Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

Позивач звернулась до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом в якому просить: 1) визнати іпотеку за іпотечним договором від 26.07.2006 року укладеним між [PERSON] та ВАТ «Кредитпромбанк» правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Аверс Капітал» посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В., р/н 2004 згідно з яким в іпотеку передано квартиру [ADDRESS] такою, що припинена; 2) скасувати державну реєстрацію іпотеки квартири [ADDRESS] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстрованої на підставі договору іпотеки, серія номер № 2004, виданий 26.07.2006, номер запису про іпотеку: № 5604798 (спеціальний розділ) від 01.08.2006 року, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтядень, індексний номер: 12886366 від 07.05.2014 року. приватний нотаріус Ковальчук Сергій Павлович, Київський міським нотаріальний округ; 3) скасувати державну реєстрацію заборони на нерухоме майно - квартири [ADDRESS] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстрованої на підставі договору іпотеки, серія номер № 2004 виданий 26.07.2006 року, номер запису про обтяження: № 5604802 (спеціальний розділ) від 28.07.2006 року; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 12886564 від 07.05.2014 року, приватний нотаріус Ковальчук Сергій Павлович, Київський міський нотаріальний округу. В обгрунтування позову позивач вказує, що 05.06.2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» (далі - Банк) правонаступником якого є ТОВ «ФК «АВЕРС КАПІТАЛ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 03/1/127/06-G згідно якого позичальнику було надано кредит в розмірі 21375 доларів США строком до 04.06.2026 року. 26.07.2006 року в забезпечення виконання зобов`язань між Банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В., реєстровий номер 2004 згідно з яким в іпотеку Банку передано квартиру [ADDRESS] . Позивач вказує, що зобов`язання за кредитним договором позичальником виконані в повному обсязі, проте за відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, станом на даний час записи про іпотек та заборону відчуження майна наявні. Позивач вказує, що 18.08.2021 року позивачем на адресу відповідача було направлено лист вимогу від 09.08.2021 року про вилучення вказаних записів з державного реєстру, проте відповідачем дану вимогу проігноровано, що в свою чергу порушує права позивача як власника нерухомого майна. Представник позивача надав заяву в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом досліджено кредитний договір № 03/1/127/06-G від 05 червня 2006 року укладений між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] згідно якого банк відкрив позичальнику невідновлювальну мультивалютну кредитну лінію в доларах США в межах загальної суми 21375 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути не пізніше 04 червня 2026 року наданий кредит. Судом досліджено договір купівлі-продажу квартири від 05 червня 2006 року згідно якого [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . Судом досліджено витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.06.2006 року згідно якого за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Судом досліджено іпотечний договір від 26.07.2006 року укладений між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] яким забезпечено виконання зобов`язання за кредитним договором № 03/1/127/06-G від 05 червня 2006 року. За вказаним договором в іпотеку передано квартиру [ADDRESS] та на неї накладено заборону відчуження. Відповідні відомості були внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек за реєстраційними номерами обтяження 5604801та 5604800 відповідно. Судом досліджено договір № 1079/к купівлі-продажу майнових прав від 09.01.2019 року згідно якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Аверс Капітал» право вимоги зокрема за кредитним договором № 03/1/127/06-G від 05 червня 2006 року. Судом досліджено договір купівлі-продажу від 09.01.2019 року згідно якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Аверс Капітал» право вимоги за договором іпотеки б/н від 26.07.2006 року. Судом досліджено додаток до договору 1079/к з якого вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Аверс Капітал» право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором 03/1/127/06-G від 05 червня 2006 року та право вимоги зі іпотечним договором від 26.07.2006 року. Судом досліджено повідомлення ТОВ «ФК АВЕРС КАПІТАЛ» від 09 січня 2019 року згідно якого повідомлено, що [PERSON] зобов`язання за кредитним договором № 03/1/127/06-G від 05.06.2006 року виконані у зв`язку з чим вважається таким, що припинив свою дію іпотечний договір від 26.07.2006 року посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В. за реєстровним номером 2004. Будь-яких претензій фінансового характеру до [PERSON] стосовно виконання останньою зобов`язань за кредитним договором № 03/1/127/06-G від 05.06.2006 року ТОВ «ФК`АВЕРС КАПІТАЛ» не має та не заперечує, щоб на підставі цього повідомлення було знято заборону відчуження, вилучено запис про іпотеки з майна яке належить [PERSON] та здійснено державну реєстрацію припинення обтяжень речових прав на вказане нерухоме майно. Судом досліджено лист-вимогу [PERSON] до ТОВ «ФК «АВЕРС КАПІТАЛ» з вимогою звернутись до відповідної уповноваженої особи (державного реєстратора) та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про іпотеку та запису про заборону на нерухоме майно. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч.1 ст.317 та ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена лише у випадку і порядку, встановлених законом. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Як визначено ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу. Однією з таких підстав є договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (ч.1 ст.546 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно з ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Нормами ч.1 ст.3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. За положенням ч.1 ст.593 ЦК України припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання. Таким чином, у зв`язку повним виконанням умов кредитного договору 03/1/127/06-G від 05 червня 2006 року та відсутності фінансових та майнових претензій до позичальника, іпотека за іпотечним договором від 26.07.2006, яка має похідний характер від основного зобов`язання за договором позики, є припиненою. За такого суд приходить до висновку, що вимога позивача про припинення іпотеки є такою, що підлягає задоволенню. Отже, підстави для подальшого існування іпотеки та обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна відпали. Так, відповідно до ч.3 ст.44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Як встановлено судом, посвідчивши іпотечний договір, нотаріус наклав заборону відчуження квартири, що відповідає умовам іпотечного договору, згідно з яким на предмет іпотеки накладається заборона відчуження. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (ч.2 ст.593 ЦК України, ч.3 ст.17 Закону України «Про іпотеку»). Пунктом 2 ч.1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державним реєстратором є нотаріус. Згідно з п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до ст.74 Закону України «Про нотаріат» одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно з п.5 Глави 15 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Тобто до нотаріуса може звертатися із заявою про зняття заборони як іпотекодержатель, так і іпотекодавець, за умови подання безспірних доказів виконання зобов`язання. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 26 січня 2022 рокув справі № 127/26402/20(провадження № 61-12159св21) з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, (провадження № 14-88цс19) зроблено висновок, що: «іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору). […] Верховний Суд виходить з того, що записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Враховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив, що свої зобов`язання за договором про іпотечний кредит боржник виконав в повному обсязі та належним чином, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки. Крім того, суди правильно врахували, що на момент звернення до суду із цим позовом відповідачем так і не було вчинено дій щодо припинення іпотеки у зв`язку із повним погашенням боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою, а обов`язок в іпотекодавця щодо безпосереднього звернення до іпотекодержателя із заявою про припинення обтяження відсутній». При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, (провадження № 14-88цс19) міститься висновок про те, що зняття обтяження з нерухомого майна здійснюється безпосередньо судом, який розглядає спір про припинення іпотеки, а не шляхом покладення відповідного зобов`язання на державного реєстратора. Відповідно до ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі, зокрема, судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Таким чином, вимоги позивачки про зняття заборони з предмету іпотеки за іпотечним договором та виключення з реєстрів відповідних записів також підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимоги про визнання припиненою іпотеки. З огляду на викладене та враховуючи, що іпотека, яка була підставою для обтяження квартири позивачки, припинена, таке обтяження на даний час не знято, його наявність створює перешкоди у реалізації позивачкою її права власності, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а тому суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн.

Outcome: approved