивач дізнався, що не має рідних дітей, що завдало йому великого болю та страждань. Поведінка відповідачки призвела до приниження його честі та гідності, завдала душевних страждань. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь безпідставно сплачені аліменти з 01.10.2016 по 01.11.2019 в сумі 151724,60 грн та за період з 01.11.2019 по 28.02.2020 в сумі 21114,89. Також, просив стягнути з відповідачки на його користь 20000 грн моральної шкоди та понесені ним судові витрати в сумі 4428,40 грн. 06 червня 2022 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу надано строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. 30 червня 2022 відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому вона не погодилася з позовними вимогами позивача та просила відмовити в їх задоволенні. 27 вересня 2022 за клопотанням представника позивача, згідно ухвали Гадяцького районного суду Полтавської області, суд перейшов від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] не визнала позовні вимоги позивача та просила відмовити в їх задоволенні у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві. Судом встановлено, що рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 06.08.2012 задоволено позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.07.2012 і до повноліття дочки [PERSON] , [INFO] , а потім на дочку [PERSON] , [INFO] в розмірі частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.10.2022 до повноліття. З копії постанови Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ від 01.10.2012 встановлено, що було відкрите виконавче провадження, на підставі виданого Гадяцьким районним судом Полтавської області виконавчого листа №1603/1340/2012 від 06.08.2012 про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.07.2012 і до повноліття дочки [PERSON] , [INFO] , а потім на дочку [PERSON] , [INFO] в розмірі частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.10.2022 до повноліття. Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області №526/1608/19 від 17.09.2019 виключено з актового запису про народження [PERSON] , яка народилася [INFO] в місті Полтаві, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Октябрського районного управління юстиції міста Полтави складено актовий запис № 923 від 25 жовтня 2004 року відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] , громадянина України, зареєстрованого в [ADDRESS] та з актового запису про народження [PERSON] , яка народилася [INFO] в місті Гадяч Полтавської області, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Гадяцького районного управління юстиції Полтавської області 21 липня 2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 133, відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] , громадянина України, зареєстрованого в [ADDRESS] . Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 28.01.2020 припинено стягнення аліментів з [PERSON] на користь\~ [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.07.2012 до повноліття дочки [PERSON] , [INFO] , а потім на дочку [PERSON] , [INFO] в розмірі частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 14.10.2022 до повноліття дитини,\~що стягувалися за рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 06.08.2012. Виконавчий лист, виписаний на підставі рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 06.08.2012\~у цивільній справі №1603/1340/2012, вважати таким, що втратив чинність і підлягає поверненню до суду. \~\~ Постановою державного виконавця Шевченківського відділу ДВС у місті Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 25.02.2020 закінчено виконавче провадження за виконавчим листом №1603/1340/2012 від 06.08.2012 про стягнення з позивача коштів на утримання дитини відповідачки, батьком якої він не є. Тобто відпали підстави для стягнення з позивача аліментів на утримання дитини батьком якої він не являється. Згідно з довідкою про сплачені аліменти, виданою Шевченківським відділом ДВС у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 05.05.2022 №21555, у період з 01.10.2016 по 01.11.2019, розмір сплачених [PERSON] аліментів, становить 151724,60 грн; у період з 01.11.2019 по 28.02.2020 21114,89 грн. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про стягнення грошових коштів в сумі 192839,49 грн, позивач вважає їх матеріальною шкодою, яка була завдана йому позивачем безпідставним стягненням з нього аліментів на користь дітей, батьком яких він не являється та посилався на положення\~ст. 1166 ЦК України, яка передбачає цивільно-правову відповідальність за завдання матеріальної шкоди. Але, виходячи з положень ст.ст. 22,1167 ЦК України, на відшкодування збитків має право особа, якій їх завдано за рахунок особи, яка їх завдала. До збитків відносяться втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, за загальним правилом цивільно-правова відповідальність настає при наявності таких умов (підстав): протиправність, шкода, вина, причинний зв`язок. На цих же підставах ґрунтується і відшкодування моральної шкоди, окрім випадків, передбачених законом (ст.ст. 23,1167 ЦК України). Позивач, на підставі рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 06.08.2012 сплачував аліменти на користь відповідачки на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , які були народжені відповідачкою в шлюбі з позивачем. Підставою стягнення з позивача аліментів на утримання дітей були відомості про його батьківство. Той факт, що він не є біологічним батьком дитини було встановлено рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 17.09.2019 та виключено відомості з актового запису про народження дітей запис його, як батька. Відповідно до\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави - це таке правовідношення, в силу якого одна сторона (набувач), яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої сторони (потерпілого) без достатньої правової підстави або на підставі, яка згодом відпала (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Згідно зі\~статтею 1215 ЦК України\~не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. У\~статті 1215 ЦК України\~передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату, а по-друге - у разі недобросовісності набувача такої виплати. \~\~\~\~\~\~ При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних сум. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 (провадження № 14-445цс18). Згідно із частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Окрім тверджень позивача про недобросовісність відповідачки, яка полягає в її подружній зраді, інших доказів її недобросовісності суду не надано. Але ж ця обставина не підтверджує недобросовісності відповідачки при отриманні аліментів. Висновки суду не можуть ґрунтуватись на припущеннях, а тому слід відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення суми безпідставно набутих аліментів в розмірі 192839,49 грн, оскільки вони не підлягають поверненню відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 1215 ЦК України. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд виходить із наступного. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач вважає, що завдана йому відповідачем моральна шкода полягає в тому, що він тривалий час не знав, що він не є батьком дітей, безпідставно сплачував аліменти на них, батьком яких він не був та внаслідок чого він був тимчасово обмежений в правах. Однак, всупереч положень ст. 23 ЦК України, ст. ст. 12, 81 ЦПК України позивач не навів жодного належного і допустимого доказу вини відповідача, тобто, що остання діяла недобросовісно, стягуючи з нього аліменти на дітей, знаючи про те, що він не є їх батьком . Недоведеність вини відповідача виключає цивільно-правову відповідальність за ст. 23 ЦК України, тому підстав для стягнення моральної шкоди судом не встановлено, а отже позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню внаслідок необґрунтованості. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог позивача, як в частині стягнення з відповідачки сплачених аліментів, так і моральної шкоди, відсутні. Судові витрати, які були сплачені позивачем при зверненні до суду, враховуючи, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, відповідно до\~ст.142 ЦПК України, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed