Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

в липні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача ТДВ «Страхова компанія «Гардіан», в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 75724,03 грн., інфляційні втрати в сумі 5771,98 грн., три відсотки річних в сумі 1294,21 грн., пеню в сумі 6118,09 грн., а також витрати на проведення експертизи в сумі 2700,00 грн., та судовий збір в сумі 908,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 28.10.2020 року о 07-50 год. в м. Києві на перехресті вул. Лісова та вул. Масличенкка відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Фольцваген» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Хюндай» д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу [PERSON] . Транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 18.11.2020 року у справі № 753/18355/20, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] , на момент аварії була застрахована в ТДВ «СК «Гардіан», відповідно до полісу № АО/2947309, та 28.10.2020 року позивач звернувся до страхової компанії із повідомленням про ДТП, а 23.11.2020 року - із заявою про виплату страхового відшкодування. 11.12.2020 року відповідач виплатив позивачу страхове відшкодування в сумі 46082,92 грн., а згодом також в сумі 5592,99 грн. Однак, позивач вважає, що страховою компанією було виплачено страхове відшкодування не в повному обсязі, оскільки, відповідно до звіту № 1562, вартість матеріального збитку склала суму в розмірі 139730,80 грн. Звернувшись до страхової компанії із заявою про доплату страхового відшкодування, відповідач повідомив позивача, що страхове відшоджування було розраховано на підставі аварійного сертифікату від 11.11.2020 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ склала суму в розмірі 48682,98 грн. Позивач зазначає, що розмір шкоди визначений в аварійному сертифікаті є спірним, та наявні підстави для стягнення зі страхової компанії недоплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 75724,03 грн. (130000,00 грн. (ліміт відповідальності за полісом) - 2600,00 грн. (розмір франшизи) - 51675,97 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування). Крім того, з огляду на виплату відповідачем страхового відшкодування не в повному обсязі зі страхової компанії на користь позивача підлягає стягненню інфляційні витрати на загальну суму 5771,98 грн., 3 % річних на загальну суму 1129,49 грн. та пеня на загальну суму 6118,09 грн. Посилаючись на викладене, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09.07.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В серпні 2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що страховою компанією на підставі належних та достатніх документів було виплачено у визначені законом строки страхове відшкодування на загальну суму 51675,97 грн. Наданий стороною позивача звіт містить суттєві недоліки, а відтак достеменно позовні вимоги не підтверджує, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на належне виконання страховою компанією своїх зобов`язань по виплаті страхового відшкодування. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.09.2021 року, було вирішено перейти від розгляду даної цивільної справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду даної справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін до судового розгляду. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.11.2021 року, було вирішено перейти від розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче судове засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.01.2022 року, у справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.08.2022 року, у справі було поновлено провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.09.2022 року, у справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.12.2022 року, у справі було поновлено провадження. В ході розгляду справи стороною позивача, з огляду на висновки судової автотоварознавчої експертизи було зменшено позовні вимоги, та позивач просив стягнути із відповідача на користь позивача недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 26403,63 грн., інфляційні втрати в сумі 2331,27 грн., три відсотки річних в сумі 533,60 грн., пеню в сумі 2375,00 грн., а також витрати на проведення експертизи в сумі 5663,10 грн., та судовий збір в сумі 908,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.05.2023 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився. Суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, та просив уточнені (зменшені) позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача ТДВ «СК «Гардіан» в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи міститься письмова заява про розгляд справи без його участі. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підстав доказі, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування» та розділом третім главою 82 книги п`ятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються дані правовідносини. Судом встановлено, що 28.10.2020 року о 07-50 год. в м. Києві на перехресті вул. Лісова та вул. Масличенкка відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Фольцваген» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Хюндай» д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу [PERSON] . В результаті зазначеної дорожньо-трансопртної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 18.11.2020 року у справі № 753/18355/20, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та призначено стягнення у виді штрафу. Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене, суд при винесенні даного рішення не з`ясовує обставин справи, які підтверджують вину [PERSON] у спричиненні механічних пошкоджень автомобілю «Хюндай» д.н.з. [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент аварії була застрахована в ТДВ «СК «Гардіан», відповідно до полісу № АО/2947309, страхова сума за шкоду - 130000,00 грн., розмір франшизи -2600,00 грн. 28.10.2020 року позивач звернувся до ТДВ «СК «Гардіан» із повідомленням про ДТП. 23.11.2020 року позивач звернувся до ТДВ «СК «Гардіан» із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до аварійного сертифікату № 40-D/78/9 від 11.11.2020 року, виготовленого ФОП [PERSON] на замовлення ТДВ «СК «Гардіан», вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Хюндай» д.н.з. [NUMBER] склала суму в розмірі 54275,97 грн. 11.12.2020 року відповідач виплатив позивачу страхове відшкодування в сумі 46082,98 грн., Позивач вказує, що страховою компанією було виплачено страхове відшкодування не в повному обсязі, оскільки, відповідно до звіту № 1562 від 23.01.2021 року, виготовленого ПП [PERSON] на замовлення позивача, - вартість матеріального збитку склала суму в розмірі 139730,80 грн. 25.01.2021 року позивач звернувся до ТДВ «СК «Гардіан» із заявою про доплату страхового відшкодування. 31.05.2021 року ТДВ «СК «Гардіан» виплатив позивачу страхове відшкодування за вказаним страховим випадком в сумі 5592,99 грн. В обґрунтування позовних вимог сторона позивача вказує, що страхове відшкодування було виплачено не в повному обсязі, а відтак наявні пістави для стягнення недоплаченого страхового відшкодування в примусовому порядку. Заперечуючи проти позовних вимог, сторона відповідача вказувала, що страховою компанією було виконано обов`язок по виплаті страхового відшкодуванн в повному обсязі, та позовні вимоги є недоведеними. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. В ході розгляду справи встановлено, що відповідачем було визнано дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та виплачено позивачу страхове відшкодування на загальну суму 51675,97 грн. Однак, сторона позивача із посиланням на звіт № 1562 від 23.01.2021 року, виготовленого ПП [PERSON] , вказувала, що розмір страхового відшкодування є недостатнім, а сторона відповідача із посиланням на аварійний сертифікат № 40-D/78/9 від 11.11.2020 року, виготовленого ФОП [PERSON] , зазначала, що стаховою компанію виконано обов`язок щодо сплати страхового відшкодування в повному обсязі. З огляду на наявність у справі двох звітів із визначення вартості матеріального збитку, які містили різні суми завданої матеріальної шкоди, у справі було проведено судову автотоварознавчу експертизу. Так, відповідно до висновку експерта КНДІСЕ № 28047/22-54 від 16.12.2022 року, варість матеріального збитку (шкоди), завданого власнику автомобіля «Хюндай» д.н.з. [NUMBER] склала суму в розмірі 92367,08 грн. в т.ч. ПДВ, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу (без врахування ПДВ на запасні частини та матеріали) автомобіля «Хюндай» д.н.з. [NUMBER] дорівнювала сумі в розмірі 80679,60 грн. При вирішенні даного спору судом до уваги приймається зазначений висновок судового експерта, оскільки, останній відповідає вимог закону та є таким, що беззаперечно підтверджує розмір завданого позивачу матеріального збитку. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 із змінами (далі - Методика) - вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Пунктом 2.4. Методики зазначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних норм законодавства вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на те, що за висновком судового експерта вартість матеріального збитку, завданого позивачу склала суму в розмір 80679,60 грн., страховою компанією було виплачено позивачу суму страхового відшкодування в загальному розмірі 51675,97 грн., та розмір франшии за полісом склав суму в розмірі 2600,00 грн., а тому доводи уточнених (зменшених) позовних вимог про те, що страховою компанією не було виплачено позивачу страхове відшкодування в повному обсязі є слушними та такими, що заслуговують на увагу. Варто відзначити, що після проведення у справі судової автотоварознавчої експертизи, та зменшення розміру позовних вимог стороною відповідача доводи позову в цій частині належними доказами спростовано не було. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи стороною позивача доведено достатніми доказами те, що відповідачем було виплачено страхове відшкодування не в повному обсязі, не спростовано розмір завданої позивачу матеріальної шкоди, а тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача ТДВ «СК «Гардіан» на користь позивача недоплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 26403,63 грн. (80679,60 грн. (розмір шкоди) - 51675,97 грн. (розмір виплаченого страхового відшкодування) - 2600,00 грн. (розмір франшизи), є обгрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. В частині позовних вимог про стягнення із відповідача ТДВ «СК «Гардіан» пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Згідно із п. 36.5. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пред`являючи позовні вимоги про стягнення із відповідача пені в сумі 2375,00 грн., 3 % річних в сумі 533,60 грн. та інфляційних втрат в сумі 2331,27 грн., стороною позивача були надані суду детальні розрахунки зазначених сум, які стороною відповідача в ході розгляду спростовані не були, а відтак, на переконання суду, ці розрахунки є вірними та можуть бути прийняті судом до уваги при вирішення позовних вимог в цій частині. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що страховою компанією не було в повному обсязі сплачено на користь позивача всієї суми страхового відшкодування, а відтак наявні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача пені, три відсотки річних та інфляційні витрати, в пред`явлених до стягнення розмірах, а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00 грн., а також витрати, пов`язані із проведенням судової експертизи у даній справі в розмірі 5663,10 грн. Однак, у стягненні із відповідача на користь позивача витрат за виготовлення звіту на замовлення позивача в сумі 2700,00 грн., слід відмовити, оскільки, при вирішенні даного спору наданий строною позивача звіт до уваги прийнято не було, та спір було вирішено з огляду на висновок судового експерта КНДІСЕ, який було визнано судом належним та достатнім доказом.

Outcome: approved