Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, мотивуючи свої вимоги тим, що 31 січня 2018 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ПрАТ «УПСК») та [PERSON] (далі Страхувальник) було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8168148. Відповідно до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу « Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » сплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну третім особам. 22 жовтня 2018 року о 08:00 у м. Дніпрі, ж/м Тополя, 3 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі-ДТП) за участю автомобіля «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та автомобіля «Skoda Octavia», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної ДТП транспортному засобу « Skoda Octavia», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до Постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.11.2018 року Відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Skoda Octavia», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » - [PERSON] звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АК/8168148. На підставі страхового акту №ОЦ/175/003/18/0205 від 04 грудня 2018 року власнику автомобіля «Skoda Octavia», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі: 7 278 (сім тисяч двісті сімдесят вісім) грн. 36 коп. Загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ УПСК склав:7 278 (сім тисяч двісті сімдесят вісім) грн. 36 коп. З моменту дорожньо-транспортної пригоди Відповідачем не було повідомлено Страховика про ДТП у встановлений Законом строк. Відповідно до ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.1166, 1187, 1191 ЦК України, у Відповідача виникло зобов`язання відшкодувати «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом № АК/8168148.Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «УПСК» з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 05 грудня 2018 року, що підтверджується платіжним дорученням №1436 від 05.12.2018 року. З метою досудового врегулювання спору, Відповідачеві було направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони Відповідача проведено не було щодо погашення заборгованості в добровільному порядку. 01 жовтня 2020 року між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (надалі - ФОП [PERSON] , Новий кредитор) укладено Договір №01/10/2020 про відступлення права вимоги (надалі - Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом № АК/8168148 від 31.01.2018 року. На підставі викладеного просить суд: задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з Відповідача на користь Позивача - ФОП [PERSON] (р/р [NUMBER] в ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 320649) завданні збитки в порядку регресу у розмірі 7 278 (сім тисяч двісті сімдесят вісім) грн. 36 коп.; покласти на Відповідача витрати по сплаченому судовому зборі в розмірі: 908 (дев`ятсот вісім) грн, 00 коп та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 серпня 2022 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача Самойленко П.М. у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, позов підтримує та просить суд його задовольнити. Відповідач на адресу суду відзиву на позовну заяву не подав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неможливості подати відзив суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань від відповідача станом на час прийняття рішення до суду не надходило. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 22 жовтня 2018 року приблизно о 08:00 [PERSON] на ж/м Тополя-3 в районі буд.30 у м. Дніпро, керуючи автомобілем «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », порушуючи п.10.9 Правил дорожнього руху, перед початком руху заднім ходом, не переконався, що це буде безпечним, внаслідок чого зіткнувся з автомобілем « Skoda Octavia», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », який стояв позаду, під керуванням водія [PERSON] , що спричинило пошкодження транспортних засобів. Згідно з Відповіддю НПУ, ідентифікатор картки ДТП у системі НПУ 3018296460398083, винуватцем ДТП є [PERSON] . Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2018 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340 грн. Відповідно до з ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені ДТП є встановленою та не підлягає доведенню. На момент ДТП автомобіль «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » був застрахований за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс №АК/8168148). 24 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про страхове відшкодування. Відповідно до акту огляду транспортного засобу від 22 жовтня 2018 року, розрахунку коефіцієнту фізичного зносу від 31 жовтня 2018 року та ремонтної калькуляції № uip_4433 від 31 жовтня 2018 року вартість ремонту становить 10\~352,48 грн. Згідно з Рахунком-фактурою № АДС-008994 від 22 жовтня 2018 року загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Skoda Octavia», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » становить 14\~058,31 грн. Виконуючи взяті на себе зобов`язання згідно з договором « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ « УПСК» виплатило страхове відшкодування [PERSON] у загальному розмірі 7 278,36 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1436 від 05 грудня 2018 року. Таким чином, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «УПСК» склав 7 278,36 коп. На момент ДТП автомобіль «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » був застрахований за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс №АК/8168148). ПрАТ «УПСК» звернулося до [PERSON] з претензією про відшкодування збитків і порядку регресу, оскільки відповідно до вимог ст.38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у п.п.33.1.2, п.33.1 ст.33 цього Закону. Як убачається з претензії, з моменту ДТП до часу подання претензії - 09.01.2019 року ПрАТ «УПСК» взагалі не було письмово повідомлено про вказану ДТП. Між тим, вказана претензія залишилася поза увагою відповідача та в добровільному порядку останнім не сплачена. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином(відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 512 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 01 жовтня 2020 року ПрАТ «УПСК» та суб`єктом підприємницької діяльності ФОП [PERSON] укладено Договір цесії № 01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає) Новому кредитору (позивач) свої Права вимоги до Боржників, а Новий кредитор набуває право вимоги Первісного кредитора за укладеними Договорами страхування та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює Ціні договору у порядку та в строки, встановлені цим Договором. Таким чином, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс №АК/8168148) від 30 січня 2018 року. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що: цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Судом встановлено, що позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 7 278,36 грн, що є розміром виплаченого страхового відшкодування та фактичними витратами позивача. Оскільки відповідач є винним в ДТП особою, то до позивача перейшло право вимоги (регресу) до відповідача суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 7 278,36 грн. З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 908,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч.ч. 1, 2ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч.1 п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1-4ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 5ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 6ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує обставини, визначені ст. 137 ЦПК України, зокрема й те, що зменшення розміру витрат на правничу допомогу відбувається за клопотанням сторони. Відповідно до постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суд Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19 за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. У рішення ЄСПЛ, ухваленому в справі "Бєлоусов проти України", констатовано, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є "фактично понесеними", оскільки заявник має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Позивачем підтверджено витрати на правову допомогу та надано на їх підтвердження письмові докази: Договір про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 року, Додаткову угоду № 205 до Договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 03.08.2021 року, Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) до Договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 03.08.2021 року, платіжне доручення № Р24А900340243А28180 від 03.08.2021 року.

Outcome: approved