Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-08 00:00:00

Позивачка, звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 19.12.2019 року між сторонами було укладено шлюб. Від даного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] . [INFO] . Позивачка зазначає, що за останні роки стосунки між нею та чоловіком поступово погіршувалися, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вони часто сперечається через різні погляди на життя, між ними постійно виникають сварки, що дуже погано впливає на їхню спільну дитину. Спільне господарство не ведеться. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю немає. Спільне проживання та збереження шлюбу - неможливе. Підстав для застосування заходів щодо примирення, вживати недоцільно, оскільки сімейні відносини між ними втрачені і відновлювати їх ні позивачка, ні відповідач не має наміру. Подальше спільне життя подружжя і збереження між ними шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їхньої неповнолітньої дитини. На даний час донька [PERSON] проживає зі позивачкою у селі Ставне. 141. У сторін існує усна домовленість про визначення місця проживання їхньої спільної доньки разом з позивачем. Спору щодо цього у них немає. Відповідач [PERSON] працює за кордоном, але змоги проживати з донькою з його слів у нього немає, оскільки відповідач не займається, донькою, дитині необхідна постійна увага та надання допомоги у фінансовому забезпеченні, тому відповідач, як батько зобов`язаний брати участь у матеріальному забезпеченні дитини. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд, розірвати шлюбу, відновити дошлюбне прізвище, визначити місце проживання дитини та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки, в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Позивач в судове засідання не з`явилася, однак подала в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила такі задовольнити. Відповідач, також в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, зазначивши що позовні вимоги визнає повністю, та не заперечує проти їх задоволення, щодо судового збору, просить повернути позивачу половину з державного бюджету, оскільки він позовні вимоги визнав повністю. Зважаючи на наведене, суд розглянув справу без участі сторін на підставі наявних у ній доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та зважаючи на те, що відповідач проти позову не заперечив, суд визнає, що позов підлягає задоволенню, в тому числі й з підстав, передбачених ч.4 ст.200 ЦПК України, виходячи з наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Відповідно до ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 19 грудня 2019 року виконавчим комітетом Ставненської сільської ради Великоберезнянського району, Закарпатської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №8. Дана обставина стверджується виданим свідоцтвом про шлюб від 19 грудня 2019 року серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження від 28 травня 2020 року серії [NUMBER] , яка є малолітньою. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7, Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. \~ \~ \~ \~Статтею 113 СК України встановлено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи наведені у позові обставини, які не заперечувалися відповідачем, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін. Отже, позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, а укладений між сторонами шлюб розірванню. Згідно з ч.1 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. За змістом ст.\~180\~Сімейного кодексу\~України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проаналізувавши досліджені судом докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що відповідатиме загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності, тож позовні вимоги є законними та такими, що підлягають задоволенню. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Позивачка просить в судовому порядку визначити місце проживання дитини разом з нею, при цьому зазначає, що спору відносно місця проживання дитини не має, відповідач у своїй заяві визнає дану позовну вимогу. Згідно з положеннями ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Разом з цим, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Частиною 1 ст.5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Під предметом позову розуміється певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Оскільки встановлено, що дитина сторін проживає разом з позивачкою і відповідач не заперечує проти такого, не створює перешкод у проживанні дитини з матір`ю, спір між сторонами з цього проводу відсутній, відповідно відсутнім є предмет спору. Тому, за вказаних обставин, позовна вимога про визначення місця проживання дитини, задоволенню не підлягає. Частиною першою статті 141\~ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч.1\~ст.142 ЦПК України). Враховуючи визнання позову відповідачем, за позовну вимогу про розірвання шлюбу, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 50% сплаченого позивачем судового збору, що становить 536,80 грн.. Інші 50%, тобто 536,80 грн., слід повернути позивачу безпосередньо із бюджету. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з [PERSON] , слід стягнути судовий збір в сумі 536,80 грн. на користь держави, що становить 50 % судового збору, який підлягав би сплаті при поданні позову.

Outcome: partial