Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

19 квітня 2023 року позивачка звернулася до суду з відповідним позовом до відповідача у якому зазначила, що з початку 2007 року переїхала на постійне місце проживання у житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] . З того часу вона постійно проживає у будинку, здійснює ремонт, обробляє земельну ділянку, сплачує платежі, він є єдиним місцем її проживання. Вона відкрито і безперервно володіє зазначеним будинком більше 15 років, однак позбавлена можливості зареєструвати право власності, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. Посилаючись на викладене, позивачка просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS] за набувальною давністю. Позивачка та її представник адвокат Грінченко І.В. в судове засідання з`явились, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача Березнегуватської селищної ради в судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечував проти позовних вимог. За частиною 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи, а саме копії паспорту громадянина України позивачки убачається, що вона до серпня 2005 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З 19 серпня 2005 року змінила місце проживання, що підтверджуються записами про реєстрацію місця проживання за адресою [ADDRESS] та з 07 листопада 2007 року місце її проживання було зареєстроване за адресою [ADDRESS] (а.с.5 на звороті). За довідкою Березнегуватської селищної ради від 31 травня 2023 року № 1371/06-18 до 2007 року у вказаному житловому будинку були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , які з 07 серпня 2007 року вибули до Маліївського стаціонарного відділення осіб похилого віку та інвалідів, де померли [INFO] та 18.03.2008 року відповідно ( а.с.64). Житловий будинок за адресою [ADDRESS] власника немає, що підтверджується довідкою Березнегуватської селищної ради № 1338/06-18 від 29 травня 2023 року (а.с.63). Позивачка у будинку зареєстрована і проживає одна, є споживачем послуг з електро та газопостачання постійно сплачує за їх використання, особові рахунки відкритті на її ім`я (а.с.8-26,64). З копії технічного паспорту на будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] убачається, що його загальна площа складає 52,9 м?, а житлова -38,2 м? (а.с.27-29). В судовому засіданні позивачка пояснила, що вселилася в будинок з дозволу сільської ради, його власники вибули до закладу для людей похилого віку, дітей вони не мали, будь яких угод щодо житла вона не укладала, відкрито та безперервно володіє ним вже більше п`ятнадцяти років, утримує, сплачує кошти за користування послугами електро та газопостачання. Згідно ч. 4\~ст. 344 Цивільного кодексу України\~право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Cтаття 41 Конституції України\~зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно\~ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконністю набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 5\~ст. 55 Конституції України\~кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень: і протиправних посягань. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: -\~володіння є добросовісним; якщо особа при заволодіти чужим, майном не знала і не могла знати про відсутність,у неї підстав для набуття права власності; -\~володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна а її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; -\~володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнішним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність переривається (частина третя\~статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до: часу свого володіння увесь час, протягом якого цим:майном володіла особа; чиїм спадкоємцем, (правонаступником) вона є. (частина друга\~статті 344 ЦК). Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» враховуючи положення статей\~335 і\~344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно; яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна; або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під. час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,\~16 ЦК, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» виходячи зі змісту частини першої\~статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Згідно\~ст. 328 Цивільного кодексу України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої\~статті 344 ЦК України\~добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивач має довести факт існування такого нерухомого майна; відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше десяти років. З огляду на викладене вище, а також те, що матеріалами справи підтверджується що нерухоме майно розташоване за адресою [ADDRESS] немає власника, а позивачка добросовісно, відкрито та безперервно володіє нерухомим майном більше десяти років, суд доходить висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved