Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

19 серпня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] , в якій вона просить суд стягнути з відповідача, [PERSON] , на свою користь: неустойку (пеню) за несплату аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1\~962\~658,42 (один мільйон дев`ятсот шістдесят дві тисячі шістсот п`ятдесят вісім) гривень 42 коп.; у якості індексації аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] 113\~970,04 (сто тринадцять тисяч дев`ятсот сімдесят) гривень 04 коп; судові витрати у розмірі 5\~000 (п`яти тисяч гривень), що складаються із витрат на правничу допомогу. Позов обґрунтовано тим, що рішенням суду від 06.10.2020 року по справі № 522/18447/19 з відповідача стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі. Одеським апеляційним судом змінено рішення від 06.10.2020 року та визначено аліменти по 7500 гривень на кожну дитину. Відповідач знає про існування рішень, проте їх не виконує. Станом на 01.08.2022 заборгованість відповідача склала 497903,23 грн. Після ухвалення рішення суду відповідач почав сплачувати аліменти в розмірі 10000 гривень та накопичувався борг в 5000 гривень. З листопада 2021 року відповідач сплачував повний розмір аліментів. Отже, загалом заборгованість складає 1962658,42 гривень, яка не сплачена ним на дату звернення до суду з даним позовом. Крім того, за ст. 184 СК України підлягає індексація у розмірі 113970,04 гривень. У зв`язку з чим, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей в сумі 2\~076\~628,46 грн., а також судові витрати в розмірі 5000 гривень. За результатами автоматизованого розподілу, справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Косіциній В.В. Ухвалою суду від 14 вересня 2022 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та встановлено загальний порядок розгляду справи і призначено підготовче судове засідання. 12 жовтня 2022 року через канцелярію суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Чернобай Т.О. надійшла заява про відкладення розгляду справи задля надання часу для ознайомлення зі змістом позовних вимог та підготовкою відзиву. У першому підготовчому засіданні, яке відбулося 13 жовтня 2022 року за участю представника позивача [PERSON] адвоката Тищенка С.Ю., суд ухвалою, занесеною до протоколу вказаного підготовчого засідання, задовольнив клопотання представника відповідача та відклав підготовче засідання для підготовки. 25 жовтня 2022 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Чернобай Т.О. засобами електронного зв`язку надійшов відзив на позовну заяву, в якій остання просить суд залишити позовні вимоги без задоволення, оскільки відповідач відповідно до домовленості з дружиною постійно виконував свої батьківські обов`язки щодо отримання своїх синів. При цьому, заборгованість по аліментах виникла з незалежних від відповідача причин, так як цю заборгованість було штучно створено позивачем. З листопада 2021 року відповідачем сплачувались аліменти на особистий картковий рахунок позивача, а до листопада 2021 року надавались грошові кошти у готівковій формі особисто позивачу, як аліменти, за усною домовленістю між позивачем та відповідачем. Крім того, у якості індексації аліментів на утримання неповнолітніх дітей підлягатиме лише 1605,00 гривень, оскільки зобов`язання зі сплати аліментних платежів носять щомісячний характер, можливість нарахування індексації виникає у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу 103 відсотки. 4 листопада 2022 року від представника позивача [PERSON] адвоката Тищенка С.Ю. надійшла відповідь на відзив, яким зазначає, що викладені відповідачем у відзиві обставини є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, а тому не можуть бути враховані під час ухвалення судового рішення у справі. А оскільки докази не спростовують доводів позову, його обґрунтування, розрахунків, то позовна заява підлягає задоволенню. Судове засідання, призначене на 8 листопада 2022 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої судді Косіциної В.В. на лікарняному. У підготовче засідання, яке відбулося 7 грудня 2022 року, з`явився представник позивача; відповідач та його представник до суду не з`явилися; остання подала через канцелярію суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з її хворобою, яку суд, ухвалою, занесеною до протоколу вказаного підготовчого засідання, задовольнив. 26 грудня 2022 року засобами електронного зв`язку від представника відповідача надійшло клопотання про забезпечення витрат на професійну правничу допомогу, в якій просить суд стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12\~050 грн. (дванадцяти тисяч п`ятдесяти гривень) та письмові пояснення щодо отриманої від позивача відповіді на відзив, в яких зазначила, що в діях відповідача [PERSON] відсутній склад для юридичної відповідальності за несвоєчасну сплату аліментів, передбаченою ст. 196 СК України, адже ним з листопада 2021 року сплачувалися аліменти на особистий картковий рахунок позивача, а до листопада 2021 року надавалися грошові кошти у готівковій формі особисто позивачу у якості аліментів на підставі усної домовленості між позивачем та відповідачем, у зв`язку з чим позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки фактично заборгованість по сплаті аліментів відсутня та виникла з незалежних від відповідача причин як штучно створена позивачем шляхом неповідомлення державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання божником (відповідачем) рішення суду. У підготовчому засіданні, яке відбулося 26 грудня 2022 року за участю представників сторін, суд задовольнив клопотання представника позивача про відкладення підготовчого засідання задля надання часу для ознайомлення з письмовими поясненнями відповідача та додатками до них. 30 січня 2023 року до суду від представника позивача [PERSON] адвоката Тищенко С.Ю. надійшли письмові пояснення, в яких просив позов задовольнити та стягнути витрати на правову допомогу. У підготовчому засіданні від 31 січня 2023 року суд постановив ухвалу, яка була занесена до протоколу вказаного підготовчого засідання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. 17 березня 2023 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Хлівицькою О.В. подано до суду заяву з письмовими поясненнями та додатками. 13 квітня 2023 року представником позивача [PERSON] адвокатом Тищенко С.Ю. до суду подано письмові пояснення, в яких просили позов задовольнити. В свою чергу, представником відповідача 18 квітня 2023 року подано до суду клопотання/заяву, які містять пояснення щодо письмових обґрунтувань позивача, в яких також просив заявлені позовні вимоги залишити без задоволення. 19 квітня 2023 року в судовому засіданні представником відповідача [PERSON] адвокатом Хлівицькою О.В. подано до суду відзив на позовну заяву про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, в якому приведено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів та в якому просила заявлені позовні вимоги залишити без задоволення. Також подано до суду письмові пояснення по цивільній справі № 522/10831/22. У судовому засіданні, яке відбулося 20 червня 2023 року за участю представників сторін, представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити; представник відповідача заперечувала проти задоволення позову з підстав його необґрунтованості та недоведеності викладених обставин. Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи та заслухавши пояснення представників сторін, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 22 квітня 2006 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним розвитком сім`ї за актовим записом № 524 було зареєстровано шлюб між сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] . Від вказаного шлюб у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (Т.1, а.с. 14-15 ). Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13.03.2018 року по цивільній справі № 501/217/18 шлюб між сторонами було розірвано (Т.1, а.с. 16-17). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 червня 2021 року у справі № 522/21858/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог - орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області, про визначення місця проживання дітей; за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради, про визначення місця проживання дітей було визначено місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] разом із [PERSON] . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 6 листопада 2020 року по справі 522/18447/19 було стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі по 5000 грн. на кожну дитину з урахуванням індексації, починаючи з 31 жовтня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття (Т.1, а.с. 16-24). Постановою Одеського апеляційного суду від 06.10.2021 року було змінено рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.11.2020 року та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі по 7\~500 гривень на кожну дитину з щорічною індексацією відповідно до закону, починаючи з 26.10.2019 року і до досягнення дітьми повноліття (Т.1, а.с. 32-36). Позивач звернулася до суду з позовною заявою з підстав того, що відповідач свої зобов`язання, покладені на нього судовим рішенням, у повному обсязі не виконує. Як вбачається з Довідки - розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01.08.2022 року, складеної старшим державним виконавцем Першого Приморського відділу ДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченко М.Т., копія якої міститься у матеріалах справи, заборгованість відповідача по сплаті аліментів за період з 26.10.2019 по 01.08.2022 рр. становить 497\~903 грн., 23 коп. (Т.1, а.с. 25-27). Позивач в судовому засіданні в обґрунтування своїх вимог вказала, що за період з 29.10.2019 року по 06.11.2020 року відповідач аліменти не сплачував; з грудня 2020 року відповідач сплачував аліменти у розмірі 10\~000 грн., в зв`язку з чим, щомісячно накопичувався борг у розмірі 5\~000 грн. Аліменти у повному обсязі 15\~000 грн. відповідач почав сплачувати з 30.11.2021 року. При цьому, відповідно до розрахунку, наведеного позивачем щодо сплати аліментів за період з 26.10.2019 року по 30.11.2021 року станом на 18.08.2022 року неустойка (пеня) за несплату відповідачем аліментів на утримання дітей становить 1\~962\~658 грн. 42 коп. В свою чергу, відповідач, не погоджуючись з позовом та заперечуючи наявність заборгованості зі сплати аліментів, оскільки періодично надавав позивачу кошти в готівковій формі, навів свій розрахунок щодо сплати аліментів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (частина перша статті 15 СК України). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом ст. ст. 180, 181, 184 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Щодо вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача, [PERSON] , на свою користь: неустойки (пені) за несплату аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1 962 658,42 (один мільйон дев`ятсот шістдесят дві тисячі шістсот п`ятдесят вісім) гривень 42 коп., суд зазначає наступне. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Частиною 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При цьому за змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Так, у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного правового висновку. Передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується наступним чином. Заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, формула така: заборгованість за місяць Х кількість днів заборгованості Х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), який Суд враховує відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК. Судом встановлено, що у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів, яка відповідно до розрахунку державного виконавця від 01.08.2022 року станом на зазначену дату за період з 26.10.2019 року по 01.08.2022 року становить 497\~903,23 грн. Зокрема, відповідно до розрахунку у графі «Сплачено боржником/стягнуто виконавцем» навпроти кожного місяця стоїть сума «00 грн., 00 коп.», що, як вбачається з матеріалів справи, не відповідає дійсності, оскільки як встановлено судом, у період з 29.10.2019 року по 06.11.2020 року відповідачем дійсно не було сплачено аліментів, а твердження відповідача про те, що між ним та позивачем було досягнуто усної домовленості і він надавав їй грошові кошти на утримання дітей у готівковій формі свого підтвердження не знайшли, однак за період з 01.12.2020 року по 30.11.2021 рік ним сплачувалися аліменти у розмірі 10\~000 грн., а починаючи з 1 грудня 2021 року - у розмірі 15\~000 грн. Однак, державним виконавцем при розрахунку суми заборгованості зазначені обставини не були враховані Таким чином, за вказаний період у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів з 1.11.2019 р. по 30.11.2020 р. становить: 15\~000 грн. (сума аліментів) Х 13 повних місяців = 195\~000 грн. За період 6 жовтня по 1 листопада 2019 року заборгованість по аліментам складає: 15\~000 грн. (сума аліментів) / 31 (кількість днів у місяці) Х 6 днів = 2903,26. Таким чином, загальна сума заборгованості по аліментам з 26.10.2019 року по 31.11.2020 рік становить 197\~903,226 грн. Приморським районним судом м. Одеси від 06 листопада 2020 року було присуджено стягувати з відповідача аліменти на утримання обох дітей у загальному розмірі 10\~000 грн. А тому з 1 грудня 2020 року по 30 листопада 2021 року позивач сплачував аліменти у вказаному розмірі, що зазначає позивач у своєму позові та підтверджено квитанціями, які відповідач надав разом із відзивом до суду (Т.2, а.с. 20-31). За вказаний період у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі: 5\~000 грн. (сума недоплачених аліментів) Х 12 місяців (період недоплати аліментів) = 60 000 грн. Таким чином, за період з 26.10.2019 року по 30.11.2020 року заборгованість позивача по сплаті аліментів становить 257\~903,225 грн. І лише з 1 грудня 2021 року відповідач почав сплачувати аліменти у повному обсязі, а саме у розмірі 15\~000 грн. на обох дітей, як і було визначено Постановою Одеського апеляційного суду від 06.10.2021 року. Однак заборгованість по сплаті аліментів, яка виникла у відповідача за період з 26.10.2019 року по 30.11.2020 року у розмірі 257 903,225 грн. ним погашена не була. Суд не приймає доводи відповідача про відсутність у нього заборгованості по сплаті аліментів, оскільки це не відповідає дійсності і судом встановлено її наявність. Окрім того, відповідач зазначає, що ним сплачувалися аліменти, починаючи з листопада 2020 року. Вказана обставина не заперечується і відповідачем і судом також встановлена, однак суд звертає увагу відповідача на те, що Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2020 року та Постановою Одеського апеляційного суду від 06.10.2021 року аліменти з відповідача стягнуто з 26.10.2019 року і з вказаного періоду до листопада 2020 року ним аліменти на утримання дітей не сплачувалися. Суд не в повній мірі приймає доводи відповідача з приводу того, що оскільки молодший син сторін [PERSON] з серпня 2021 року по лютий 2022 року мешкав з батьком, був на його утриманні, тому він звільняється від сплати аліментів. Так, суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Так, враховуючи те, що вищевказаною постановою Одеського апеляційного суду від 06.10.2021 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання двох дітей у розмірі 15\~000 грн., останній повинен виконувати зазначене рішення. Суд враховує, що протягом періоду з серпня 2021 року по лютий 2022 року, син [PERSON] проживав разом з відповідачем [PERSON] , що підтверджується актом про проживання від 17.08.2022 року, а також довідками з ОНВК № 125, Одеської ЗОШ № 120 від 11.08.2022 року та довідкою КЗСПО «КДЮСШ «Джинестра» № 24 від 18.08.2022 року (Т.2, а.с. 56, 58-59, 61). Проте, слід звернути увагу і на той факт, що інший син сторін [PERSON] , в період з серпня 2021 року по лютий 2022 року проживав з матір`ю та остання також несла витрати на його утримання. Крім того, відповідач [PERSON] знав, що за рішенням суду з нього стягнуто аліменти на утримання дітей, однак доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, у зв`язку з чим заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банком, відповідачем не надано. Належних і допустимих доказів щодо звільнення від обов`язку утримувати дітей відповідачем до суду не надано, а тому твердження позивача про вирахування заборгованості за вказаний період не заслуговують на увагу, як і за весь інший період заборгованості. Відповідач також зазначає про те, що ним здійснювалися додаткові витрати на утримання дітей, зокрема витрати на навчання та проживання дітей у Словаччині, оплата індивідуальних занять англійською мовою, навчання у комп`ютерній школі «ШАГ», навчання у он-лайн школі, що знайшло своє документальне підтвердження у наданих разом з відзивом доказах. Однак суд наголошує відповідачеві на тому, що відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і додаткові витрати відповідача на утримання дітей не звільняє його від виконання судового рішення про сплату аліментів. А період проживання у Словаччині, згідно наданих матеріалів, відноситься до періоду задовго до виникнення заборгованості зі сплати аліментів. При цьому, суд наголошує на тому, що ст. 196 СК України передбачає, що розмір пені, яка може бути стягнута з відповідача не може перевищувати 100% суми заборгованості. У постанові\~Верховного Суду\~у складі\~колегії суддів\~Третьої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду\~від 17\~листопада 2021\~року в\~справі №\~569/14819/19\~(провадження\~№ 61-1586св20)\~зазначено,\~зокрема,\~що: при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «. не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Пунктом 22\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3\~визначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені), визначена у\~статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення\~статті 196 СК України\~свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч. 1, 2\~ст. 614 ЦК України). У\~СК України\~не передбачено випадків, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з ч. 1\~ст. 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.12.2020 у справі № 661/905/19 зазначив, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Разом з тим, на підтвердження своєї позиції відповідачем надано до суду довідку-розрахунок заборгованості по аліментах складену старшим державним виконавцем Першого Приморського відділу ДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченко М.Т., від 20.10.2022 року, згідно якої, заборгованість боржника [PERSON] по сплаті аліментів за період з 26.10.2019 по 01.10.2022 рр. станом на 01.10.2022 року відсутня. Дана довідка позивачем не спростована та не оскаржена відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (Т.2, а.с. 16-18). Крім того, згідно квитанції від 19.09.2022 року [PERSON] було перераховано на рахунок Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі аліменти (постанова № 522/18447/19) у розмірі 32888,23 гривні (Т.2, а.с. 43). З огляду на все вищевикладене, слідує, що відповідачем неодноразово вчинялись дії щодо сплати аліментів в належному розмірі, щодо погашення заборгованостей, що виникали, а тому стверджувати про постійне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків зі сплати аліментів, у суду немає підстав. Поряд з цим, суд не може заперечувати факт існування заборгованості зі сплати аліментів в приведені вище періоди, а саме з 26.10.2019 року по 30.11.2020 року заборгованість по сплаті аліментів склала 257 903,225 грн. Отже відповідач має нести відповідальність за прострочення сплати аліментів на утримання дітей, оскільки ним не доведено, що заборгованість виникла з незалежних від платника аліментів обставин. Суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 20.07.2020 у справі № 362/4462/16-ц, відповідно до якого, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою\~статті 196 Сімейного кодексу України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами\~Сімейного кодексу України. Аліменти на утримання дитини призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно. Отже, з урахуванням правової природи пені, неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, її завданням є сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки та виконання передбаченого статтею 180 СК України обов`язку утримувати дитину. Обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами\~Сімейного кодексу України. Відповідно до положень ч. 3\~ст.\~196\~СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відтак, зважаючи на розмір заборгованості, відсутність доказів отримання від платника аліментів у спірний період доходів, суд зменшує розмір неустойки (пені) до 10000,00 грн. (десяти тисяч гривень). Такий висновок відповідає правовій позиції, викладений у постанові Одеського апеляційного суду від 15.04.2022\~року по справі № 522/9112/21. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача у якості індексації аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] 113 970,04 (сто тринадцять тисяч дев`ятсот сімдесят) гривень 04 коп. суд зазначає наступне. Частинами першою та другою статті 184 СК України визначено, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Частинами першою та другою статті 184 СК України визначено, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. До 12 червня 2016 року спеціального закону про індексацію аліментів не було прийнято, а в Україні діяв Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» (від 03 липня 1991 року № 1282-XII). У частині першій статті 2 цього Закону визначені об`єкти індексації грошових доходів населення; при цьому розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, до цих об`єктів не відносився. Верховний Суд України у своїй постанові від 06 листопада 2013 року, прийнятій у справі № 6-113цс13, висловив позицію про те, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини другої статті 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно з пунктом 8 статті 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Частиною першою статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру. Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені у Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078). Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (у редакції, чинній до 24 грудня 2015 року) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсоток. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (який набув чинності 01 січня 2016 року) у частині першій статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» величину «101» замінено величиною «103». Отже, з правового аналізу статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» можна зробити висновок, що індексація аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, проводиться лише у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлено в розмірі 101 відсотки до 01 січня 2016 року, з 01 січня 2016 року така індексація проводиться у разі перевищення 103 відсотки. При цьому, з огляду на Порядок № 1078, зокрема Додаток 1 «Приклад обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації» до Порядку, індексація проводиться щомісячно (колонка «Величина приросту індексу споживчих цін для проведення індексації» у таблиці Додатку 1), починаючи з місяця, у якому величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації і подальша зміна розміру індексації відбувається у разі, коли індекс споживчих цін наростаючим підсумком знову перевищить поріг індексації. Відповідно до абзаців один, два пункту 104 Порядку № 1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється з місяця, в якому призначено аліменти. Відповідно до частин першої, третьої пункту 11 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Згідно з абзацом п`ятим пункту 4 Порядку № 1078 сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. Зведена таблиця індексів інфляції за розрахунковий період (жовтня 2019 року - серпень 2022 року) містить офіційні дані Держстату (%). Так, з жовтня 2019 року по липень 2022 року включно розмір індексу споживчих цін не перевищував поріг індексації, який дорівнює 103%, за виключенням березня, квітня та червня 2022 року. Оскільки зобов`язання зі сплати аліментних платежів носять щомісячний характер, можливість нарахування індексації виникає у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу 103 відсотки. Відповідно, до вищезазначеного можливість нарахування індексації можливо лише за: березень 2022 року - 104,50% (Розмір інфляційного збільшення - 675,00), квітень 2022 року - 103,10% (Розмір інфляційного збільшення - 465,00), червень 2022 року - 103,10% (Розмір інфляційного збільшення - 465,00). Тобто, у якості індексації аліментів на утримання неповнолітніх дітей стягненню може підлягати 1605,00 гривень. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26.09.2018 у справі № 127/8260/17-ц, (провадження №61-1118св 18). В даному випадку, величина індексу споживчих цін в період з жовтня 2019 року по липень 2022 року включно, за винятком березня 2022 року, квітня 2022 року та червня 2022 року, не перевищила поріг індексації, який законодавцем установлено на рівні 103 відсотка, тому розрахунок індексації аліментів за цей період не проводиться, а може проводитись лише за три місяця (березень 2022 року, квітень 2022 року та червень 2022 року), тому вимоги про стягнення із відповідача індексації за період із жовтня 2019 року по липень 2022 року у сумі 113970 (сто тринадцять тисяч дев`ятсот сімдесят) гривень 04 копійки є не обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню лише на суму 1605,00 гривень. Частиною дев`ятою статті 7\~СК України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За таких обставин, виходячи із загальних засад справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, передбачених ст. 7 СК України, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Щодо стягнення понесених сторонами судових витрат, суд виходить із наступного. Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом установлено, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу сторони надали письмові докази в копіях: - договір про надання правової допомоги від 18.08.2022 року між [PERSON] та [PERSON] ; - квитанцію про оплату за адвокатські послуги від 18-08-2022 на суму 5000 гривень (Т.1, а.с. 29). При цьому, позивач у своєму позові просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються з витрат на правову допомогу в розмірі 5000 гривень. 26.12.2022 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Хлівицької О.В. надійшло клопотання про забезпечення витрат на професійну правничу допомогу, в якій просить стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати у розмірі 12050 гривень. На підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача надано наступні письмові докази в копіях: - договір (угода) про надання правової допомоги № 119 від 21.09.2022 року між адвокатом Хлівицькою О.В. та Цимбал О.О. (Т.1, а.с. 94-95); - квитанцію від [PERSON] про оплату за надання юридичних послуг згідно договору від 31-10-2022 на суму 12050 гривень (Т.1, а.с. 97). Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3\~ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.3, 4, 5\~ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Суд враховує правову позицію висловлену у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.\~\~Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Представник відповідача пояснив, що вартість витрат на правову допомогу визначалась виходячи з вартості 1 години за роботу, яка склала 800 гривень, а також вартості двох консультацій з клієнтом по 1600 гривень кожна, аналізу судової практики - 800 гривень, складання запиту та ознайомлення з матеріалами справи по 800 гривень, аналізу правової позиції опонента 1600 гривень та збору доказів, який загалом становив гривень та підготовка і подання відзиву - 2450 гривень. Загалом, представник відповідача визначила вартість робіт за 15 годин 12050 гривень та надала власний розрахунок витрат приведений в клопотанні про забезпечення витрат на професійну правничу допомогу (Т.1, а.с. 91). Разом з тим, вартість наданих послуг представником позивача оцінена в 5000 гривень, із розрахунку приведеного в позові за 1 годину 625 гривень та загалом за 8 годин (8*625) стягненню підлягає 5000 гривень. Серед робіт, представником визначено консультування клієнта, складання позову, опрацювання законодавчої бази та збір доказів, аналіз судової практики Верховного Суду, комп`ютерний набір тексту, виготовлення копій, складання розрахунку (Т.1, а.с. 9). Суд звертає увагу, що матеріалами справи\~підтверджується факт отримання, як позивачем так і відповідачем послуг адвоката та понесення ними витрат в суді першої інстанції, а\~саме представниками сторін складені та підписані наступні документи: позовна заява з додатками, відзив, клопотання від представника відповідача про судові витрати з додатками, відповідь на відзив відповідача на позовну заяву з додатками, від представників надходили чисельні клопотання, всі копії документів завірені представником позивач з дотриманням положень ЦПК. Згідно наданих матеріалів більшість клопотань/заяв та письмових пояснень представника відповідача мали однакове обґрунтування та посилання на норми закону, які зазначались у відзиві, а тому вважати, що представником кожен раз було підготовлено новий документ, у суду немає підстав. Суд з огляду на умови договорів про надання правової допомоги, , враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Проте оцінуючи розмір оплати послуг (гонорару) представника відповідача за критерієм співмірності, враховуючи особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, а також характер виконаної адвокатом відповідача роботи та критерій розумності її розміру, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12050 гривень є завищеними, а тому суд дійшов висновку про зменшення розміру зазначених витрат та стягнення у відповідності до ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 гривень. В свою чергу представник позивача просив стягнути 5000 грн. витрат, які підтверджені документально та на думку суду відповідають критерію розумності. Враховуючи, що на користь позивача та відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в одному розмірі, а саме у розмірі 5000 гривень, слід провести взаємозалік стягнутих сум, що також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 468/1095/15-ц.

Outcome: partial