Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.03.2021 розірвано. У даному шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] , яка проживала разом з позивачем. З 06.03.2022 після активних бойових дій у м. Харкові [PERSON] спільно з дитиною проживали як внутрішньо переміщені особи за адресою: [ADDRESS] . Відповідач теж деякий час проживав у м. Трускавець та час від часу відвідував позивача та дитину. 17.03.2022 приблизно о 12 год. відповідач пішов з дитиною на прогулянку та пізно увечері зателефонував позивачу, повідомивши, що забрав дитину та перетнув кордон у напрямку Республіки Польща з метою подальшого виїзду з сином до Республіки Кіпр для спільного проживання. Позивач зателефонувала в поліцію та повідомила про даний факт. Через деякий час відповідач знову зателефонував до позивача та повідомив, що поверне дитину за умови, що позивач відмовиться від обвинувачень щодо відповідача у кримінальному провадженні за фактом нанесення тілесних ушкоджень. Оскільки позивач не погодилась на такі умови, відповідач дитину позивачеві не повернув. Час від часу відповідач зв`язувався із позивачем та надсилав фото сина, однак місце свого перебування не повідомив та побачитись з дитиною не дозволяв. Станом на день відібрання відповідачем дитини остання перебувала на грудному годуванні. Позивач вказала, що є власником нерухомого майна, у якому проживала з дитиною до бойових дій. Також позивач зазначила, що на наркологічному чи психіатричному обліку жодного разу не перебувала. Разом з тим позивач зазначила, що відповідач є інвалідом ІІ групи, не може самостійно за собою доглядати та потребує сторонньої опіки. Також [PERSON] хворіє епілепсією та зловживає наркотичними засобами, веде асоціальний спосіб життя, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання у місцях позбавлення волі, в тому числі за насильницькі злочини. Станом на час звернення з цим позовом до суду відносно відповідача наявне відкрите кримінальне провадження за фактом вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України. Крім цього, [PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП. Так само відповідач притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, в тому числі за фактом застосування до позивача фізичного насильства в присутності малолітньої дитини. За таких підстав позивач просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] . 23.05.2022 Трускавецький міський суд Львівської області від Управління соціальної політики Тернопільської міської ради отримав інформацію про те, що [PERSON] з 25.04.2022 перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] . 24.05.2022 ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області матеріали позовної заяви [PERSON] передані за підсудністю до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2022 головуючою суддею для розгляду даної справи визначено суддю Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Марциновську І.В. 21.06.2022 позовна заява залишена без руху та позивачеві наданий строк для усунення недоліків позовної заяви. 12.07.2022 представник позивача усунув недоліки позовної заяви. 12.07.2022 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 10.08.2022, надано сторонам і третім особам строк для подання заяв по суті справи та зобов`язано органи опіки і піклування надати письмові висновки щодо розв`язання спору. 26.07.2022 замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, службу у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради на Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, наданий третій особі строк для подання пояснень третьої особи та зобов`язано надати письмовий висновок щодо розв`язання спору. 08.08.2022 відповідач [PERSON] подав до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області зустрічний позов до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.03.2021 розірвано. У даному шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за місцем реєстрації [PERSON] . Після розірвання шлюбу значну частину часу дитина проживала разом з батьком, який опікувався дитиною. Надалі у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану сторонам та їх дитині довелось виїхати із м. Харкова. Станом на даний час дитина проживає разом з батьком в орендованому помешканні за адресою: [ADDRESS] . Як зазначив [PERSON] , для дитини забезпечені хороші житлові умови, придатні та комфортні для проживання і розвитку дитини. [PERSON] зазначив, що зареєстрований як внутрішньо переміщена особа, володіє транспортним засобом марки «Hyundai» моделі «Elantra», державний номерний знак [NUMBER] , який використовується, в тому числі для потреб дитини. Водночас [PERSON] проживає разом з матір`ю та своїм старшим сином в однокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка є непридатною для проживання у ній трьох осіб. Забезпечити дитину іншим житлом [PERSON] можливості не має. Також [PERSON] вказав, що має вищу освіту та з 1997 року працевлаштований на різних посадах. Станом на даний час [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець, а тому має фінансову можливість утримувати сина. Також [PERSON] займається волонтерською діяльністю у Міжнародному благодійному фонді «Слов`яни», позитивно характеризується за місцем проживання та працевлаштування. Більше того [PERSON] зазначив, що саме він займається матеріальним забезпеченням сина сторін, купує необхідні продукти харчування та одяг, піклується про стан здоров`я дитини та забезпечує проходження дитиною усіх необхідних профілактичних оглядів. Натомість, як вказав [PERSON] , [PERSON] неналежним чином виконує свої материнські обов`язки щодо виховання сина, часто залишала малолітню дитину зі сторонніми особами. Також відносно [PERSON] здійснювався розгляд адміністративних матеріалів щодо притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. За таких підстав [PERSON] просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . 10.08.2022 прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Вимоги за зустрічним позовом об`єднані в одне провадження з первісним позовом та присвоєно об`єднаній цивільній справі № 457/285/22, надано сторонам і третім особам строк для подання заяв по суті справи. Підготовче засідання відкладено на 15.09.2022. 10.08.2022 засобами поштового зв`язку до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшов відзив [PERSON] , в якому відповідач первісний позов не визнав та просив у позові відмовити. Обставини, викладені у відзиві, є аналогічними обставинам, зазначеним [PERSON] у зустрічній позовній заяві. Додатково відзив мотивований тим, що [PERSON] не може забезпечити малолітнього сина сторін належними житловими умовами, які будуть комфортними для проживання та розвитку дитини, оскільки [PERSON] не працевлаштована та вела аморальний спосіб життя, надаючи послуги інтимного характеру. Відповідач вважає, що доводи позивача за первісним позовом не доведені належними та достатніми доказами. Більше того [PERSON] безпідставно звинувачує [PERSON] у викраденні ним їхньої дитини, оскільки кримінальне провадження за даним фактом закрито у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 146 КК України. 25.08.2022 засобами поштового зв`язку до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшов відзив [PERSON] на зустрічну позовну заяву, в якому [PERSON] зустрічний позов не визнала та просила у зустрічному позові відмовити. Обставини, викладені у відзиві, є аналогічними обставинам, зазначеним [PERSON] у первісній позовній заяві. Додатково відзив мотивований тим, що вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом з батьком можуть спричинити істотне порушення прав дитини на належний рівень виховання та розвитку, а також порушити права [PERSON] на спілкування з дитиною. Так, малолітньому [PERSON] виповниться лише три роки, дитина потребує належного догляду, материнської опіки, відповідного рівня харчування та належного догляду за станом здоров`я, які на даному етапі може забезпечити лише [PERSON] . При цьому [PERSON] зауважила, що [PERSON] чинить відносно неї психологічний тиск, залякує вивезенням дитини за кордон, шантажує та маніпулює її почуттями як матері. 05.09.2022 на офіційну електронну адресу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від виконавчого комітету Трускавецької міської ради Львівської області надійшов висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 15.09.2022 за клопотанням представника відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON] та для надіслання нагадування органам опіки та піклування про необхідність надання висновку щодо розв`язання спору підготовче засідання відкладене на 13.10.2022. 16.09.2022 служба у справах дітей Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради подала до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 13.10.2022 розгляд справи не здійснювався у зв`язку з оголошенням на території Тернопільської області повітряної тривоги. Підготовче засідання призначене на 15.11.2022. 14.11.2022 засобами поштового зв`язку до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від [PERSON] надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву. У судовому засіданні 15.11.2022 без виходу до нарадчої кімнати усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено у прийнятті даної відповіді на відзив у зв`язку з пропуском встановленого судом строку для подання такої відповіді. 15.11.2022 задоволено клопотання позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом [PERSON] про виклик свідків, явку яких дана сторона зобов`язалась особисто забезпечити до суду без необхідності скеровування свідкам судових повісток. Також у підготовчому засіданні оголошено перерву до 13.12.2023. 13.12.2022 за клопотанням представників сторін підготовче засідання відкладено на 19.01.2023. 29.12.2022 засобами поштового зв`язку до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради надійшов висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 19.01.2023 задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON] про виклик свідків, явку яких дана сторона зобов`язалась особисто забезпечити до суду без необхідності скеровування свідкам судових повісток. Також закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 17.02.2023. Крім цього, за погодженням з учасниками справи визначено декілька дат наступних судових засідань, а саме 17.02.2023, 21.02.2023 та 23.02.2023 та встановлено порядок з`ясування обставин справи і дослідження доказів з розподілом на конкретні дати судових засідань. 17.02.2023 заслухано вступне слово представника позивача за первісним позовом адвоката Матвійчука В.В., оголошено перерву у судовому засіданні до 21.02.2023. 21.02.2023 за клопотанням [PERSON] судове засідання відкладено. 23.02.2023 у судовому засіданні заслухано вступне слово [PERSON] та оголошено перерву у судовому засіданні до 10.03.2023 у зв`язку з необхідністю допиту свідків. 10.03.2023 відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про передачу даної цивільної справи за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова. Оголошено перерву у судовому засіданні до 06.04.2023. 06.04.2023 за клопотанням [PERSON] судове засідання відкладено на 05.05.2023. 05.05.2023 за клопотанням представника відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом адвоката Кіслової О.О. судове засідання відкладено на 13.06.2023. При цьому суд звертає увагу, що сторона відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом неодноразово подавала суду клопотання, зокрема, про виклик та допит свідків, про відкладення розгляду справи, зміну підсудності тощо. Суд вважає, що такі клопотання заявлялися стороною з метою затягування строків розгляду справи. При цьому одним з визначальних принципів цивільного судочинства під час розгляду справ даної категорії є розумність строків розгляду справи судом, оскільки тривалий розгляд таких справ призводить до втрати духовного зв`язку між дитиною та тим з батьків, хто проживає від неї окремо. Про такі обставини суд неодноразово наголошував стороні [PERSON] . При цьому вчинення стороною відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом дій з метою затягування розгляду справи стало підставою для прийняття судом рішення про завершення розгляду справи без допиту усіх заявлених цією стороною свідків. Так, суд зауважує, що під час закриття підготовчого провадження судом визначено порядок розгляду справи, зокрема, вирішено питання про порядок допиту свідків та встановлено дати судових засідань, коли такий допит здійснюватиметься. При цьому, як вже зазначав суд вище, сторони зобов`язались самостійно забезпечити явку заявлених свідків у судове засідання без необхідності скеровування свідкам судових повісток. Разом з тим у визначену судом дату заявлені [PERSON] свідки у судове засідання не з`явилися, що стало підставою для направлення свідкам судових повісток про виклик до суду (т. 2 а.с. 146, 147, 148, 149, 150). Однак заявлені [PERSON] свідки у судове засідання не з`явились без повідомлення про причини неявки. У загальному під час розгляду даної справи суд тричі відкладав судовий розгляд справи з метою забезпечення явки даних свідків у судове засідання. З урахуванням викладених обставин суд дійшов висновку про можливість завершення розгляду справи без допиту усіх заявлених стороною відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом свідків, а саме без допиту свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Щодо клопотання представника відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом адвоката Кіслової О.О. про призначення експертизи суд зазначає таке. Так, право сторони подавати заяви та клопотання по суті справи є процесуальним правом, яким сторони користуються на власний розсуд. Однак процесуальний закон кореспондує такому праву обов`язок подавати такі заяви та клопотання у строк, який дає суду та іншим учасникам справи можливість ознайомитись з відповідним документом та подати відповідні заперечення. Разом з тим з інформації, яка міститься в системі документообігу суду «Д-3», вбачається, що клопотання про призначення експертизи підписане кваліфікованим електронним підписом адвоката Кіслової О.О. у підсистемі «Електронний суд» 12.06.2023 о 21 год. 45 хв. Про те, що розгляд справи буде здійснюватись 13.06.2023 о 09 год. 30 хв., що у свою чергу давало б працівникам канцелярії Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області повноваження здійснити негайну передачу такого клопотання на розгляд суду, адвокат у клопотанні не вказала. При цьому суд звертає увагу, що за загальними положеннями реєстрації вхідної документації в Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області реєстрація вхідної документації здійснюється з 08 год. 30 хв. до 16 год. 00 хв., після чого передається головуючому судді у справі. У терміновому порядку здійснюється передача лише тих заяв та клопотань, які подані у день розгляду справи. Однак у зв`язку з незазначенням адвокатом Кісловою О.О. у клопотанні таких обставин передача головуючій судді клопотання про призначення у справі судової психологічної експертизи здійснювалась у загальному порядку. Крім цього, 13.06.2023 у судовому засіданні до виступу у судових дебатах, тобто до завершення судом з`ясування обставин справи та дослідження доказів, сторона відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом жодного разу не вказала про те, що попередньо стороною подане клопотання про призначення експертизи. Указане позбавило суд можливості з`ясувати обставини надходження такого клопотання під час стадії з`ясування обставин справи та дослідження доказів. Більше того суд звертає увагу, що розгляд даної цивільної справи здійснювався за правилами загального позовного провадження. Так, ст. 197 ЦПК України передбачає, що у підготовчому засіданні суд вирішує заяви та клопотання учасників справи, а також вирішує питання про призначення експертизи. Однак у підготовчому провадженні стороною [PERSON] клопотання про призначення експертизи не заявлялось. Так само не було подане суду клопотання про необхідність повернення до стадії підготовчого провадження для подання та вирішення цього клопотання. Відтак оскільки клопотання про призначення у справі судової психологічної експертизи було передане головуючій судді вже після постановлення вступної та резолютивної частини судового рішення у цій справі, таке клопотання судом розглянуте не було. У судовому засіданні позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник адвокат Матвійчук В.В. первісний позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та просили позов задовольнити повністю. Зустрічний позов не визнали з підстав, викладених у відзиві, та просили відмовити у задоволенні зустрічного позову. [PERSON] вважає, що визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з нею відповідатиме найкращим інтересам дитини. Пояснила, що здійснювала належне виховання та догляд за малолітньою дитиною. Однак впродовж тривалого часу позбавлена можливості спілкуватися з дитиною, оскільки [PERSON] обманом забрав від неї малолітнього сина та не повідомляє про його місцезнаходження. Під час неодноразового прибуття [PERSON] за адресою, зазначеною як місце проживання [PERSON] як внутрішньо переміщеної особи, вхідні двері [PERSON] ніхто не відчинив. Можливості побачити дитину [PERSON] їй не дає. Заперечувала щодо доводів [PERSON] про неналежне виховання нею дитини, а також те, що вона нібито надає інтимні послуги, оскільки такі обставини не відповідають дійсності. Адвокат Матвійчук В.В. зазначив, що [PERSON] з 25.01.2018 працевлаштована та отримує дохід, що свідчить про те, що остання має можливість матеріально забезпечувати малолітнього сина. Також [PERSON] на праві приватної власності належить нерухоме майно, а саме квартира у м. Харкові. Вказав, що з 17.03.2022 [PERSON] не бачилась з малолітнім [PERSON] , оскільки [PERSON] забрав дитину та відмовляється повідомляти про місце її знаходження. З даним фактом [PERSON] зверталась до правоохоронних органів та органів опіки і піклування, однак такі звернення позивного для [PERSON] результату не дали. Вважає, що визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з [PERSON] відповідатиме найкращим інтересам дитини. У судовому засіданні відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник адвокат Кіслова О.О. первісний позов не визнали з підстав, викладених у відзиві, та просили відмовити у задоволенні первісного позову. Зустрічний позов підтримали з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві, та просили зустрічний позов задовольнити повністю. [PERSON] пояснив, що [PERSON] неналежним чином виконує своє материнські обов`язки, а відтак визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю є недоцільним. Зокрема, під час перебування дитини з [PERSON] син обгорів на сонці, захворів на харчове отруєння тощо. Також за місцем їх проживання в м. Трускавці були неналежні умови, не вистачало спального місця, малолітній син був брудний. Під час проживання у м. Харкові [PERSON] також неналежно доглядала за сином та іноді, коли [PERSON] на день забирав сина до себе, а ввечері повертав його, [PERSON] відмовлялась забирати у нього дитину. Вважає, що [PERSON] бажає визначити місце проживання дитини разом з нею, оскільки має намір виїхати за кордон та отримувати там соціальну допомогу на дитину. Пояснив, що був змушений забрати [PERSON] від [PERSON] та відлучити від грудного вигодовування, оскільки [PERSON] зловживала курінням тютюновими виробами та пила каву. Вказав, що малолітній [PERSON] з березня 2022 року проживає спільно з ним. При цьому [PERSON] взагалі не цікавилась дитиною, не надсилала кошти для утримання сина, не вітала його з Днем народження, хоча їй відоме місце їх перебування, що свідчить про небажання [PERSON] приймати участь у вихованні дитини. Єдиним способом підтримання контакту з дитиною були телефонні дзвінки приблизно один раз в декілька днів, а також періодичні дзвінки за допомогою засобів відеозв`язку. Також вказав, що повністю забезпечує малолітнього сина усім необхідним, син відвідує садочок та розважальні заклади. При цьому [PERSON] є фізичною особою-підприємцем та отримує стабільний дохід. Не заперечував, що є особою з інвалідністю 2 групи, однак зазначив, що не потребує сторонньої допомоги та жодних обмежень йому не встановлено. Також вказав, що притягувався до кримінальної відповідальності, однак станом на даний час судимість погашена. Адвокат Кіслова О.О. зазначила, що визначення місця проживання дитини сторін разом з [PERSON] відповідатиме найкращим інтересам дитини. Зауважила, що зміна місця проживання нестиме для дитини надмірний психологічний тягар, оскільки дитина вже звикла до даного оточення. У судове засідання уповноважені представники третіх осіб служби у справах дітей Трускавецької міської ради Львівської області, Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, служби у справах дітей Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради не з`явилися. Подали до суду заяви про здійснення розгляду справи без їх участі. У судовому засіданні 06.04.2023 свідок [PERSON] пояснила, що є подругою [PERSON] . Свідок показала, що [PERSON] належним чином виконувала свої материнські обов`язки щодо виховання малолітнього [PERSON] , оскільки має досвід, враховуючи те, що [PERSON] є її другою дитиною. Також [PERSON] здійснювала за дитиною догляд, піклувалась про її здоров`я та забезпечувала належний розвиток дитини. Вказала, що [PERSON] не утримував дитину та не цікавився її вихованням, лише спільно з [PERSON] відвідував з дитиною лікаря-педіатра. Також показала, що часто бувала в гостях за місцем спільного проживання сторін ще до розірвання шлюбу, однак [PERSON] ніколи не було дома, відтак вихованням дитини займалася лише [PERSON] . У судовому засіданні 06.04.2023 свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON] у м. Харкові. Свідок показала, що [PERSON] належним чином виконувала свої материнські обов`язки щодо виховання малолітнього [PERSON] . Зокрема, [PERSON] часто прогулювалась з малолітнім сином. Дитина завжди виглядала охайною та доглянутою. Обізнана про те, що [PERSON] декілька разів на тиждень забирав дитину на день до себе. У судовому засіданні 06.04.2023 свідок [PERSON] не змогла надати суду відповіді на поставлені їй запитання у зв`язку з тим, що не розуміла української мови. Клопотання про необхідність залучення перекладача у зв`язку з викладеними вище обставинами до суду не надходило. Указане позбавило суд можливості здійснити допит такого свідка. У судовому засіданні 05.05.2023 свідок [PERSON] пояснила, що працювала нянею та займалася доглядом малолітнього [PERSON] у період з березня 2022 року до червня 2022 року. Свідок показала, що за місцем проживання [PERSON] створені належні умови для проживання та виховання малолітньої дитини. З вихованням сина [PERSON] допомагає його матір. Обізнана про те, що на усі необхідні медичні огляди та обстеження дитину водив батько, а також оплачував усі медичні послуги та препарати. Вказала, що малолітній [PERSON] періодично перебував то у [PERSON] , то у [PERSON] . Після того як [PERSON] забирав дитину від [PERSON] , дитина була брудна та недоглянута. Іноді [PERSON] відмовлялася віддавати [PERSON] сина або ж навпаки не бажала дитину забирати та залишала її з батьком. Також зазначила, що періодично між сторонами виникали непорозуміння та конфлікти, ініціатором яких була [PERSON] . Зазначила, що її послуги полягали у тому, що вона доглядала за дитиною, переодягала її, годувала, займалась вихованням. У судовому засіданні 05.05.2023 свідок [PERSON] пояснила, що є матір`ю [PERSON] . Свідок показала, що матеріальним забезпеченням малолітньої дитини завжди повністю займався [PERSON] . Саме він завжди купував усі необхідні речі та продукти харчування для дитини. Також [PERSON] займався вихованням та лікуванням дитини, оскільки [PERSON] цього не робила. Пояснила, що [PERSON] забрав дитину у [PERSON] , оскільки за місцем її проживання у м. Трускавці були жахливі побутові умови, дитина часто була брудна та недоглянута. Квартира. У якій проживала [PERSON] у м. Трускавець, мала лише одну кімнату і там жили сама [PERSON] , її мати, дорослий син та малолітній син сторін. Спального місця для всіх не вистачало, приготувати їжу було неможливо. Не заперечувала, що приблизно до червня 2022 року вихованням онука також займалась няня, оскільки свідку у зв`язку з віком та [PERSON] , який працює, було важко самостійно справлятись з дитиною. Вказала, що з березня 2022 року [PERSON] не вживала жодних заходів з метою зустрічі з малолітнім сином, не телефонувала, не надавала матеріальну допомогу на утримання сина. Також зазначила, що під час спільного проживання сторін між ними часто виникали конфлікти, [PERSON] могла висловлюватись нецензурною лайкою в присутності дитини. Крім цього, зазначила, що [PERSON] зловживає алкогольними напоями. Зауважила, що на даний час дитина щаслива, живе з батьком, любить його та про матір не згадує. Заслухавши пояснення учасників справи та показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов такого висновку. Частина 1 ст. 2 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Суд встановив, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.03.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (т. 1 а.с. 10-12). У даному шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). Згідно з вимогами ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Частина 4 ст. 29 ЦК України визначає, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Так, суд встановив, що після розірвання шлюбу між сторонами дитина [PERSON] , [INFO] , проживала разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом про встановлення фактичного місця проживання [PERSON] від 20.08.2021 (т. 1 а.с. 15). При цьому зі змісту рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.03.2021 у справі № 639/131/21 вбачається, що на момент розгляду справи про розірвання шлюбу спору про місце проживання дитини сторони не мали. Також нерухоме майно, а саме двохкімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] . Такі обставини у сукупності підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме мано про реєстрацію права власності № 170463646 від 13.06.2019 (т. 1 а.с. 16), інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 304078174 від 02.07.2022 (т. 1 а.с. 56-57), свідоцтвом про право власності на житло від 15.02.1999 (т. 1 а.с. 58) та договором купівлі-продажу квартири від 30.06.2019 (т. 1 а.с. 59-60). При цьому з довідки про реєстрацію місця проживання особи № 01-15953-2019 від 12.12.2019 (т. 1 а.с. 101) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з народження зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Також суд встановив, що у березні 2022 року у зв`язку із активними бойовими діями у м. Харкові, пов`язаними зі збройною агресією Російської Федерації, [PERSON] з дитиною переїхали як внутрішньо переміщені особи до м. Трускавець Львівської області, де проживали на [ADDRESS] . Указане підтверджується довідкою Управління праці та соціального захисту населення Трускавецької міської ради № 1331-5001168804 від 18.04.2022 (т. 1 а.с. 13). Також суд встановив, що з 17.03.2022 та станом на даний час дитина сторін проживає з батьком [PERSON] , оскільки останній без згоди матері забрав дитину для спільного проживання із ним. Відсутність згоди [PERSON] на постійне проживання дитини з [PERSON] підтверджується також витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 12022141140000057 від 21.04.2022 (т. 1 а.с. 19). Відтак між сторонами наявний спір щодо визначення місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.07.2021 у справі № 404/3499/17. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Так, ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 (далі за текстом - Конвенція), визначено, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з положеннями ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженої резолюцією Генеральної асамблеї організації об`єднаних націй від 20.11.1959, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини у справі «М.С. проти України» у рішенні від 11.07.2017 (заява № 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Аналіз наведених норм права та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Як вбачається з характеристики від 20.03.2022 (т. 1 а.с. 17), [PERSON] працевлаштована у ТОВ «Джаст Ін» на посаді старшого оператора поштового зв`язку з 25.01.2018 та позитивно характеризується за місцем роботи. Відповідно до довідки про доходи ТОВ «Джаст Ін» № 678 від 29.11.2021 (т. 1 а.с. 207) за період з січня 2018 року до грудня 2021 року розмір заробітної плати [PERSON] склав 257614,48 грн. З довідки КНП «Міська поліклініка № 24» Харківської міської ради від 24.01.2022 вбачається, що [PERSON] впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою не зверталася та на «Д»-обліку не перебуває (т. 1 а.с. 18). При цьому суд відхиляє доводи [PERSON] про аморальний спосіб життя [PERSON] та надання останньою послуг інтимного характеру, а також не приймає до уваги надані [PERSON] фотознімки, які нібито підвереджують надання [PERSON] інтимних послуг, оскільки неможливо беззаперечно встановити достовірність таких знімків та їх розміщення у відкритому доступі саме [PERSON] . Інші докази на підтвердження таких обставин суду не надані. Також суд відхиляє доводи [PERSON] про вчинення [PERSON] домашнього насильства фізичного та психологічного характеру, оскільки на підтвердження цих обставин судове рішення, яким [PERSON] визнано винуватою у вчиненні такого правопорушення, суду не надане. Також суд встановив, що [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т. 1 а.с. 108-109). Разом з тим докази, які б підтверджували розмір доходу [PERSON] , суду не надані. При цьому суд відхиляє доводи [PERSON] щодо наявності у нього транспортного засобу, оскільки зі змісту свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 105) вбачається, що автомобіль марки «Hyundai» моделі «Elantra», державний номерний знак [NUMBER] , був придбаний 04.04.2009 [PERSON] . Суду не доведено, що станом на даний час такий автомобіль перебуває у власності чи у постійному користуванні саме [PERSON] . Так само суду не надані докази наявності у [PERSON] у власності нерухомого майна. Разом з тим з довідки про судимість № 9-27092021/63065 (т. 1 а.с. 209) вбачається, що [PERSON] є раніше судимою особою та відбував покарання у виді позбавлення волі. При цьому суд не приймає доводи [PERSON] щодо погашення судимості, оскільки такі доводи спростовуються змістом вказаної вище довідки, зі змісту якої вбачається, що відповідно до вимог чинного кримінального процесуального законодавства судимість [PERSON] не погашена. Докази зворотного суду не надані. Також суд відхиляє як неналежні надані сторонами докази, а саме документ під назвою « Справка » (т. 1 а.с. 21), резюме [PERSON] (т. 1 а.с. 107), посвідчення волонтера (т. 1 а.с. 110), характеристики [PERSON] (т. 1 а.с. 111, 112) та скріншоти з месенджеру (т. 1 а.с. 186-187), оскільки останні викладені іноземною мовою, що позбавляє суд можливості в повній мірі сприймати зміст таких доказів. Засвідчений належним чином переклад цих письмових доказів відповідно до ч. 4 ст. 95 ЦПК України, ст. 79 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, сторони суду не надали. Крім цього, з індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю, що видається медико-соціальними експертними комісіями № 468 від 30.05.2023 (т. 1 а.с. 170-174), вбачається, що [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи. Комісією встановлено обмеження життєдіяльності [PERSON] , а саме: до самообслуговування, до пересування та до трудової діяльності. Такі обставини дають підстави вважати, що самостійне здійснення догляду за дитиною може бути для [PERSON] ускладненим. Указане, у свою чергу, підтверджується тим фактом, що [PERSON] тривалий період користувався послугами няні, яка, як встановлено з пояснень самого [PERSON] та показань свідків, у період своєї роботи забезпечувала постійний догляд за дитиною, переодягала дитину, годувала її, займалась її вихованням. Також [PERSON] позбавлений можливості приділяти дитині достатньо часу, залишає її на бабусю та няню, що фактично свідчить про те, що вихованням дитини систематично займаються інші особи, а не власне [PERSON] . Натомість під час проживання дитини з матір`ю остання самостійно виховувала дитину, доглядала за дитиною та постійно перебувала з дитиною, приділяла їй весь свій вільний час. При цьому суд критичною оцінює поведінку [PERSON] щодо примусового відібрання ним у [PERSON] малолітнього сина під час перебування дитини на грудному вигодовуванні та вважає, що такі дії [PERSON] могли негативно вплинути на фізичне, емоційне та психологічне здоров`я дитини. Факт перебування [PERSON] на грудному вигодовуванні підтверджується довідкою від 04.11.2021 (т. 1 а.с. 14). Докази того, що під час вигодовування дитини [PERSON] викурювала тютюнові вироби та пила каву, суду не надані. Також суд відхиляє доводи [PERSON] про те, що [PERSON] неналежним чином виконувала свої материнські обов`язки, оскільки такі обставин достатніми доказами не доведені. Показання свідків з приводу цих обставин є кардинально протилежними в залежності від того, від якої сторони такі свідки були заявлені. Зокрема, свідки [PERSON] та [PERSON] зазначали, що під час проживання дитини з матір`ю дитина завжди була доглянута, охайна та [PERSON] здійснювала належний догляд за дитиною. Натомість свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що, коли [PERSON] забирав дитину від [PERSON] , дитина завжди була брудна та недоглянута. Відтак суд критично оцінює показання свідків у цій частині та надає їм оцінку у сукупності з іншими доказами. Зокрема, суду не надані докази того, що під час проживання дитини з матір`ю мали місце звернення до відповідних соціальних служб щодо неналежного виконання [PERSON] своїх материнських обов`язків по вихованню дитини [PERSON] . Докази того, що з [PERSON] проводились виховні та профілактичні бесіди чи остання притягувалась до відповідальності за неналежне виконання материнських обов`язків, суду теж не надані. Також, як встановив суд, у [PERSON] наявна ще одна старша дитина, яку остання виховує самостійно. Докази того, що [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно тієї дитини або перебуває на обліку в органі опіки та піклування за її неналежне виховання, суду не надані. Доводи про те, що під час перебування дитини з [PERSON] малолітній син сторін хворів на вірусні захворювання, спростовуються показаннями свідків, які підтверджували наявність аналогічних простудних захворювань у дитини і під час її проживання з батьком. Так само не доведено суду і ті обставини, що під час проживання дитини з матір`ю лише [PERSON] забезпечував медичний догляд дитини, водив її на профілактичні щеплення, купував ліки тощо. Наданий документ під назвою «Огляд лікаря перед щепленням», а також фіскальний чек від 07.07.2021 не підтверджують такі обставини, оскільки з їхнього змісту не вбачається ні відносно кого такий документ виданий, ні хто з батьків супроводжував дитину на огляд (т. 1 а.с. 114, 115). Більше того з інформованої згоди на проведення щеплення вбачається, що остання видана відносно [PERSON] , оскільки саме останній, а не дитина, вакцинувався від коронавірусного захворювання (т. 1 а.с. 165-167). Крім цього, суд відхиляє доводи [PERSON] про те, що за місцем проживання [PERSON] у м. Трускавець були неналежні умови для проживання та виховання малолітнього сина, оскільки зі змісту висновку служби у справах дітей Трускавецької міської ради Львівської області №18/12-1746/1 від 23.08.2022 (т. 1 а.с. 216-217) вбачається, що за адресою: [ADDRESS] створені задовільні умови для проживання малолітньої дитини. Також суд приймає до уваги той факт, що вимушене проживання [PERSON] спільно з малолітнім сином у м. Трускавець Львівської області відбулось внаслідок збройної агресії Російської Федерації. Відтак з метою збереження здоров`я та життя дитини [PERSON] була вимушена тимчасово евакуюватися до безпечного місця. При цьому, зважаючи на значну кількість евакуйованих громадян України, що є загальновідомим фактом, вибір тимчасового місця проживання на той час був значно ускладнений. Крім цього, суд відхиляє доводи сторін про те, що [PERSON] зловживає алкогольними напоями, а [PERSON] вживає наркотичні засоби, оскільки такі обставини належними доказами сторони не довели. Щодо доводів [PERSON] про те, що зміна місця проживання дитини завдасть шкоди її психологічному здоров`ю та негативно вплине на її емоційний стан, суд зазначає таке. Так, з пояснень [PERSON] встановлено, що проживання [PERSON] у м. Тернополі є тимчасовим, оскільки після завершення активних бойових дій [PERSON] має намір повернутись за місцем своєї реєстрації до м. Харкова. Відтак місце проживання дитини у будь-якому випадку буде змінене, що як наслідок призведе до зміни усталеного способу життя дитини та її оточення. У постанові від 31.08.2022 у справі № 683/1084/21 Верховний Суд зазначив, що на переконання Верховного Суду діти перебувають ще в достатньо юному віці (6 років та 3 роки), щоб стверджувати про те, що вони саме прижилися у новому середовищі і їх повернення до країни постійного проживання може завдати їм психологічної шкоди. Відповідне сприйняття дітьми свого повернення у значній мірі залежатиме саме від добросовісного виконання їх матір`ю свого обов`язку, відсутності з її сторони залякування дітей та негативних суджень щодо цього процесу. З підстав юного віку дітей та постійного перебування під впливом матері протягом останніх трьох років Верховний Суд також вважає, що діти не досягли достатнього рівня зрілості, при якому можна брати до уваги їхню думку. Так само Верховний Суд наголошує, що відсутні підстави вважати, що повернення дітей до країни їх постійного проживання саме по собі поставить їх під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для них нетерпиму обстановку. Верховний Суд знову ж таки наголошує, що відповідне сприйняття дітей в першу чергу залежатиме саме від того ставлення, яке їм доноситиме їх мати. З урахуванням таких висновків Верховного Суду відсутні підстави вважати, що і дитині сторін, якій виповнилось 3 роки, буде завдано психологічної шкоди унаслідок повернення за місцем проживання матері, де знову ж таки дитина вже раніше проживала. За умови належного психологічного налаштування зі сторони батька та відсутності конфліктів з боку обох батьків зміна місця проживання для дитини може пройти непомітно та без шкоди. Так само суд відхиляє доводи [PERSON] про те, що у зв`язку з кращим матеріальним становищем дитині сторін буде доцільніше залишитись проживати разом з ним. Так, суд приймає до уваги, те що впродовж останнього часу малолітній [PERSON] проживав спільно з [PERSON] та перебував на його утриманні. Також суд приймає до уваги наявні у матеріалах справи квитанції щодо оплати [PERSON] наданих [PERSON] медичних послуг, а також придбання ним продуктів харчування. Указані обставини не заперечувались і [PERSON] . Разом з тим суд зазначає, що матеріальне становище однієї зі сторін не є визначальним фактором при вирішенні питання про місце проживання дитини, оскільки іншими, не менш вагомими критеріями, є виховання дитини у дусі дотримання духовних та моральних цінностей, любові та поваги до оточуючих. Так, з висновків органів опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 966 від 14.09.2022 (т. 1 а.с. 245, 246), виконавчого комітету Трускавецької міської ради Львівської області № 18/12-1746/1 від 23.08.2022 (т. 1 а.с. 219-220) та Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради № 265 від 21.12.2022 (т. 2 а.с. 77-78) вбачається, що органи опіки та піклування рекомендували визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . При цьому під час проведення обстеження умов проживання працівниками органів опіки та піклування встановлено, що за місцем проживання дитини з матір`ю за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] створені задовільні умови для проживання малолітньої дитини. Також обстежено умови проживання дитини за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що [PERSON] проживає в трьохкімнатній квартирі з усіма зручностями. Для дитини відведено окрему кімнату, наявні дитячі іграшки та змінний одяг, книги та розвиваючі іграшки. Відтак указані обставини дають підстави дійти висновку, що обоє з батьків забезпечили за місцем свого проживання для дитини належні умови для проживання, навчання та розвитку. При цьому суд зазначає, що висновки органів опіки та піклування не є визначальними та обов`язковими при прийнятті судом рішення про визначення місця проживання дитини, однак є вагомими та приймаються судом до уваги. Також суд враховує одностайність усіх трьох органів опіки та піклування, які дійшли однакового висновку про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю. Відтак суд вважає, що за умови рівних можливостей сторін матеріально забезпечувати дитину та створити їй належні умови для проживання, саме [PERSON] може у більшій мірі виховати дитину в атмосфері любові та моральної забезпеченості, що необхідно для повного і гармонійного розвитку дитини та відповідає найкращим інтересам дитини і засадам принципу 6 Декларації прав дитини. При цьому визначення місця проживання дитини сторін з [PERSON] не позбавляє [PERSON] можливості спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що [PERSON] належними, допустимими та достатніми доказами доведено, що проживання малолітньої дитини разом з матір`ю відповідатиме найкращим інтересам дитини та забезпечить її належний фізичний і духовний розвиток. Щодо інших доводів сторін, то згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04). Відтак суд вважає, що надав відповідь на усі поставлені сторонами питання та навів оцінку усім основним доводам, якими останні обґрунтовували заявлені вимоги. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що первісний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] сплатила судовий збір у сумі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією від 01.07.2022 (т. 1 а.с. 64). Відтак з урахуванням вказаних норм закону, ураховуючи, що [PERSON] є особою з 2 групою інвалідності та звільнений від сплати судового збору, такий судовий збір необхідно компенсувати [PERSON] за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так само компенсації підлягає і судовий збір у сумі 992,40 грн за подання зустрічної позовної заяви.

Outcome: approved