Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач зазначила, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 03 липня 2020 року у Подільському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за актовим записом №437. Від спільного подружнього життя сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Стверджувала, що вона нині не проживає разом з відповідачем. Їхній малолітній син [PERSON] проживає разом з нею, вона піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом і лікування дитини. Відповідач матеріально не забезпечує дитину, незважаючи на те, що він є працездатним, отримує сталий дохід, має задовільний стан здоров`я, інших утриманців не має. Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути із відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 гривень, щомісячно, на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , щомісячно з індексацією стягуваних сум відповідно до закону, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути із відповідача на її користь понесені нею судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Кишеня В.С. не з`явилися, про місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Позивач [PERSON] направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження останнього (а.с. 3) і, на підставі статті 180 Сімейного кодексу України, відповідач зобов`язаний утримувати малолітнього сина до досягнення ним повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, моральної соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) зазначено, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Згідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з приписами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №523/2927/18 (провадження №61-13820св19), від 03 листопада 2021 року у справі №487/5798/20 (провадження №61-13023св21) зазначено, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. При цьому для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не має значення, що, зокрема: платник аліментів одержує заробіток (дохід) повністю або частково в іноземній валюті; або має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини врегульоване статтею 183 СК України. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість позивачем розміру аліментів, які остання просить стягнути з відповідача. Позивачем не наведено підстав стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі саме у розмірі 4 000 гривень щомісячно на дитину, зокрема, не долучено доказів матеріальної можливості відповідача сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. При цьому, суду не надано належних доказів на підтвердження необхідності стягнення саме вказаної суми для забезпечення належного розвитку та належного рівня життя дитини, зважаючи на рівний обов`язок батьків брати участь в її матеріальному утриманні. При визначенні розміру аліментів, суд враховує, що відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження свого матеріального стану, який унеможливлює сплату аліментів на утримання дитини в розмірі мінімального рекомендованого, визначеного законом. Доказів перебування на його утриманні інших дітей, батьків чи інших осіб, а також наявності або відсутності майна суду не надано. За таких обставин, з розрахунку на одну дитину та з урахуванням того, що участь у вихованні та утриманні дитини повинні брати двоє батьків, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням наведеного, суд вважає за потрібне стягнути із відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992 гривні 40 копійок.

Outcome: partial