Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

Позивач 22 травня 2023 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому просила змінити спосіб присудження аліментів, а саме: стягувати з відповідача на її користь частину всіх доходів відповідача на утримання дитини [PERSON] . Позов мотивований тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2017 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі 1\~800,00 грн. щомісяця, починаючи стягнення з 26 квітня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Після досягнення старшою донькою повноліття рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2017 року стягнуто з відповідача аліменти на навчання старшої доньки в розмірі 1\~000,00 грн. щомісячно. На теперішній час відповідач почав нести службу в лавах Збройних Сил України, що свідчить про покращення його матеріального становища. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач письмово просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач письмово просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги не визнає в повному обсязі. У відзиві на позов відповідач посилався на те, що він не має заборгованості зі сплати аліментів. Відповідач має непрацюючого батька, який потребує постійного нагляду. Відповідач не має змоги сплачувати аліменти в більшому розмірі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 1995 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2017 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 3-4). Від цього шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , та неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Рішенням Жовтневого\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~09\~червня 2017\~року стягнуто\~ з\~відповідача на\~користь позивача\~аліменти на\~утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1800 грн. щомісяця, починаючи стягнення з 26 квітня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 13-14). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2018 року стягнуто з відповідача на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення нею 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання (а.с. 15-17). Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміну розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. А відповідно до положень п. 2 ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже суд вважає за потрібне зазначити, що право вибору способу стягнення аліментів належить лише тому з батьків, з ким проживає дитина, тобто визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів може бути змінений лише за позовом одержувача аліментів. Таке положення ч. 3 ст. 181 СК України повністю відповідає, перш за все, інтересам дитини, а також інтересам особи, з якою дитина проживає. Враховуючи, що позивачем наведено обставини щодо наявності підстав зміни способу стягнення аліментів, то суд приходить до висновку, що слід змінити спосіб та розмір стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , визначений рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2017 року та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 1\~073,60 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved