Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

24.04.2023 року позивачка [PERSON] , в особі представника - адвоката Попової К.Р., звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з Приватного Акціонерного Товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» та Акціонерного Товариства "Запорізький завод Феросплавів" моральну шкоду, спричинену внаслідок професійного захворювання у розмірі 50000,00 з кожного, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору. В обґрунтування своїх доводів позивачка зазначила, що вона має загальний стаж 36 років 06 місяців 28 днів, з яких в шкідливих умовах - 31 рік 06 місяців 28 днів: з 16.10.1989 по 12.02.2003 - Металургійний завод «Дніпроспецсталь» та з 19.02.2003 по 22.09.2021 - ВАТ «Запорізький завод феросплавів». Звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Умови праці на робочому місці відповідачки не відповідали безпечним стандартам. Згідно висновку ЛЕК ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 17.08.2021 (протокол №1445 їй було встановлено: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пилотоксичний бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. Легенева недостатність другого ступеня. Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями хребта, м`язові-тонічним та стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня) - захворювання професійні. Протипоказання роботи в умовах пилу, токсичних речовин,важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, що перевищує ГДК та ГДР. Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги їй встановлено 50% втрати професійної працездатності та встановлена третя група інвалідності безстроково. Ухвалою судді від 03.05.2023 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 01.06.2023 представник Акціонерного Товариства "Запорізький завод Феросплавів" - адвокат Верба В.В. подав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнає з огляду на те, що позивачка у позові не зазначила про зміну психоемоційного стану чи особистісних цінностей через отриманні нею професійні захворювання; матеріально-правова презумпція наявності моральної шкоди законодавцем не передбачена; не доведено та необґрунтований розмір заявлених позовних вимог; будучи обізнаною щодо негативних наслідків довготривалої роботи у шкідливих умовах праці для здоров`я, знаючи про діагноз своїх хвороб та їх можливий розвиток у хронічні професійні захворювання, позивачка при проходженні періодичних медичних оглядів приховувала дійсний стан здоров`я, продовжувала працювати під впливом шкідливих факторів виробництва, нехтуючи своїм здоров`ям; позивачкою не надано доказів того, що до встановлення професійних захворювань вона була соціально активною особистістю; позивачка не надала доказів того, що у період з 18.08.2021 по день звернення до суду із позовом, вона зверталася за медичною допомогою з приводу задухи та болів в суглобах; оцінка моральної шкоди в 50 000,00 грн. є завищеною, розумність жаданої сатисфакції не доведена, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 12.06.2023 представник Акціонерного Товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» - адвокат Білик О.В. подала відзив на позов, в якому заперечувала обґрунтованість доводів [PERSON] і просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (форми П4) від 06.09.2021, який є доказом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, взагалі не зазначено, що причинами виникнення у позивачки професійного захворювання, є стаж роботи на ПрАТ «Дніпроспецсталь». Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, від її представника - адвоката Попової К.Р. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача АТ «ЗФЗ» - адвокат Верба В.В. заперечував проти позовних вимог, просив суд розглянути справу без фіксації процесу за наявними матеріалами, про що в матеріалах справи міститься відповідна заява. Представник відповідача АТ "Дніпроспецсталь" - адвокат Петрушенко Л.Л. позов не визнала. Просила розглянути справу без фіксації процесу за наявними матеріалами, про що в матеріалах справи міститься відповідна заява. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Вивчивши пояснення учасників справи, розглянувши матеріали провадження, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 16.10.1989 по 12.02.2003 працювала в ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна», а з 19.02.2003 по 22.09.2021 в АТ "Запорізький завод Феросплавів" (а.с. 15-18). 22.09.2021 [PERSON] було звільнено відповідно до ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію (а.с.18). Відповідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 17.08.2021 , протокол №1445, виданим ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» , позивачу встановлено: Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пилотоксичний бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. Легенева недостатність другого ступеня. Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями хребта, м`язові-тонічним та стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня). - Захворювання професійні. Протипоказання роботи в умовах пилу, токсичних речовин,важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, що перевищує ГДК та ГДР. Відповідно до Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці [PERSON] , а саме в АТ «Запорізький завод Феросплавів» від 16.04.2021, за атестаціями робочих місць умови і характер праці по всім атестаціям робочих місць відносяться до 3 ступеню ІІІ класу. За показниками робочі місця слід вважати з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, що відповідає показникам Списку №1. Вказане також відповідає картам умов праці (а.с.26-37). Як вбачається з п.п.17, 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 06.09.2021 (а.с.19-24), хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло внаслідок тривалого стажу роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, що перевищують ГДР на АТ «Запорізький завод Феросплавів», неякісне проведення профілактичних медичних оглядів, а також відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу у зв`язку з відсутністю скарг на стан здоров`я та ознак його погіршення під час проходження хворою періодичних медичних оглядів. Причина виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) - наявність на робочому місці машиніста крана металургійного виробництва плавильного цеху № 4 АТ «Запорізький завод феросплавів» [PERSON]. шкідливих виробничих факторів: -пил ( кремнію діоксин) - 7,17 -11,7 мг/м3 при ГДК - 2,0 мг/м3; -пил ( силікатовмісний) - 23,9 мг/м3при ГДК - 4,0 мг/м3; -пил ( кальцію оксид) - 3,42мг/м3при ГДК - 1,0 мг/м3; -пил ( переважно фібро генної дії) - 2,5-7,84 мг/м3при ГДК - 2,0 мг/м3; -заліза оксид - 6,61 мг/м3при ГДК - 6,0 мг/м3; -водень фосфоричний - 0,31-0,52 мг/м3при ГДК - 0,1 мг/м3; -водень миш`яковистий - 0,384-0,78 мг/м3при ГДК - 0,1 мг/м3. Слід зауважити, що, при складанні Акту (форми П-4) від 06.09.2021 представники АТ «Запорізький завод Феросплавів» не мали окремих думок, представники ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» до участі в комісії з розслідування причин виникнення хронічного захворювання не залучалися. Таким чином, як вбачається з тексту Акту (форми П-4) від 06.09.2021 причинно-наслідковим зв`язком між наявними шкідливим робочими факторами та встановленим професійним захворюванням є тривалий стаж роботи [PERSON] в умовах виливу шкідливих виробничих факторів на АТ «Запорізький завод Феросплавів», причинно-наслідковий зв`язок між встановленим професійним захворюванням та роботою на ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» даним Актом не встановлений. Згідно виписки з акта огляду МСЕК серії 12 ААВ №389842 від 11.10.2021 [PERSON] встановлено третю групу інвалідності безстроково із втратою працездатності 50% (а.с.13). Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. За ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Відповідно до вимог ст.173 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Положеннями статті 29 КЗпП України встановлено, що до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. В самій нормі вже передбачена наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих умов праці, яке власником ще не усунуто. Тобто існує обов`язок власника на вдосконалення та модернізацію в подальшому робочого місця прийнятого працівника, що дасть можливість усунути ті небезпечні та шкідливі речовини, які негативно впливають на стан здоров`я працівника. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 1168 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також в інших, несприятливих для людини випадках психологічного дискомфорту. Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. Суд наголошує, що моральна, і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров`я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю. При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину фізичних і моральних страждань, та суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів. Глибина переживань, викликаних ушкодженням здоров`я, ставиться в залежність від самої особи, тому призначення компенсації моральної шкоди полягає і в тому, аби певною мірою відновити втрату щастя особи і можливості насолоджуватися життям тепер і в майбутньому. У п.4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004р. №1-рп/2004 Про офіційне тлумачення положення частини 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Згідно з п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави. У даному контексті доречно також зазначити рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» (2004): «Суд вважає, що заявник може вважатися таким, що зазнав моральних страждань у результаті встановлених порушень, і ці страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення». Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що хронічні професійні захворювання позивача, які завдають їй фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини АТ «Запорізький завод феросплавів», внаслідок допущеного перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня встановлення висновком МСЕК втрати працездатності, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав на підставі положень статті 237-1 КЗпП України для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок професійного захворювання, і стягнення моральної шкоди з роботодавця АТ «Запорізький завод феросплавів», підстав для стягнення моральної шкоди з ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» суд не вбачає, оскільки жодним належним доказом з боку позивача не доведено причинно-наслідкового зв`язку між отриманим ним професійним захворюванням та його роботою на зазначеному підприємстві. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує обставини, які мають суттєве значення: характер, глибину і обсяг фізичних та душевних страждань, яких [PERSON] постійно зазнає у зв`язку із хронічними професійними хворобами, відсоток втрати працездатності (50 %), тяжкість ушкоджень здоров`ю (3 група інвалідності, вимушених змін її життєвих умов, час та зусилля, необхідних для відновлення попереднього стану. Вказаний вище висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) у постанові від 23.01.2019 року у справі № 210/2104/16-ц (провадження № 14-597цс18) та у постанові від 20.11.2019 року у справі № 210/3177/17 (провадження № 14-288цс19). Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано конституційну значимість здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, рівень фізичного болю під час її заподіяння, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд приходить до висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди [PERSON] та достатньою сатисфакцією зазначених моральних страждань є 40 000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір». Тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до задоволених вимог. Згідно з Законом України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір /фізичною особою/ в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з урахуванням позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, у розмірі 100000,00 гривень, становить 1073,60 гривень. Отже, з відповідача слід стягнути 429, 44 грн. судового збору за часткове задоволення вимог позовної заяви (в розмірі 40000,00 гривень), інші 644,16 грн. судового збору компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: partial