Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

05.04.2023 року адвокат Литовченко Р.В. в інтересах заявниці [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання на території України в певний час. Свої вимоги мотивує тим, що вона народилася [INFO] у смт. Юр?ївка Юр?ївського району Дніпропетровської області. З часу народження і по теперішній час проживає на території України. Наразі знаходиться в цивільному шлюбі від якого має п`ятеро дітей. Останній три роки і до засудження проживала в [ADDRESS] . На даний час відбуває покарання у Державній установі «Надержинська виправна колонія №65» і саме вперше про отримання паспорту вона звернулася з колонії, однак їй було відмовлено та роз`яснено необхідність звернення до суду для встановлення факту постійного проживання в Україні станом на 24.08.1991 року або на 13.11.1991 року. Встановлення цього факту заявниці потрібно для отримання паспорту громадянки України. Заявниця заявлені вимоги підтримала та прохала суд їх задовольнити. У судовому засіданні представник заявниці заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та прохав суд їх задовольнити. Представник зацікавленої\~особи Новозаводський районний відділ в м. Чернігові Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області при розгляді справи по суті покладалася на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Адвокат Литовченко Р.В. в інтересах заявниці [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання [PERSON] на території України для встановлення належності до громадянства України на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України». У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2,\~з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня1991 року) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення, предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України, станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України, станом на 13 листопада 1991 року. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Статтею 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюються підстави набуття громадянства України. Оскільки\~адвокат Литовченко Р.В. в інтересах заявниці [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України, тому вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України». Відповідно до підпунктів «а», «б» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року\~№ 215/2001, (далі\~Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року; дітей осіб, зазначених у підпункті «а» цього пункту. Згідно із пунктом 10 цього Порядку для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає:\~а) заяву про встановлення належності до громадянства України;\~б)копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів:\~довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом\~на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;\~довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року;\~копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника\~громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);\~судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;\~судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка, станом на 24 серпня 1991 року, постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України, станом на 24 серпня1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку). Тобто, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України, станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявником, на підтвердження своїх вимог, надано достатньо належних та допустимих доказів, які у сукупності свідчать про його постійне проживання на території України на час проголошення Незалежності України (24 серпня 1991 року). Подібні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду\~від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження\~№ 61-6498 св 20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116 св 20), від 02 червня 2021 року у справі № 125/1472/19 (провадження № 61-8866 св 20). Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] у смт. Юр?ївка Юр?ївського району Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Коломацького районного управління юстиції у Харківській області, актова запис №01, в якому батьками значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Відповідно до довідки №640/0/629-20 від 01.07.2020 року, наданої головним лікарем КНП «Міський пологовий будинок №7» Харківської міської ради [PERSON] народжувала дітей у КНП «Міський пологовий будинок №7» Харківської міської ради : перша дитина [INFO] дівчинка, друга дитина [INFO] дівчинка, третя дитина 17.01.2015 року хлопчик (а.с.13) Заявниця [PERSON] у 2019 році закінчила Чернігівський навчальний центр №44 (а.с.14). На даний час заявниця [PERSON] відбуває покарання в ДУ «Надержинщинська виправна колонія №65» за вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 08.02.2022 року, яким засуджена за ч.2 ст.190, ч.2 ст.186 КК України до 9 років позбавлення волі. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , показав, що він є цивільним чоловіком заявниці. Вони мають спільних п`ять неповнолітніх дітей. Пояснив, що його мама була знайома з тіткою заявниці , які проживали в с. Юріївка Дніпропетровської області. У зв`язку з чим вони час від часу приїздили туди допомагати їм по господарству. Так у нього склалися добрі відносини із заявницею та приблизно в кінці 1990 році чи на початку 1991 року він забрав її до себе жити як одна сім`я в м.Харків де і проживають по цей час. Огли [PERSON] за весь час, що він її знає ніде не виїзджала з місця свого проживання. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що він добре знає батьків [PERSON] , бо з батьком [PERSON] вони разом працювали та товаришували. Останні жили в [ADDRESS] . Наскільки пам`ятає на початку 1991 року він побачив [PERSON] разом [PERSON] і його батьки повідомили йому , що вони живуть як одна сім`я. Потім коли через деякий час він був в них в гостях то і [PERSON] повідомив, що вони з [PERSON] одна сім`я. Підтвердив, що з того часу [PERSON] і [PERSON] живуть однією сім`єю за тією ж адресою в м.Харкові. Дослідивши зібрані у справі докази, зокрема, свідоцтво про народження заявниці, довідки з місця навчання, документи, які підтверджують факт народження дітей на території України, покази свідка [PERSON] , який підтвердив факт проживання з [PERSON] в цивільному шлюбі, суд вважає доведеним факт постійного проживання [PERSON] на території України на момент проголошення незалежності України -24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» -13 листопада 1991 року, покази свідка [PERSON] суд вважає , що наявні підстав для задоволення заяви. При цьому відомостей про те, що заявниця є громадянкою іншої держави, суду не надано. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного, суд вважає заяву такою, що підлягає до задоволення. На підставі викладеного, ст.1,6,7,8 Закону України "Про громадянство України",

Outcome: approved