Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] в якій просила: (а) стягнути з відповідача матеріальні збитки в сумі 16000 грн., спричинені їй в наслідок дорожньо-транспортної пригоди; (б) стягнути 10 000 гривень моральної шкоди; (в) судові витрати покласти на відповідачів. Мотивуючи свою позовну заяву тим, що водій [PERSON] 31 серпня 2022 року, не впевнився в безпечності маневру та скоїв наїзд на припаркований автомобіль RENAULT SAMSUNG SM5, д.н.з. [NUMBER] . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, Крім того, водій [PERSON] залишив місце ДТП. В добровільному порядку відповідачами не відшкодовані вказані збитки, отже вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою від 29 листопада 2022 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Ухвалою від 19 грудня 2022 року відкладено підготовче судове засідання на 24 січня 2023 року. Ухвалою від 24 січня 2022 року призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу та зупинено провадження по справі. Ухвалою від 26 квітня 2023 року поновлено провадження у справі. Ухвалою від 18 травня 2023 року прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою від 12 червня 2023 року закрито підготовче провадження по цій справі та призначено судовий розгляд на 21 червня 2023 року. Позивачка до суду не прибула, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Представники відповідача адвокат Мастило Ю.І. в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про день час та місце судового засідання. Подав клопотання в якому заперечував щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, щодо інших вимог вирішити на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, водій [PERSON] 31 серпня 2022 року о 10-40 в м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, у Покровському районі по вул. Щепкіна 1, керуючи транспортним засобом ЗАЗ 11027 д.н.з. [NUMBER] , був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, рухався заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на припаркований автомобіль RENAULT SAMSUNG SM5, д.н.з. [NUMBER] . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, що було зафіксовано на бодікамеру БК 475605. [PERSON] порушив вимоги 2.3 (б); 9, 10 Правил дорожнього руху, вчинивши правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Крім того, 31 серпня 2022 року о 10-40 годині у м. Кривий Ріг Покровському районі по вул. Щепкіна, 1, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом ЗАЗ 11027 д.н.з. [NUMBER] , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди залишив місце ДТП. Постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.09.2022 року визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 1224, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постанова набрала законної сили 03.10.2022 року (а.с. 9). За правилами ч. 4, 5\~ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Приписами ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч.1, 5\~ст. 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Статтею 1192 ЦК України\~визначено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Власником автомобіля RENAULT SAMSUNG SM5, д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 10). Винуватим у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, у результаті якої був пошкоджений автомобіль позивачки, був визнаний [PERSON] , який на момент ДТП керував транспортним засобом. Вказані обставини встановлені рішенням суду, не спростовувалися стороною відповідача. За ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом абзацу 1 пункту 2 постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування майнової шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу (постанова Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №453/998/17 (провадження №61-15008св 19). Цивільно-правова відповідальність на транспортний засіб, яким завдано матеріальної шкоди не була забезпечена відповідачем, оскільки доказів зворотнього не надано. Згідно висновку експерта № Д1/04/23 про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу від 05.04.2023 року, вартість матеріального збитку, на момент ДТП складає 17945,20 гривні (а.с. 42-55). Разом з тим, стороною відповідача під час розгляду справи не заявляло клопотання про проведення відповідної судової експертизи з метою встановлення розміру завданої матеріальної шкоди, а розмір матеріального збитку не спростований. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши факт заподіяння позивачу шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача, у зв`язку з пошкодженням автомобіля; приймаючи до уваги непредставлення відповідачем доказів на спростування його вини; встановивши розмір шкоди (вартість відновлювального ремонту автомобіля), заподіяної позивачу, як володільцю вказаного транспортного засобу, суд приходить до висновку про задоволення позову про стягнення матеріального збитку з відповідача. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Безперечно факт участі у ДТП та заподіяння внаслідок такої шкоди майну (транспортному засобу) особи заподіює та заподіяли позивачці і моральну шкоду. Вина ж водія транспортного засобу, який перебував у трудових відносинах з відповідачем, у заподіянні шкоди, протиправність його діяння та причинний зв`язок між діянням та шкодою встановлено та доведено доказами, про які йшлося вище. Така шкода слід вважати полягає у душевних переживаннях з приводу самої події, а також пошкодженнях транспортного засобу позивачки та необхідності його відновлення чи заміни. Так, факт пошкодження автомобіля внаслідок ДТП однозначно спричиняє по-перше переживання через пошкодження майна (транспортного засобу); дискомфорт, незручності, зміну життєвих планів через неможливість володіння та використання транспортного засобу у власних потребах; необхідності докладати додаткових зусиль для вирішення щоденних проблем без автомобіля; необхідність вживати заходів для його відновлення чи заміни, тощо. Враховуючи вказане, тривалість та глибину згаданих душевних страждань позивачки як власниці пошкодженого автомобіля, а також засади розумності та справедливості суд вважає, що 5000 грн. було б достатньою сатисфакцією для відновлення порушених життєвих зв`язків позивачки та така шкода безпідставно не була відшкодована позивачці за рахунок відповідача відповідно до заявленої нею позовної вимоги (враховуючи також і те, що така шкода у цьому випадку не підлягає відшкодуванню страховою компанією зважаючи на відсутність страхового забезпечення). Щодо судових витрат суд зазначає наступне. За правилами\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; Згідно ч. 3-6\~ст.139 ЦПК України, експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов`язану зі справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків. Суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат. У випадках, коли сума витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, або витрат особи, яка надала доказ на вимогу суду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. Суд має право накласти арешт на грошові кошти чи майно такої сторони в межах сум, присуджених до стягнення, в порядку, встановленому цим Кодексом для забезпечення позову. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Так, як вбачається з квитанції № 114348 від 24.03.2023 року, позивачкою за проведення автотоварознавчої експертизи автомобіля сплачено 4500 гривень (а.с. 40), які підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача. Позивачкою було сплачено судовий збір в розмірі 992, 40 грн. (а.с. 1), який підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Позивачкою заявлено вимогу про стягнення 2500 гривень по оплаті отримання юридичної допомоги. З квитанції № 15/11 від 15.11.2022 року наданої в обґрунтування фактично понесених судових витрат вбачається, що за надання правової допомоги та складання позовної заяви адвокатом Саліною М.О. отримано від [PERSON] 2500 гривень, які підлягають стягненню з відповідача (а.с. 10а).

Outcome: partial