Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-23 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) в особі представника - адвоката Стойчева Романа Володимировича звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», про захист честі, гідності та ділової репутації, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду (надалі за текстом - відповідач). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] відповідач у відео сюжеті телевізійної програми «Гроші» під назвою « [INFO] », з 10 хвилини 00 секунд до 21 хвилини 30 секунд, в телевізійному ефірі каналу 1+1 поширив наступну недостовірну інформацію про позивача: «…Одна дуже впливова чиновниця Адміністрації президента може дати вам пораду. Свою доньку, яка спробувала вийти заміж не за того, у розумінні матері, хлопця, вона спочатку визнала психічно хворою, потім замовила викрадення, далі вивезла за кордон і там переховувала. А зараз легко відбивається від карних справ. Як це все можливо у 21 сторіччі? А далі подивіться самі»; «…Історія, ключову роль У якій грає ця жінка, [PERSON] , розпочалася в літку 2013. Тоді її донька [PERSON] заявила, що хоче вийти заміж за [PERSON] . Чоловік одразу [PERSON] не сподобався - старший за доньку, це в нього вже другий шлюб, тому пані [PERSON] розпочинає діяти, бо ж вона не з тих хто мовчки спостерігає за ситуацією. Ведуча 1+1: «В житті як у кіно, 28 річну доньку батьки на цілий місяць замкнули в квартирі, бо були категорично проти її побачень з 39 річним обранцем»; « Тоді [PERSON] вдалося написати [PERSON] смс-ку відчаю «Прошу допоможи мені, звільни мене від цих нелюдей, одна не буваю, бігти не можу.» [PERSON] повідомляє її ретельно охороняють, та час від часу колять якісь ЛІКИ. [PERSON] дзвонить в міліцію «Я б хотів викликати наряд міліції. Утримують людину проти її волі.» Приїжджає наряд та тільки складає протокол і все. Тоді [PERSON] ламає двері та обшукує квартиру. З ванної лунає крик. «Допоможіть будь-ласка». Двері вибивають. [PERSON] : «Мене утримували силою та не дозволяли вийти з цієї квартири.» Голос за кадром «Пігулки давали?» [PERSON] : «Так, мене кололи. Утримували мої батьки.» А ось і самі батьки…»; « [PERSON] - мати [PERSON] вирішила направити всі свої сили аби видерти доньку з обійм коханого будь-якою ціною»; «… [PERSON] працює в Адміністрації Президента України на посаді заступника Керівника Головного контрольного департаменту. Отже [PERSON] має владу. І вона почала використовувати її зовсім не для того, для чого їй цю владу держава дала»; «... Через рік до квартири, де [PERSON] мешкала з чоловіком, вломилися незнайомі люди. [PERSON] (чоловік [PERSON] ): «Водій та домогосподарка були зв`язані.» [PERSON] вони увезли з собою. Викрадачі відвезли жінку на околицю міста та сховали у бомбосховищі, яке тоді орендував ось цей чоловік - [PERSON] . Від його розповіді волосся стає дибки, як легко в Україні можуть зникати люди на замовлення високо посадовців. [PERSON] (учасник викрадення [PERSON] ): «Був у мене знайомий генерал СБУ [PERSON] . Приїхав, каже є така жінка депутат Верховної Ради трьох скликань. Донька в неї наркоманка. Вона просить, щоб ми наркоманку відвезли на Закарпаття на лікування». А поки за нею приїдуть ті, хто повезе жінку на Захід, хай побуде у твоєму бомбосховищі. «Вона сама казала: це мене моя мати заказала, один раз вона мене вже викрадала. Я думаю, ну худенька дівчина може і насправді наркоманка.» Пізно в ночі за нею таки приїхала машина тільки на під`їзді до західного кордону України [PERSON] вдалося переконати викрадачів що вона ніяка не наркоманка, і вони дали їй можливість подзвонити чоловіку. «Через два тижні міліція: ви викрали людину і у підсумку я отримав свій строк, хоч і умовно на ровному місці. Далі події не знаю як відбуваються.» А хто стояв за цим викраденням? Питаємо ми [PERSON]. «Те що мама була замішана - це 200 відсотків» А як прізвище мами? « [PERSON] , щось типа того» [PERSON] , мама [PERSON] . Був суд, трьох викрадачів засудили. А замовника, точніше замовницю? Як ви думаєте високопосадова пані [PERSON] відповіла за злочин проти доньки? Ні. Можливо втратила посаду у адміністрації президента? Ні…»; «... Ця залізна чиновниця на службі у президента жорстко помстилася тим, хто захищав [PERSON] , її адвокатам. [PERSON] , адвокат: «Першою [PERSON] Спалила мою машину, в мене був автомобіль Хонда Акорд. Через тиждень спалахнуло авто іншого адвоката. [PERSON] , адвокат: «Машина стояла перед будинком, спрацювала сигналізація, я її гасив, допомагали люди, але нажаль підпалили дуже професійно…»; «... Після одного з судових засідань [PERSON] підійшла впритул до захисника [PERSON]. [PERSON]: «Мені вона кинула в обличчя невідому речовину і мене з опіками очей відправили до Олександрійської лікарні.» Було заключення лікаря, свідки інциденту дали покази, але . [PERSON] : «посада чиновника, її зв`язки не дозволяють правоохоронним органам притягнути її до відповідальності». Позивач зазначає, що поширена інформація не відповідає дійсності, є недостовірною, направлена на опорочення честі, гідності та ділової репутації позивача та носить обвинувальний характер щодо вчинення нею кримінальних правопорушень та зловживання владою. При цьому, відсутні докази зловживання владою позивачем, а також будь-які кримінальні провадження, в яких позивачу було пред`явлено підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, а так само відсутні вироки суду, якими встановлено винуватість у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень. Вважає, що фактично здійснювалося стеження за позивачем, незаконний збір інформації, що містить персональні дані позивача, за якими позивача можна повністю ідентифікувати, після чого незаконно отриману інформацію з персональними даними позивача було поширено на аудиторію всієї держави з трансляцією недостовірної інформації про позивача, про нібито вчинення нею кримінальних правопорушень, зловживання владою, тощо. Поширена інформація не є оціночними судженнями, адже у публікації були наведені факти, які можна довести, і які стосуються нібито протиправної та злочинної діяльності позивача, однак, доказів на підтвердження існування цих фактичних даних відповідачем не наведено. У зв`язку з цим, позивач звернулася до суду, у позовній заяві просила визнати недостовірною, та такою що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію, поширену відповідачем, зобов`язати відповідача з моменту набрання рішенням законної сили спростувати вищезазначену недостовірну інформацію стосовно позивача шляхом оголошення в ефірі телеканалу «1+1» найближчої програми «Гроші» резолютивної частини рішення суду з даної справи, та вилучити з свого офіційного інтернет-сайту зазначений відео сюжет, що стосується Позивача. На підставі протоколу автоматизованого розподілу від 13.02.2019 року справу було передано для розгляду судді Подільського районного суду міста Києва Гребенюку В.В. Ухвалою суду від 13 лютого 2019 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 20 березня 2019 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 22.10.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що позивачем не доведено факт поширення відповідачем оспорюваної інформації. Факт поширення інформації в ефірі можна було б підтвердити або записом поширеної в ефірі передачі у повній та незмінній формі від телерадіоорганізації, або записом Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, для отримання якого позивач мала б своєчасно звернутися або до телерадіоорганізації, або до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення в 14-денний строк з дня поширення інформації на підставі положень Законів України «Про телебачення і радіомовлення», «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення». Однак, позивач за таким записом у встановлений законом строк не зверталася, натомість, долучила до позовної заяви диск для лазерних систем зчитування невідомого походження, який не може слугувати беззаперечним доказом трансляції в ефірі саме цього сюжету, який позивач з невідомих джерел записала на диск. Щодо поширення інформації в мережі Інтернет представник відповідача зазначив, що за наведеним у позовній заяві посиланням міститься відео сюжет, в якому відсутня будь-яка інформація щодо позивача, спростування якої вона вимагає. Також зазначив, що відповідно до відеосюжету, доданого позивачем до позовної заяви, оспорювану інформацію проголошували в тому числі фізичні особи, які не є працівниками відповідача, а відтак, позивач має зазначити вказаних осіб як відповідачів по справі. Крім того, позивачем не доведено факт спричинення моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір. 14.11.2019 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача заначив, що положення Закону України «Про телебачення та радіомовлення» передбачають право громадянина або юридичної особи вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених у її програмі чи передачі відомостей, які не відповідають дійсності та/або принижують честь і гідність особи. Разом з тим, зазначена не містить обов`язку громадянина або юридичної особи вимагати спростування недостовірної інформації лише у передбачений нею спосіб та не містить заборони на інший спосіб захисту порушеного права, зокрема в судовому порядку, тобто це є правом, а не обов`язком особи, а тому не звернення зі скаргою протягом вставленого строку не може позбавити особу права на судовий захист. Також зазначив, що долучений до позовної заяві відеозапис містить ознаки, що свідчать про поширення інформації саме відповідачем. Крім того, просив долучити до матеріалів справи докази, якими також підтверджується поширення інформації відповідачем, а саме: протокол допиту свідка в кримінальному провадженні № 12019100050000800, архівний відеозапис програми «Гроші» «Передвиборча агітація та церковний бізнес» від 21.01.2019. Також просив суд допитати свідків, які підтвердять наявність у вказаній програмі сюжету про позивача, та оглянути в судовому засіданні ресурси у мережі інтернет. 27.11.2019 до суду надійшло заперечення, в якому представник відповідача просив відмовити позивачу у клопотаннях про долучення до матеріалів справи доказів, про огляд веб-сайтів та про допит свідків. 27.02.2020 судом було отримано клопотання, в якому представник позивача просив поновити строк на подачу доказів та долучити до матеріалів справи копію супровідного листа Національної ради телебачення та радіомовлення від 14.01.2020 за вих. № 16/10 та копію запису ефіру телеканалу 1+1 з 22-00 по 23-59 [INFO] на 1 диску, отриманого від Національної ради телебачення та радіомовлення, який містить телевізійну програму «Гроші» під назвою [INFO]» за [INFO]. 03.03.2020 до суду надійшло заперечення представника відповідача, в якому останній просив відмовити позивачу у задоволенні клопотання про долучення доказів у зв`язку із порушенням порядку та строків подання доказів. 09.11.2020 судом отримано заяву про застосування строків позовної давності. Як зазначив у заяві представник відповідача, у програмі, зміст якої, на думку позивача, порушує її права, використані матеріали сюжету програми, яка була поширена ще 22.08.2013. Таким чином, якби позивач була зацікавлена у спростуванні такої інформації, вона мало достатньо часу щоб звернутися до суду протягом встановлених строків. У зв`язку із цим, просив суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві та інших заявах по суті справи. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовної заяви заперечував з підстав, викладених у відзиві та заяві про застосування строків позовної давності. Крім того, зазначив, що оспорювана інформація містить у тому числі і оціночні судження. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач звернулася до суду з позовом про визнання недостовірною інформації, яка була поширена [INFO] відповідач у відео сюжеті телевізійної програми «Гроші» під назвою « [INFO] », та її спростування, а також стягнення моральної шкоди. На підтвердження своїх вимог та факту поширення зазначеної інформації позивач надав суду запис телепрограми на електронному носії (диск) (а.с. 17). Крім того, позивачем було надано копію запису ефіру телеканалу 1+1 з 22-00 по 23-59 [INFO] на 1 диску, отриманого від Національної ради телебачення та радіомовлення, який містить телевізійну програму «Гроші» під назвою [INFO]» за [INFO] (а.с. 76). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Зазначені положення Основного Закону кореспондуються зі ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі за текстом - Конвенція). Згідно з указаною статтею Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Таким чином, свобода на вираження поглядів (свобода слова) не є безмежною, та може обмежуватися законодавчими нормами для захисту загальних інтересів національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, а також прав, свобод та законних інтересів окремої людини. Частиною другою статті 32 Конституції України передбачено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Отже, наведені вище обмеження свободи слова, якщо вони ґрунтуються на відповідних законодавчих нормах, відповідають Конституції України, Конвенції та переслідують легітимну ціль, зокрема недопущення порушення прав інших осіб, у тому числі прав на повагу до честі, гідності та репутації. Такі обмеження знайшли своє закріплення у Цивільному кодексі України (надалі за текстом - ЦК України), зокрема, в загальних засадах (справедливість, добросовісність, розумність, обов`язок утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, недопущення дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, та спеціальних нормах (фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності - ч. 2 ст. 302 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі; гідність та честь фізичної особи є недоторканними; фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації; особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, ділової репутації. Отже, право на поширення інформації про іншу особу пов`язується з обов`язком перевірити достовірність такої інформації, а також зустрічним правом особи, про яку поширюється інформація, вимагати поваги до її честі, гідності та ділової репутації. Згідно ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Захист права на недоторканність честі, гідності та ділової репутації може здійснюватися у загальний спосіб: відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України), та/або у спеціальний: спростування недостовірної інформації (ст. 277 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 4, 6 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. До відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Як вказано у Постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2019 року у справі № 461/9631/15-ц, тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції та практики Європейського суду з прав людини (надалі за текстом - ЄСПЛ) щодо її застосування. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач вважає, що поширена інформація не відповідає дійсності, є недостовірною, направлена на опорочення честі, гідності та ділової репутації позивача та носить обвинувальний характер щодо вчинення нею кримінальних правопорушень та зловживання владою. Позивач вважає недостовірною інформацію, яка була поширена [INFO] у відео сюжеті телевізійної програми «Гроші» під назвою «[INFO]» в телевізійному ефірі каналу 1+1, а саме: «…Одна дуже впливова чиновниця Адміністрації президента може дати вам пораду. Свою доньку, яка спробувала вийти заміж не за того, у розумінні матері, хлопця, вона спочатку визнала психічно хворою, потім замовила викрадення, далі вивезла за кордон і там переховувала. А зараз легко відбивається від карних справ. Як це все можливо у 21 сторіччі? А далі подивіться самі»; «…Історія, ключову роль У якій грає ця жінка, [PERSON] , розпочалася в літку 2013. Тоді її донька [PERSON] заявила, що хоче вийти заміж за [PERSON] . Чоловік одразу [PERSON] не сподобався - старший за доньку, це в нього вже другий шлюб, тому пані [PERSON] розпочинає діяти, бо ж вона не з тих хто мовчки спостерігає за ситуацією. Ведуча 1+1: «В житті як у кіно, 28 річну доньку батьки на цілий місяць замкнули в квартирі, бо були категорично проти її побачень з 39 річним обранцем»; «Тоді [PERSON] вдалося написати [PERSON] смс-ку відчаю «Прошу допоможи мені, звільни мене від цих нелюдей, одна не буваю, бігти не можу.» [PERSON] повідомляє її ретельно охороняють, та час від часу колять якісь ЛІКИ. [PERSON] дзвонить в міліцію «Я б хотів викликати наряд міліції. Утримують людину проти її волі.» Приїжджає наряд та тільки складає протокол і все. Тоді [PERSON] ламає двері та обшукує квартиру. З ванної лунає крик. «Допоможіть будь-ласка». Двері вибивають. [PERSON] : «Мене утримували силою та не дозволяли вийти з цієї квартири.» Голос за кадром «Пігулки давали?» [PERSON] : «Так, мене кололи. Утримували мої батьки.» А ось і самі батьки…»; « [PERSON] - мати [PERSON] вирішила направити всі свої сили аби видерти доньку з обійм коханого будь-якою ціною»; «… [PERSON] працює в Адміністрації Президента України на посаді заступника Керівника Головного контрольного департаменту. Отже [PERSON] має владу. І вона почала використовувати її зовсім не для того, для чого їй цю владу держава дала»; «... Через рік до квартири, де [PERSON] мешкала з чоловіком, вломилися незнайомі люди. [PERSON] (чоловік [PERSON] ): «Водій та домогосподарка були зв`язані.» [PERSON] вони увезли з собою. Викрадачі відвезли жінку на околицю міста та сховали у бомбосховищі, яке тоді орендував ось цей чоловік - [PERSON] . Від його розповіді волосся стає дибки, як легко в Україні можуть зникати люди на замовлення високо посадовців. [PERSON] (учасник викрадення [PERSON] ): «Був у мене знайомий генерал СБУ [PERSON] . Приїхав, каже є така жінка депутат Верховної Ради трьох скликань. Донька в неї наркоманка. Вона просить, щоб ми наркоманку відвезли на Закарпаття на лікування». А поки за нею приїдуть ті, хто повезе жінку на Захід, хай побуде у твоєму бомбосховищі. «Вона сама казала: це мене моя мати заказала, один раз вона мене вже викрадала. Я думаю, ну худенька дівчина може і насправді наркоманка.» Пізно в ночі за нею таки приїхала машина тільки на під`їзді до західного кордону України [PERSON] вдалося переконати викрадачів що вона ніяка не наркоманка, і вони дали їй можливість подзвонити чоловіку. «Через два тижні міліція: ви викрали людину і у підсумку я отримав свій строк, хоч і умовно на ровному місці. Далі події не знаю як відбуваються.» А хто стояв за цим викраденням? Питаємо ми [PERSON]. «Те що мама була замішана - це 200 відсотків» А як прізвище мами? « [PERSON] , щось типа того» [PERSON] , мама [PERSON] . Був суд, трьох викрадачів засудили. А замовника, точніше замовницю? Як ви думаєте високопосадова пані [PERSON] відповіла за злочин проти доньки? Ні. Можливо втратила посаду у адміністрації президента? Ні…»; «... Ця залізна чиновниця на службі у президента жорстко помстилася тим, хто захищав [PERSON] , її адвокатам. [PERSON] , адвокат: «Першою [PERSON] Спалила мою машину, в мене був автомобіль Хонда Акорд. Через тиждень спалахнуло авто іншого адвоката. [PERSON] , адвокат: «Машина стояла перед будинком, спрацювала сигналізація, я її гасив, допомагали люди, але нажаль підпалили дуже професійно…»; «... Після одного з судових засідань [PERSON] підійшла впритул до захисника [PERSON]. [PERSON]: «Мені вона кинула в обличчя невідому речовину і мене з опіками очей відправили до Олександрійської лікарні.» Було заключення лікаря, свідки інциденту дали покази, але . [PERSON]: «посада чиновника, її зв`язки не дозволяють правоохоронним органам притягнути її до відповідальності». При вирішенні питання про наявність підстав для спростування недостовірної інформації суд враховує наступне. Як роз`яснено у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (надалі за текстом - Постанова ВСУ № 1), при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. При вирішенні питання щодо наявності факту поширення інформації, яка може порушувати особисті немайнові права іншої особи, суд виходить з наступного. Як роз`яснено в п. 15 Постанови ВСУ № 1, під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Поширенням інформації вважається опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до змісту ч. 4 ст. 48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» усі передачі, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій), повинні бути записані і зберігатися протягом 14 днів від дати їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту. У разі подання скарги щодо змісту передачі її записи зберігаються до того часу, поки скаргу не буде розглянуто і рішення стосовно неї не буде прийнято у визначеному порядку. У відповідності до ст. 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» громадянин або юридична особа мають право вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених у її програмі чи передачі відомостей, які не відповідають дійсності та/або принижують честь і гідність особи. Заяву з вимогою спростування має бути подано до телерадіоорганізації у письмовій формі протягом 14 днів з дня поширення таких відомостей з письмовим повідомленням про це Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення. Разом з тим, наведені норми не означають, що звернення громадянина або юридичної особи до телерадіоорганізації зі скаргою в порядку ст. 64 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» є обов`язковою передумовою звернення до суду за захистом недоторканості ділової репутації, адже передбачає право, а не обов`язок особи на звернення до телерадіоорганізації зі скаргою щодо змісту відповідних програм та передач та, відповідно, на отримання копії запису фрагмента зі спірної інформацією. Право на судовий захист ділової репутації не залежить від того, чи скористалися громадянин чи юридична особа правом вимагати від телерадіоорганізації спростування недостовірної інформації в позасудовому порядку. Тому сплив установленого законом 14-денного строку зберігання трансльованої передачі та незвернення заявника до телерадіоорганізації протягом цього строку з відповідною (відповідними) вимогою (вимогами) у порядку ст. 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» про спростування недостовірної інформації та/або про надання копії запису фрагмента передачі не позбавляє його можливості захистити свої права у судовому порядку з дотриманням принципу змагальності сторін. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, а одним із засобів доказування є електронні докази. Згідно зі статтею 80 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.100 ЦПК електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Як зазначено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 грудня 2021 року у справі № 905/902/20, для досягнення мети здійснення судового розгляду, позивач має право надати або відеозапис, отриманий у порядку статті 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», або відеозапис з електронного інтернет-джерела (електронної платформи), на якому (якій) розміщено відеоролик. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивачем надані достатні та належні докази на підтвердження факту поширення оспорюваної інформації відповідачем. Згідно п. 12 Постанови ВСУ № 1, негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Як роз`яснено в п. 4 Постанови ВСУ № 1, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що частина інформації, яку просить визнати недостовірною позивач, містить твердження про те, що позивач зловживає службовим становищем, а також про вчинення позивачем правопорушень, передбачених Кримінальним кодексом України. При цьому, зазначена інформація поширена від імені відповідача. Зокрема, такі твердження містяться у наступних висловлюваннях: «Одна дуже впливова чиновниця Адміністрації Президента може дати вам пораду. Свою доньку, яка спробувала вийти заміж не за того, у розумінні матері, хлопця, вона спочатку визнала психічно хворою, потім замовила викрадення, далі вивезла за кордон і там переховувала. А зараз легко відбивається від карних справ. Як це все можливо у 21 сторіччі? А далі подивіться самі»; «Історія, ключову роль у якій грає ця жінка, [PERSON] , розпочалася в літку 2013. Тоді її донька [PERSON] заявила, що хоче вийти заміж за [PERSON] . Чоловік одразу [PERSON] не сподобався - старший за доньку, це в нього вже другий шлюб, тому пані [PERSON] розпочинає діяти, бо ж вона не з тих хто мовчки спостерігає за ситуацією»; «В житті як у кіно, 28 річну доньку батьки на цілий місяць замкнули в квартирі, бо були категорично проти її побачень з 39 річним обранцем»; « [PERSON] - мати [PERSON] вирішила направити всі свої сили аби видерти доньку з обійм коханого будь-якою ціною»; «І вона почала використовувати її зовсім не для того, для чого їй цю владу держава дала»; «А замовника, точніше замовницю? Як ви думаєте високопосадова пані [PERSON] відповіла за злочин проти доньки? Ні. Можливо втратила посаду у Адміністрації Президента? Ні». При цьому, відповідачем не надано будь-яких доказів якими може бути підтверджена така інформація, а саме: судових вироків у кримінальних справах, відомостей про відкриті кримінальні провадження, матеріали службових розслідувань. При вирішенні справи суд виходить з того, що інформація, поширена відповідачем, виражена у формі фактичних тверджень, а не оціночних суджень. У висловлюваннях йдеться про дії конкретних осіб у певний період часу, тобто, про фактичні обставини, достовірність яких може бути перевірена. Відповідачем використані мовні засоби, які репрезентують чітке, однозначне, точне позначення фактів, які можна довести або спростувати, що неможливо зробити з оціночним судженням. Оспорювана інформація сформульована ним способом категоричного висловлювання у формі існування конкретних обставин (фактів). Також, відсутні будь-які стилістичні конструкції або інші способи, які б вказували на те, що поширена інформація є суб`єктивною думкою та особистим поглядом на певні події і відображає особисту точку зору, тобто, відсутні ті мовні засоби, які є характерними для оціночних суджень. В той же час, інша частина інформації, яку просить визнати недостовірною позивач, не є негативною по відношенню до позивача, або ж поширювалася в телевізійному ефірі від імені інших осіб, які не є відповідачами у даній справі. Суд виходить з того, що згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Наведені вище обставини, які підтверджуються доказами, що містяться в матеріалах справи, відповідачем в ході розгляду справи не спростовано. Крім того, доводи відповідача у відзиві, які зводяться до оцінки поширеної інформації по суті, свідчать про те, що ним згадані обставини фактично визнаються. Відповідно до ст. 80 ЦПК України докази повинні бути достатніми, тобто такими, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатні докази, які свідчать про поширення відповідачем інформації, яка містить негативні відомості про позивача, що породжує право на захист честі, гідності та ділової репутації. При розгляді позову суд ураховує те, що спростуванню підлягає виключно недостовірна інформація. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (п. 15 Постанови ВСУ № 1). Недостовірність поширеної інформації підтверджується викладеними позивачем обставинами у позовній заяві, відповіді на відзив, а також матеріалами справи. Відповідно до чч. 1, 4 та 7 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідач не надав доказів того, що він перед поширенням інформації, про спростування якої заявляє позивач, перевірив її достовірність або отримав її з офіційних джерел. Отже, з огляду на вимоги ст. ст. 12, 80, 81 ЦПК України, суд визнає достатніми докази на підтвердження того, що мало місце поширення відомостей про позивача, які мають характер недостовірних, а відтак, позовні вимоги про спростування недостовірної інформації стосовно позивача підлягають частковому задоволенню. При виборі способу спростування інформації суд ураховує те, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне. Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Згідно зі ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Таким чином, спростування недостовірної інформації не позбавляє особу права вимагати також і відшкодування моральної шкоди. Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У Постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено правовий висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Тобто, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. При цьому, причинний зв`язок між протиправними діяннями заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як із поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди). Так, в Постанові Верховного Суду у справі № 750/6330/17 зроблено висновок, що не всі негативні емоції досягають рівня страждання або ж приниження, які завдають моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, зокрема, інтенсивність, повторюваність протиправних дій, фізичні або психологічні наслідки, стан здоров`я. Верховним Судом зауважено, що саме позивач повинен довести, які саме дії спричинили страждання, яку саме шкоду вони заподіяли та в якому розмірі. Отже, не кожне переживання, хвилювання є стражданням. Страждання - це відчуття сильного фізичного болю, глибоких душевних мук, а не будь-яка негативна емоція. Саме через страждання фізичної особи визначається поняття моральної шкоди, його характер та глибину потрібно доводити, щоб довести моральну шкоду. У пункті 5 своєї Постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, та з чого позивач при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для справи. Будь-яких доказів на підтвердження того, що внаслідок дій відповідача, позивач перенесла глибокі душевні страждання, що призвело до заподіяння їй моральної шкоди останній суду не надав, тобто, позивач не довів суду, яку саму шкоду заподіяно йому діями відповідача. З врахуванням вищевикладеного, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 1 536,80 гривень.

Outcome: partial