Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вище вказаним позовом посилаючись на ті обставини, що 27.09.2022 року між нею і [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку (домоволодіння), розташованого за адресою: [ADDRESS] , за істотними умовами якого [PERSON] продала їй та передала житловий будинок разом із документами на нього, а вона в свою чергу передала [PERSON] грошові кошти і прийняла від неї зазначений вище житловий будинок. Водночас сторонами угоди було досягнуто домовленості, що продаж житлового будинку здійснюється за ціною 900 доларів США, а на підтвердження укладення зазначеної угоди [PERSON] склала в простій письмовій формі, у присутності свідків, розписку про отримання грошових коштів за продаж житлового будинку. Також, на виконання самих умов укладеного договору, [PERSON] передала їй технічний паспорт на домоволодіння та виписку з погосподарської книги, видану Крутівською сільською радою Кодимського району Одеської області. В подальшому позивач відзначає, що відповідач почала ухилятися від подальшого переоформлення документів на нерухоме майно, а саме 21.12.2022 року нею було направлено на домашню адресу відповідача [PERSON] лист-запрошення щодо нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, з описом вкладення та повідомленням про вручення. Однак, зазначений лист був повернутий їй поштою у зв`язку із закінченням терміну зберігання. У зв`язку\~з чим\~позивач для\~захисту своїх\~порушених прав\~пред`явила до\~відповідача відповідний\~позов шляхом\~подачі до\~суду позовної\~заяви,\~в якій\~просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , який був укладений 27.09.2022 року між нею та [PERSON] ; а також визнати за нею право власності на зазначений житловий будинок, вартістю 900 доларів США. 22.02.2023 року ухвалою суду (а.с.27) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у цивільній справі розгляд якої визначено проводити в порядку загального позовного провадження. 04.04.2023 року на адресу суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву (а.с.40-42), в якому вона заперечувала проти позову у повному обсязі з підстав того, що між нею та позивачем була укладена угода про договір позики від 27.09.2022 року, а не договір купівлі-продажу житлового будинку. На виконання умов договору позики нею була надана розписка, яка була написана під диктовку позивача [PERSON] , оскільки вона є особою юридично не обізнаною та нею були отримані від позивача кошти в розмірі 900 доларів США, як позику. В свою чергу будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , вона надала позивачу [PERSON] лише для тимчасового проживання. Про існування листа [PERSON] до неї від 21.12.2022 року вона дізналась лише при ознайомленні з матеріалами судової справи. Відзначила, що не мала та не має наміру продати вище вказаний будинок. В кінці жовтня 2022 року повідомила [PERSON] щоб вона виїздила з будинку. У зв`язку з чим відповідач просила суд відмовити у позовних вимогах у повному обсязі. 19.04.2023 року ухвалою суду (а.с.65-67) закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 28.04.2023 року позивач [PERSON] подала на адресу суду відповідь на відзив, в якому вказала, що між нею та відповідачем [PERSON] було укладено саме договір купівлі-продажу житлового будинку, у зв`язку із чим відповідач повністю звільнила будинок від своїх речей, а також в тексті розписки відповідачем було зазначено, що вона продала будинок за 900 доларів США та передала позивачу документи на будинок та не має до неї претензій. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-6 ст. 128 ЦПК України, під підпис безпосередньо в суді, про що свідчить відповідна її розписка від 17.05.2023 року. При цьому, 13.06.2023 року позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання відповідач була своєчасно повідомлена належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-5, 13 ст. 128 ЦПК України та Порядку надсилання повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.01.2023 року № 28, про що свідчить довідка про доставку 23.05.2023 року повідомлення у додаток «Viber», а також довідка про доставку 23.05.2023 року SMS-повідомлення, згідно поданої нею заявки від 17.03.2023 року (а.с.36). Згідно ч.3\~ст.\~211\~ЦПК України,\~учасник справи\~має право\~заявити клопотання\~про розгляд\~справи за\~його відсутності.Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини. Відповідно до копії виписки з погосподарської книжки № 1 особовий рахунок № [NUMBER] об`єкта погосподарського обліку за 2020 рік, виданої Крутівською сільською радою Кодимського району Одеської області 25.11.2020 року за Вих.№ 02-16/284 (а.с.16), домогосподарство розташоване за адресою: [ADDRESS] , житловий будинок у якому 1957 року побудови, рахується за [PERSON] . При цьому, у цій виписці не зазначено рік введення в експлуатацію будинку. Згідно змісту копії технічного паспорту складеного 30.11.2020 року (а.с.11-15) фізичною особою-підприємцем [PERSON] на об`єкт нерухомого майна розташований за адресою: [ADDRESS] , його було виготовлено на замовлення [PERSON] . Матеріали справи, зокрема ті які були додані до позовної заяви та відзиву на позовну заяву (відзиву), не містять в собі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно при здійснення державної реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] , в тому числі за [PERSON] . Також матеріали справи не містять доказів реєстрації права власності на згаданий житловий будинок у відповідному органі бюро технічної інвентаризації. Відповідачем [PERSON] у простій письмовій формі рукописним текстом було складено розписку (а.с.5), яка датована 27.09.2022 року із відзначенням місця її складення с. Семенівка, згідно змісту якої вона продала [PERSON] житловий будинок в [ADDRESS] за вартість 900 доларів США, а покупець отримав від неї оригінал технічного паспорту від 30.11.2020 року та довідку-виписку Крутівської сільської ради від 25.11.2020 року за Вих.№ 02-16/284. Водночас, згадана розписка була складена відповідачем [PERSON] в присутності свідків [PERSON] і [PERSON] , які на підтвердження цього також проставили свої підписи у цій розписці, про що відповідачем [PERSON] відзначено у змісті розписки. В свою чергу свідок [PERSON] під час його допиту в судовому засіданні, яке відбулось 17.05.2023 року, в своїх показах підтвердив ту обставину, що відповідач [PERSON] дійсно мала намір продати йому та його дружині позивачу [PERSON] , житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження цього відповідач написала розписку, в якій вказала, що продала його дружині вищевказаний житловий будинок та отримала від неї 900 доларів США. Після чого, він з позивачем почали перевозити в зазначений будинок свої речі. Суд звертає увагу на те, що позивач [PERSON] в змісті своєї позовної заяви посилалась на те, що розписка від 27.09.2022 року про отримання від неї 900 доларів США була складена відповідачем [PERSON] . В свою чергу відповідач [PERSON] в змісті свого відзиву на позовну заяву (відзиву) визнавала ті обставини, що написала та надала позивачу [PERSON] розписку від 27.09.2022 року, а також обставину того, що отримала від [PERSON] кошти в розмірі 900 доларів США. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. При цьому, ч.2 ст. 174 ЦПК України передбачає, що заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Таким чином суд вважає, що обставини складення відповідачем [PERSON] розписки датованої 27.09.2022 року, копія якої наявна в матеріалах справи (а.с.2), а також отримання відповідачем [PERSON] від позивача [PERSON] грошових коштів в розмірі 900 доларів США, є визнаними сторонами у даній справі, а тому доказуванню не підлягають. Натомість щодо самої правової природи складеної розписки та призначення отриманих за нею грошових коштів, то суд відзначає те, що зміст розписки є однозначним, зокрема в ній використано термін «продала», «вартість» та «покупець/покупця», сукупність яких дозволяє прийти до висновку про те, що мова в ній йде саме про купівлю-продаж, а не про позику, навіть для людини, яка не має спеціальних юридичних знань, оскільки використання такої термінології є досить звичайними навіть у повсякденному житті при укладенні дрібних споживчих правочинів щодо продуктових і промислових товарів. Тому, на думку суду, відповідач [PERSON] , навіть за умов складення згаданої вище розписки за допомоги і з використанням компетентності позивача [PERSON] (під її диктовку), не могла не розуміти дійсного змісту розписки, яку вона пише, та дійсну правову природу укладеного договору саме як купівлі-продажу житлового будинку, а не позики. Заперечення проти позову викладенні відповідачем [PERSON] в змісті свого відзиву на позовну заяву (відзиву) щодо укладення позики між нею та позивачем [PERSON] договору позики та отримання нею грошових коштів в розмірі 900 доларів США саме як суми позики суд оцінює критично та виключно як обраний нею спосіб побудови своєї захисної позиції від пред`явленого до неї позову з метою захисту своїх інтересів, так як за вище наведених судом висновків ці аргументи не знаходять свого доказового підтвердження та спростовуються. В матеріалах справи відсутні відомості з Державного реєстру речових прав щодо об`єкта нерухомого майна розташованого за адресою: [ADDRESS] станом на 27.09.2022 року або на час подання позовної заяви до суду. Тому в суду відсутня можливість перевірити відповідність даних про власника даного об`єкта нерухомого майна. Крім того, істотним для вирішення спору є те, що матеріали справи не містять відомостей, що підтверджують відсутність будь-яких обтяжень, застосованих щодо спірного нерухомого майна. Такий правовий висновок зазначений в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 363/230/18 (провадження № 61-8511св19). В свою чергу матеріали справи не містять в собі відомостей з Державного реєстру речових прав щодо самої особи [PERSON] , а саме стосовно наявність/відсутність обтяжень (заборон на відчуження, арешту) нерухомого майна власником якого є остання. Таким чином внаслідок зазначеного в суду також відсутня можливість перевірити наявність/відсутність обтяжень (заборон на відчуження, арешту) щодо самого даного об`єкта нерухомого майна. 21.12.2022 року позивач [PERSON] надіслала поштовим зв`язком відповідачу [PERSON] лист-запрошення (а.с.17-19) щодо нотаріального оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку, який був повернутий поштою у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Нормативно-правове застосування: Частиною першою статті 15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16\~ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Відповідно до статті 657\~ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до частини третьої статті 640\~ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Частина третя статті 334\~ЦК України передбачає, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до статті 635\~ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до частини першої статті 220\~ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із частиною другою статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Висновки суду - щодо наявності у відповідача самого права власності на нерухоме майно з приводу якого поданий позов: Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов`язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов`язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спорів про визнання права власності судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності на момент закінчення будівництва будинків. За змістом п. 62\~Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР\~підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання\~постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105\~у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Однак, суд звертає увагу на ті обставини, що згідно копії технічного паспорту складеного 30.11.2020 року (а.с.11-15) та копії виписки з погосподарської книжки № 1 особовий рахунок № [NUMBER] об`єкта погосподарського обліку за 2020 рік, виданої Крутівською сільською радою Кодимського району Одеської області 25.11.2020 року за Вих.№ 02-16/284 (а.с.16), роком побудови житлового будинку [ADDRESS] є 1957 рік, тобто ще до народження відповідача [PERSON] , яка народилась лише [INFO] (а.с.25). Зазначене дає суду підстави вважати, що відповідач [PERSON] не є створювачем даного нерухомого майна, а також дає суду підстави для сумніву у тому, що відповідач [PERSON] є первинним володільцем зазначеного житлового будинку, а докази, які підтверджували правову підставу переходу до неї відповідних прав на цей житловий будинок та самого часу коли ця подія відбулась, суду не надано. Тому рішення суду за результатом вирішення цієї справи не може ґрунтуватися на припущенні, що права відповідача [PERSON] на спірний житловий будинок виникли в період 1966-1985 років (коли державна реєстрація права власності на житловий будинок у органах БТІ ще не вимагалась законодавством, а саме виникнення права власності на нього не залежала від цього), а сам цей житловий будинок до того часу був введений в експлуатацію. Відповідно до\~ст.\~12\~і 81\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). Положеннями частин 1-3 статті 13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положенням ч.2-3 ст. 83 ЦПК України встановлено процесуальний обов`язок позивача подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідача разом з поданням відзиву. Згідно третього абзацу ч.2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до абзацу першого ч.1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі. Таким чином на теперішній час право власності на житловий будинок підлягає державній реєстрації. У справах про визнання дійсним договору купівлі-продажу сторонами є саме сторони такої угоди, при цьому продавцем майна має бути його власник, який наділений повним обсягом прав щодо визначення долі майна та розпорядження ним, зокрема шляхом його відчуження на користь іншої особи. Тому суд вважає, що предметом спірного договору-купівлі продажу не може бути житловий будинок права продавця на який підтверджені належним чином. Суд також вважає, що у будь-якому випадку, відповідач [PERSON] наразі не позбавлена можливості, за наявності відповідного бажання, здійснити державну реєстрацію свого права власності на житловий будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідним зверненням. - щодо обґрунтованості основної позовної вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним: Однією з умов застосування частини другої статті 220\~ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однією із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи не наявні інші підстави нікчемності правочину. Такий правовий висновок зазначений в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 363/230/18 (провадження № 61-8511св19). Суд встановив, що позивач не довів наявності усіх умов, передбачених статтею 220 ЦК України, зокрема факту ухилення відповідача від укладення договору, оскільки неотримання відповідачем листа-запрошення щодо нотаріального оформлення договору, який був повернутий на поштове відділення з відміткою у зв`язку з із закінченням терміну зберігання, не є проявом ухилення від посвідчення правочину та обставиною, яка підтверджує втрату такої можливості, а відтак і підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України. Крім того, істотним для вирішення спору є те, що матеріали справи не містять відомостей, що підтверджують відсутність будь-яких обтяжень, застосованих щодо спірного нерухомого майна. Такий правовий висновок зазначений в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 363/230/18 (провадження № 61-8511св19). Ураховуючи вище викладене суд вважає, що заявлений позивачем позов в частині про визнання договору купівлі-продажу дійсним є необґрунтований, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню в цій частині. - щодо похідної позовної вимоги про визнання права власності на нерухоме майно (його частку): Позовна вимога позивача про визнання права власності на нерухоме майно (його частку) є похідною вимогою від основної позовної вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним, у зв`язку з чим не підлягає окремому задоволенню за умови відмови в задоволенні основної вимоги. Тому в цій частині позову також необхідно відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший\~статті\~6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00).\~Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Ураховуючи вищевикладене суд вважає, що пред`явлений позивачем до відповідачів позов є необґрунтований, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed