Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про скасування заборони на відчуження об`єкту нерухомого майна, в обґрунтування зазначивши наступне. У її особистій приватній власності знаходиться земельна ділянка площею 0,0913 га та розташований на ній житловий будинок по [ADDRESS] . Вказану земельну ділянку вона придбала за договором купівлі-продажу 15.02.2008 року, який був посвідчений державним нотаріусом. На земельній ділянці нею було побудовано житловий будинок, веранду та гараж, які були здані в експлуатацію, що підтверджується декларацією про готовність об`єкта до експлуатації від 11.03.2019 року. З метою розпорядження належною їй на праві особистої приватної власності земельною ділянкою з будинковолодінням вона звернулася до державного нотаріуса Першої уманської державної нотаріальної контори, але постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.04.2023 їй було відмовлено у посвідченні договору купівлі-продажу земельної ділянки та будинковолодіння по [ADDRESS] , у зв`язку з накладеною забороною. Таким чином, 19.04.2023 їй стало відомо, що на вказане будинковолодіння накладено заборону на його відчуження (архівний запис), реєстраційний номер 4928372, зареєстрований 10.05.2007 року Уманською міською державною нотаріальною конторою. Підставою реєстрації заборони стало повідомлення б/н [PERSON] , правонаступником прав та обов`язків якого є АТ «Державний ощадний банк України», відносно колишнього власника будинковолодіння [PERSON] , у зв`язку з отриманням ним кредиту в банку. Така заборона порушує її права, як власника будинковолодіння, на розпорядження належним їй майном, оскільки вона є добросовісним набувачем вказаного будинковолодіння, оскільки придбала його шляхом укладення договору купівлі-продажу, при реєстрації якого нотаріусом не було виявлено ніяких заборон. Колишній власник [PERSON] помер [INFO] . З метою зняття заборони вона звернулася із запитом до Першої уманської нотаріальної контори, яка є правонаступником Уманської міської державної нотаріальної контори, яка накладала заборону, з проханням видати належним чином завірену копію повідомлення б/н Уманського відділення Державного банку СРСР від 26.06.1991 року на підставі якого була внесена заборона 10.05.2007 року, але у видачі такого повідомлення їй було відмовлено, оскільки така інформація видається лише на підставі рішення суду. Вважає, що наявність такої заборони порушує її право на розпорядження своєю власністю. Крім того, повідомлення б/н Уманського відділення Державного банку СРСР від 26.06.1991, направлене банком СРСР, який під час розпаду СРСР 20 грудня 1991 був ліквідований, а всі його активи й пасиви, а також майно, передані Центральному банку РСФРС, тобто банку Росії, тому нотаріус не мав законних підстав реєструвати запис 10.05.2007, реєстраційний номер 4928372, а вона є вже третім, але законним власником земельної ділянки, оскільки уклала договір купівлі-продажу, оформивши його належним чином. Просить суд скасувати заборону на відчуження об`єкту нерухомого майна: земельної ділянки площею 0,0913 га, кадастровий № 7110800000:04:001:0083 та розташований на ній житловий будинок по [ADDRESS] , від 10.05.2007 року, реєстраційний номер обтяження 4928372 (архівний номер: 530012CHERKASY101, архівна дата: 27.06.1998 року, дата виникнення: 26.06.1991 року, № реєстру: 15112-160, внутр. № DB01A03C27EF482D442C, коментар: ст. 58), що належить [PERSON] . Ухвалою судді від 22 травня 2022 року у справі відкрите спрощене провадження, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Відповідачу було направлено копію ухвали судді та примірник позовної заяви рекомендованим листом. Завідувачем Першої уманської державної нотаріальної контори Кравець Г.В. направлено до суду заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у відсутність представника нотаріальної контори, при вирішенні спору по суті покладається на думку суду. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію представника відповідача, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 913 кв.м, наданої для обслуговування жилого будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , кадастровий номер 7110800000:04:001:0083, що підтверджується договором купівлі-продажу, укладеним 15 лютого 2008 року, посвідченим [PERSON] , державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори, та витягом з Державного реєстру правочинів виданому 17.02.2008 року за № 5454020. В подальшому позивачем було оформлено право власності та отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 002529. Крім того, право власності на вказану земельну ділянку підтверджується витягом з Державного земельного кадастру сформованим 14.03.2023 за № НВ-0000451502023. На вказаній земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , розташований житловий будинок загальною площею 140,5 кв.м, власником якого також є позивач [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованим 02.05.2019 року за № 165337864, згідно якого підставою виникнення права власності є декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер ЧК1811190700159, виданої 11.03.2019 відділом ДАБК Уманської міської ради. Маючи намір відчужити житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS] , позивач [PERSON] звернулася до нотаріуса для належного оформлення такого правочину, але 19.04.2023 [PERSON] , державним нотаріусом Першої уманської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої [PERSON] відмовлено у посвідченні договору купівлі-продажу земельної ділянки, у тому числі з розташованими на ній об`єктами нерухомого майна, розташованих по [ADDRESS] . При цьому державним нотаріусом встановлено, що згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 10.05.2007 Уманською міською державною нотаріальною конторою накладено заборону на житловий будинок [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , реєстраційний номер обтяження 4928372, на підставі повідомлення Уманського Держбанку від 26.06.1991. Згідно інформаційної відповіді завідувача Першої уманської державної нотаріальної контори від 13.05.2023 за № 634/01-16, надати копію повідомлення б/н Уманського відділення Державного банку СРСР від 26.06.1991 позивачу не мають можливості, у відповідності до ст. 8 Закону України «Про нотаріат». Крім того, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] , [INFO] , на майно якого накладено арешт, помер [INFO] , актовий запис про смерть № 361. Згідно інформаційної відповіді завідувача Першої уманської державної нотаріальної контори № 768/01-16 від 03.06.2023 на запит суду, повідомлення Уманського відділення Державного банку СРСР б/н від 26.06.1991, на підставі якого була внесена заборона: реєстраційний номер обтяження 4928372, на житловий будинок [ADDRESS] , не зберігається у нотаріальній конторі, а за даними Реєстру Уманської державної нотаріальної контори для реєстрації заборони відчуження жилих будинків (частки будинків) та квартир в багатоквартирному будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників, а також арештів (заборони), накладених на будинку судовими та слідчими органами за 1976-1994 роки, зроблено запис 26 червня 1991 року за № 15 (стор. 58) про обтяження на підставі повідомлення Уманського ощадбанку № 225 від 26.06.1991 на жилий будинок [ADDRESS] , власником якого вказано [PERSON] . Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватися при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю У ч. 1\~ст. 317 Цивільного кодексу України зазначається, що власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена лише у випадку і порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15.02.2008 набула та належним чином зареєструвала право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] . У період з 2008 року по 2011 рік на вказаній земельній ділянці позивач побудувала житловий будинок загальною площею 140,5 кв.м з надвірними спорудами і після завершення будівництва подала декларацію про готовність об`єкта до експлуатації та зареєструвала на нього право власності. Під час продажу позивачем цієї земельної ділянки і житлового будинку стало відомо, що на даний житловий будинок накладено заборону на відчуження, тому державний нотаріус не може посвідчити договір купівлі-продажу. Із отриманої інформації з`ясовано, що заборона на відчуження була накладена 26.06.1991 року на майно колишнього власника [PERSON] , в тому числі на житловий будинок [ADDRESS] , на підставі повідомлення Уманського відділення Державного банку СРСР б/н від 26.06.1991. При цьому, при оформленні позивачем права власності на житловий будинок за вказаною адресою така інформація була відсутня. Вирішити питання про скасування заборони на відчуження з колишнім власником [PERSON] неможливо, оскільки він помер. З моменту накладення заборони на житловий будинок минуло більше тридцяти років, а позивач є належним власником будинку та земельної ділянки, на якій він розташований з 2008 року. При цьому наявна заборона на відчуження (арешт) накладена не на майно позивача, яка правомірно набула право власності та користується придбаним майном, а на майно особи, яка більше ніж двадцять років не має ніякого відношення до житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки, розташованих по [ADDRESS] . Таким чином, заборона на відчуження (арешт) накладена на майно порушує право позивача, як належного та добросовісного власника, в частині вільного користування та розпорядження своїм майном, оскільки це створює перешкоду їй вільно розпоряджатися своїм майном, зокрема оформити договір купівлі-продажу. Враховуючи зазначені обставини, суд погоджується з доводами позовної заяви та вважає, що відомості в реєстрі про заборону на нерухоме майно впливають на права позивача та створюють їй перешкоду в користуванні та розпорядженні майном, а тому, з метою недопущення порушення прав позивача та відсутністю підстав для продовження обтяження на майно, суд вважає за необхідне позовні вимоги щодо зняття арешту з майна задовольнити. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати але позивач питання про стягнення понесених ним судових витрат не ставив. На підставі викладеного та

Outcome: approved