Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

[PERSON] , до початку судового розгляду звернувся із заявою про зменшення позовних вимог, у якій просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] (у прохальній частині позову помилково зазначено [PERSON] ), [INFO] , у розмірі 6000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування у зверненні вказано, що згідно свідоцтва про народження батьком доньки [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] . На даний час шлюб між сторонами розірваний. Донька проживає з матір`ю і перебуває на її утриманні, а тому виникла потреба у стягненні аліментів з відповідача. Розмір аліментів визначає виходячи із заробітку офіційно працюючого у Польщі [PERSON] , що становить 3010,00 злотих на місяць, еквівалент 26190,01 грн., а тому з урахуванням ? частини на одну дитину вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти - 6000 грн. на місяць. Представник позивача адвокат Переходов М.В. подав заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності. З аналогічною заявою звернувся і відповідач [PERSON] . У поданому відзиві не заперечуючи необхідності сплати аліментів позовні вимоги визнав частково. При цьому посилаючись на витрати понесені ним на оренду житла за місцем роботи вважає, що достатніми будуть аліменти в сумі 3000 грн. Суд, дослідивши представлені докази дійшов висновку про часткове задоволення вимог виходячи із такого. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України). Частиною 1 ст. 12 цього Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом раніше, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Донька [PERSON] , [INFO] , була відповідачем усиновлена, на даний час проживає з матір`ю і перебуває на утриманні останньої (а.с.14, 16-17). Наведені обставини жодна із сторін не спростовує. Відповідач не відмовляється сплачувати аліментів, але лише в розмірі 3000 грн. на місяць. При цьому посилається на необхідність оренди житла в Республіці Польща, де офіційно працює отримуючи заробіток, а також законодавчо визначений обов`язок матері по утриманню дитини. Отже, пред`явлення позивачем позову про стягнення аліментів свідчить про те, що батьки не досягли домовленості щодо способів виконання кожним із них обов`язку утримувати дитину. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відтак, обов`язок по утриманню неповнолітньої дитини покладається на обох батьків. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Приписами ч.1 ст.183 СК України унормовано, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789XII (78912), у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із частиною першою статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). Отже, матеріальне утримання дитини є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.ст. 13, 76, 77 ЦПК України). За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду. Зважаючи на наведене, доводи позивача, якими обґрунтовувався позов, зокрема щодо платоспроможності відповідача та можливості сплачувати аліменти у зазначеному позивачкою розмірі, не заслуговують на увагу, оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Належних та допустимих доказів того, що позивач на утримання дитини витрачає близько 10000 грн. на місяць, а також несе щомісячні витрати на оренду житла в розмірі 4871 грн. суду не представлено. Разом з тим, за клопотанням позивача судом була витребувана інформація щодо розміру доходу відповідача, який офіційно працює в Республіці Польща, де нарахований заробіток становить 3010,00 злотих, а виплачений - 2363,56 злотих. Згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют один злотий дорівнює 8,701 грн. (а.с.104). Положеннями ч.1 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Відтак урахуванню підлягає заробіток - 2363,56 злотих, що становить 20565 грн. 33 коп., а тому аліментні платежі в розмірі 4000 грн. на місяць є достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини і не будуть надмірним тягарем для відповідача. З огляду на викладене, твердження позивача про те, що аліменти мають бути стягнуті в більшому розмірі, суд вважає не доведеними. Частиною 1 сатті 141 ЦПК України регламентовано, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial