Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-22 00:00:00

23.03.2023р. (згідно штампу на поштовому конверті а.с. 24) [PERSON] через свого представника адвоката Солдаткіна О.С. (діє на підставі ордеру від 22.03.2023р. а.с. 18) звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів (а.с. 1 - 6). Ухвалою судді\~Наумової О.С. від 10.042023р. відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 26). В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 15.02.2017р. у справі № 204/8253/16-ц. Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 22.05.2013р. у справі № 204/2867/13-ц стягнутл з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 400,00 грн. щомісячно. Син проживає з матір`ю, перебуває на її утриманні. Відповідач не бере участі в його вихованні, не цікавиться станом здоров`я. Розмір витрат на утримання дітей від моменту ухвалення судового рішення значно збільшився, з урахуванням війни, інфляції. Позивачка витрачає на дитину більшу суму, ніж ту, яка сплачуються відповідачем. Розмір присуджених до стягнення аліментів є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, оскільки на даний час збільшилися потреби у розвитку, навчанні та вихованні. Майновий стан відповідача покращився, він отримує конкурентну заробітну плату. Позивачка вважає, що наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів із твердої грошової суми на відсоток від доходу платника аліментів. На підставі викладеного, просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначений Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 22.05.2013р., стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття [PERSON] . Також просила стягнути з [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. Відповідач позовні вимоги визнав частково. 03.05.2023р. надав відзив на позов (а.с. 30 - 35), в якому зазначив, що відповідач 28.07.2018р. уклав шлюб з [PERSON] . Від шлюбу [INFO] народився син [PERSON] . Дружина і син знаходиться на його повному матеріальному утриманні та потребують постійного матеріального забезпечення, оскільки дружина перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 07.10.2022р. по 13.08.2025р. Окрім цього, на частковому утриманні відповідача знаходиться батько [PERSON] , який є людиною з інвалідністю ІІ групи з 18.09.2013р., якому надається матеріальна допомога. Відповідача працює у ТОВ «Епіцентр К», має невелику заробітну плату, з якої утримуються аліменти, не має у власності нерухомого майна, інших доходів. Також не погодився із розміром витрат на правничу допомогу, вважав, що їх вартість не відповідає відомостям органів статистики або про ціни на ринку на аналогічні послуги. Просив позовні вимоги задовольнити частково, змінивши спосіб стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , замість твердої грошової суми стягувати 1/6 частини всіх видів заробітку. Також просив зменшити витрати на правову допомогу до 862,68 грн., з урахуванням відомостей Держстату Головного управління статистики в Дніпропетровській області про середню заробітну плату штатних працівників. Представник позивачки адвокат Солдаткін О.С. 13.06.2023р. надав пояснення по справі,\~у яких\~наполягав на\~задоволенні позовних\~вимог,\~вважав доводи\~відповідача про\~необґрунтованість витрат\~на правничу\~допомогу такими\~,\~що не\~відповідають умовам\~договору про\~надання правової\~допомоги та\~не ґрунтуються\~на законі\~(а.с.\~ 62\~ 66).\~Представник позивачки у судове засідання не з`явився, у позові просив справу розгладити без виклику сторін (а.с. 5). Відповідач [PERSON] 23.06.2023р. у судове засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, врахувавши його відзив на позов (а.с. 65). Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши зібрані по справі докази відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 15.02.2017р. у справі № 204/8253/16-ц (а.с. 7-8). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 22.05.2013р. у справі № 204/2867/13-ц вирішено стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 400 (чотириста) грн. щомісячно, починаючи з 18 квітня 2013 року і до його повноліття, в особі матері [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , допустивши по справі негайне виконання у межах суми платежу за один місяць (а.с. 9). За даними Єдиного державного реєстру судових рішень рішення про стягнення аліментів не оскаржувалось, отже набрало законної сили. Як видно із Звіту про здійснення відрахувань та виплат від 17.01.2023р. ТОВ «Епіцентр К», на підставі постанови державного виконавця Дніпровського РВДВС м. Києва від 28.04.2015р. № 47392121 із заробітної плати [PERSON] , яка становить від 14000,00 грн. до 27 700,00 грн., на користь [PERSON] , відраховуються аліменти по 400,00 грн. щомісячно протягом 2022 року (а.с. 11). Звертаючись до суду з позовною заявою про зміну способу стягнення аліментів позивачка посилається на положення ч. 3 ст. 181 СК України, яка надає право одержувачу аліментів змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу відповідача. Верховний Суд України у постанові від 05.02.2014р. у справі № 6-143цс13 зазначає, що як розмір аліментів, так і спосіб їх стягнення визначаються судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилається позивач. При цьому, право застосування норми закону належить виключно суду. Аналогічна позиція\~підтримана Верховним\~Судом у\~постанові від 10.09.2018р. у справі справа №486/466/18 (провадження № 61-41437св18). Таким чином, враховуючи висновки Верховного Суду та положення ч. 1 ст. 183 СК України визначення розміру частки заробітку (доходу) належить виключно суду з урахуванням встановлених по справі фактичних обставин та наданих сторонами доказів на підтвердження цих обставин. Статтею 182 СК України визначено обставини, які враховуються судом під час визначення розміру аліментів, зокрема: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; \~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. В позовній заяві позивачка зазначає, що визначений рішенням суду в 2013 році розмір аліментів є недостатнім для утримання дитини та створення належних умов життя. Зі змісту відзиву та поданих відповідачем доказів видно, що відповідач [PERSON] 28.07.2018р. уклав шлюб з [PERSON] (а.с. 41) Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 42). Як видно із довідок ОК-5, ОК-7, Звіту про здійснення відрахувань та виплат від 13.04.2023р. ТОВ «Епіцентр К» у виконавчому провадженні № 47392121 видано, що заробітна плата відповідача у 2022 році становить від 18000,00 грн. до 30000,00 грн., у 2023 році від 16000,00 до 18000,00 грн. без урахування податків та зборів (а.с. 45 - 51). Тобто, з урахуванням податків та зборів становила приблизно від 14500,00 до 27000,00 грн. у 2022 році, і від 12500,00 грн. до 14500,00 грн. - у 2023 році. [PERSON] перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 07.10.2022р. по 13.08.2025р., що підтверджується витягом з наказу ТОВ «АТБ-маркет» № 175/от від 06.10.2022р. (а.с. 43). Відповідач надав довідку до акта огляду МСЕК від 24.09.2013р. про те, що [PERSON] є людиною з інвалідністю ІІ групи з 18.09.2013р. (а.с. 44). Разом із тим, суд не може узяти до уваги доводи відповідача про те, що на його частковому утриманні знаходиться батько [PERSON] , оскільки відповідних доказів відповідач не надав, не підтвердив належним чином встановлення опіки над [PERSON] . Позивачка не надала суду відповідних доказів свого доходу. При прийнятті даного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 140 СК України, про те, що позивачка має такі ж обов`язки щодо утримання дитини, як і відповідач. Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р.\~та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 2833 гривні. Враховуючи вік сина сторін, мінімальний гарантований розмір аліментів на його утримання не може бути меншім ніж 1416,50 грн. (2833/50%). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб становить - 2684 гривні. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. З поданих доказів вбачається, що відповідає працює, має стабільний заробіток, вдруге одружений та має від шлюбу ще одну малолітню дитину, його дружина не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Позивачкою не надано доказів наявності на утриманні позивачки (крім малолітнього сина) інших дітей або непрацездатних батьків. Доказів про доходи позивачки станом на день розгляду справи суду не надано. Враховуючи, що сторони мають рівні права та несуть однакові обов`язки щодо належного забезпечення та утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , приймаючи до уваги надані докази, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги та змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] з твердої грошової суми в розмірі 400,00 грн. на частку від доходу у розмірі 1/5 частини від його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення сином повноліття. В іншій частині позовних вимог щодо зміни способу стягнення аліментів відмовити. Задовольняючи частково позовні вимоги судом враховано, що розмір аліментів, який визначений судом з урахуванням доходу відповідача, після зміни способу стягнення, перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, встановлений на 01 січня 2023 року у розмірі 2833,00 грн. У разі зміни матеріального стану або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я батьків дитини та в інших випадках, передбачених СК України, позивачка або відповідач не позбавлені права на зміну розміру аліментів відповідно до положень ст. 192 СК України. Аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання судовим рішенням законної сили (пункт 23 постанови пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Отже, рішенням суду слід змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми 400,00 грн. на 1/5 частину від заробітку (доходу) відповідача. Також, слід видати виконавчий лист на підставі даного рішення, яким стягувати щомісячно з [PERSON] аліменти на утримання його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття, у розмірі 1/5 частини його заробітку (доходу) відповідача, стягуючи аліменти на користь матері дитини [PERSON] , починаючи стягнення від дня набрання рішенням законної сили. Також, рішенням суду слід відкликати виконавчий лист Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 204/2867/13-ц про стягнення з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Дніпропетровськ, який проживає за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] - аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 400 (чотириста) грн. щомісячно, починаючи з 18 квітня 2013 року і до його повноліття, в особі матері [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , допустивши по справі негайне виконання у межах суми платежу за один місяць. В задоволенні іншої частини позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів слід відмовити. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь держави судові витрати по справі по оплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн. за ставкою, що діє на момент подачі позову у 2023 році. Щодо витрат на правничу допомогу . Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно із ч. 4 ст. 58 ЦК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Повноваження адвоката Солдаткіна О.С. як представника позивачки підтверджені в порядку, встановленому чинним цивільним процесуальним законодавством ордером від 22.03.2023р. і договором про надання професійної правової допомоги від 18.03.2023р. № 18/03 (а.с. 18-21). Договір про надання професійної правової допомоги від 18.03.2023р. № 18/03 обумовлені повноваження адвоката та оплата послуг адвоката у вигляді гонорару, який узгоджується сторонами у розмірі 5000,00\~грн. за складанні і подання позовної заяви (п. 3). Факт виконання договору підтверджено актом приймання-передачі наданих послуг № 1 від 18.03.2023р. та платіжною інструкцією від 19.03.2023р. на суму 5000,00 грн (а.с. 22, 23). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19). Суд вважає, що понесені витрати на правничу допомогу підтверджені належним і допустимими доказами (ордером, укладеним договором, актом приймання-передачі виконаних послуг), тому вони приймаються судом до уваги. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1вищевказаного Закону). Відповідно до статті 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 цього ж Закону). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 25.05.2021р. по справі №910/7586/19 час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц). Договором узгоджено, що за надання адвокатом правової допомоги у справі, клієнт оплачує адвокатові гонорар. Таким чином, приймаючи до уваги повне задоволення позову, витрати у розмірі 5000,00 грн. гонорару адвоката можуть бути розподілені у якості витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони підтверджені матеріалами справи, тому суд відхиляє доводи відповідача про їх зменшення, оскільки такі доводи не ґрунтуються на нормах закону. З урахуванням часткового задоволення позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмір 4000,00\~грн. пропорційно задоволеним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial