Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Березанського міського суду Київської області звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що працюючи на домобудівельному комбінаті у м. Березань Київської області отримала квартиру на підставі рішення виконавчого комітету Березанської міської ради від 20.09.2000 року № 155 на себе та свого сина [PERSON] , [INFO] , жилою площею 12, 00 кв. м. (загальна площа 25, 70 кв. м.), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , про що свідчать ордер на жиле приміщення № 2030 від 06.10.2000 року. На протязі понад шість років відповідач [PERSON] добровільно залишив квартиру та проживає невідомо де. До квартири після її залишення жодного разу не з`являвся. Де він знаходиться на даний час їй не відомо, а тому вирішила звернутися за допомогою по розшуку сина до правоохоронних органів. На заяву про розшук сина, який безвісті відсутній, отримала висновок, що він веде бродяжницький спосіб життя. Відтак, позивачка [PERSON] просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, розгляд справи просила провести за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованою адресою проживання. За таких обставин, суд прийняв рішення про заочний розгляд за наявними матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач проти такого порядку не заперечувала, а належним чином повідомлена відповідачка в судове засідання не з`явилась, не повідомила причини своєї неявки та не подала відзив. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] виконавчим комітетом Березанської міської ради 06.10.2000 року видано ордер № 2030 на жиле приміщення з сім`єю двох чоловік на право заняття жилого приміщення площею 12, 00 кв.м., що складається з однієї кімнати за адресою: [ADDRESS] . Підстава видачі ордера рішення № 155 від 20.09.2000 року. Склад сім`ї [PERSON] (син) (а.с. 7). Згідно інформації відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області , [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). З акту обстеження житлово-побутових умов № 344 від 28.07.2022 року, складеного депутатом Березанської міської ради Рудківською Г.М. вбачається, що [PERSON] , 1961 року народження та її син [PERSON] , 1984 року народження, зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Фактично за вищевказаною адресою проживає тільки [PERSON] (а.с. 8). Право особи на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Частиною 1 ст. 16 ЦК України гарантовано право кожного на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів, в свою чергу, визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст.\~41\~Конституції\~України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За змістом ч. 1 ст. 316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1-2 ст. 321 ЦК України). За змістом частин 1 та 2 статті 319\~ЦК\~України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно статті 328\~ЦК\~України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~346\~ЦК\~України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушення свого права власності у будь-який час. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що на підставі свідоцтва про право власності № 15/11 від 26.10.2011 року, посвідченого виконавчим комітетом Березанської міської ради квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної спільної часткової власності громадянці [PERSON] та члену її сім`ї [PERSON] в рівних частках кожному. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 25, 70 кв.м., а відновна вартість на момент приватизації 4, 63 грн. свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 26 жовтня 2011 року № 15/11 (а.с. 31). З витягу про державну реєстрацію прав № 320477787 від 15.11.2011 року Комунального підприємства Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницького бюро технічної інвентаризації», вбачається, що власниками однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] . Кожному власнику належить по 1/2 частки на підставі свідоцтва про право власності № 15/11 від 26.10.2011 року. Форма власності приватна спільна часткова. Оскільки, як було встановлено судом, відповідач є співвласником квартири [ADDRESS] , а відтак користуватися часткою квартири чи ні, яка йому належить є виключно його правом, а наявність\~факту не проживання відповідача у квартирі не є підставою для визнання його таким, що втратив право користування нею.\~ Таким чином, аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] , як співвласник квартири, не може бути позбавлений належного йому права користування вказаною квартирою незалежно від часу його не проживання в квартирі, оскільки протилежне призведе до незаконного обмеження його права власності на вказану квартиру. За таких обставин суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Як встановлено ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За правилами ч. 1 ст.13\~ЦПК\~України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, оданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Відповідач не скористався своїми процесуальними правами, не надав суду відзив на позовну заяву, не надав доказів на спростування позиції позивача. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ст. 264\~ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. \~ \~ \~ \~Проаналізувавши надані суду докази в їх сукупності, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed