Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» та просить суд скасувати наказ фінансового директора ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» Санг Шік Чой від 31.03.2022 № 532/к/тр про призупинення дії трудового договору з 31.03.2022 з [PERSON] , стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Самсунг Електронікс Україна Компані» на користь [PERSON] судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» з 2009 року, відповідно до безстрокового трудового договору № 2к9020 від 01.12.2009 Наказом від 31.03.2022 № 532/к/тр призупинено дію трудового договору [PERSON] з 31.03.2022 до відновлення можливості надання роботи або завершення воєнного стану. В подальшому [PERSON] листом від 13.09.2022 вих. № SEUC 22/09/2387 було повідомлено про наступне вивільнення 14.11.2022 на підставі наказу № 0922-9/а від 12.09.2022 «Про скорочення чисельності працівників та внесення змін до штатного розпису Товариства», яким вирішено виключити посаду «Керівник групи фінансового менеджменту» із штатного розпису у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. Наказом від 14.11.2022 № 566/к/тр звільнено [PERSON] 14.11.2022 у зв`язку зі скороченням чисельності та штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач зазначає, шо наказ від 31.03.2022 № 532/к/тр про призупинення трудового договору незаконний та порушує її право на працю, закріплене ст. 43 Конституції України. Ухвалою судді від 26.01.2023 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження та вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Надалі, в задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Матвійчук Наталії Вікторівни про розгляд справи з викликом сторін відмовлено, про що постановлено ухвалу суду від 03.03.2023 р. 27 лютого 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, яким представник відповідача повністю не погоджується з позовними вимогами [PERSON] та обґрунтовує даний відзив на позовну заяву наступним. Наказ про призупинення вичерпав свою дію та фактично втратив юридичне значення, оскільки його було видано ще в березні 2022 року, а в листопаді 2022 року позивач була звільнена у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників. Отже, після звільнення позивача 14 листопада 2022 року Наказ про призупинення вже не застосовується та жодним чином не порушує права позивача. Крім того, після звільнення позивача Наказ про призупинення був скасований відповідачем. Оскаржуваний Наказ про призупинення був виданий відповідачем в межах чинного законодавства за наявності для цього законних та фактичних підстав, а саме одночасної неможливості надання відповідачем роботи позивачу виконання позивачем роботи. Відповідач виконав свій обов`язок та довів до відома позивача наказ про призупинення. Позивач жодним чином не заперечувала проти призупинення та з моменту видачі Наказу про призупинення в березні 2022 року та до дати свого звільнення в листопаді 2022 року (тобто протягом 8 місяців призупинення дії трудового договору) жодного разу не повідомляла відповідача про відновлення можливості виконання роботи. 16 березня 2023 року на електрону адресу суду надійшла заява представника позивача про уточнення позовних вимог, якою представник позивача збільшив розмір позовних вимог та просить суд визнати незаконним та скасувати наказ фінансового директора ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» Санг Шік Чой від 31.03.2022 № 532/к/тр про призупинення дії трудового договору з [PERSON] з моменту його прийняття; визнати незаконним та скасувати Наказ фінансового директора ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» Санг Шік Чой від 21.11.2022 № 567-1/к/тр про скасування Наказу «Про призупинення трудового [PERSON] » № 532/к/тр від 31.03.2022. Поряд із цим, до суду надійшла відповідь на відзив, за якою представник позивача зазначає, що доводи, наведені представником у відзиві не спростовують фактів порушення трудових прав позивача. 23 березня 2023 року на адресу суду надійшов ряд заяв по суті заявленого позову, зокрема: заперечення проти заяви про уточнення позовних вимог у справі № 752/1426/23 від 14.03.2023 р., заперечення проти заяви про зупинення провадження у справі, заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. Ухвалою судді від 21 березня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача адвоката Таратун А.В. про зупинення провадження у справі за позовом [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Таратун Анна Вадимівна, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Самсунг Електронікс Україна Компані» про скасування наказу про призупинення трудового договору. Крім того, 30.05.2023 року на адресу суду надійшло ряд клопотань, заявлених представником позивача, зокрема, про витребування доказів, зокрема за вх. №№ 29550, 29544, 29545 29546, 29547, 29549, 29548, 29543. Всі клопотання про витребування доказів заявлені з метою отримання доказів для доведення перед судом обставин того, що відповідач мав можливість надавати роботу позивачу. Однак враховуючи предмет спору і межі доказування в даній справи, які були відомі позивачу під час складання позовної заяви, суд приходить до переконання, що всі зазначені клопотання про витребування доказів, подані із порушенням строку, встановленого ч. 2 ст. 83 ЦПК України. Поряд із цим, суд враховує, що представником позивача не наведено обґрунтування неможливості подання зазначених клопотань у встановлений строк. А тому на підставі норми ч. 1 ст. 84 ЦПК України, суд вбачає підстави для відмови у задоволенні клопотань, поданих представником позивача за вх. №№ 29550, 29544, 29545 29546, 29547, 29549, 29548, 29543 про витребування доказів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач та ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» уклали трудовий договір № 2К9020 від 01.12.2009 р. та 01.12.2009 р. [PERSON] наказом № 98-к призначена на посаду «Менеджер з податків та зборів» у ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані». 31.03.2022 року наказом № 532/к/тр трудовий договір із [PERSON] був припинений з 31.03.2022 року до відновлення можливості надання роботи або завершення воєнного стану, який був надісланий на електрону пошту позивача. 13 вересня 2022 року позивача попередили про наступне вивільнення 14.11.2022 на підставі наказу №0922-9/а від 12.09.2022 «Про скорочення чисельності працівників та внесення змін до штатного розпису Товариства», яким вирішено виключити посаду «Керівник групи фінансового менеджменту» із штатного розпису у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. На виконання ст. 49-2 Кодексу законів про працю України пропонуємо були запропоновані вакансії, які були відкриті у ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані». 14.11.2022 року позивач була звільнена на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, що вбачається з виданого наказу про звільнення [PERSON] від 14.11.2022 р. № 566/к/тр. У зв`язку із прийнятим вище наказом про звільнення позивача, 21.11.2022 р. виданий наказ № 567-1/к/тр про скасування Наказу «Про призупинення трудового договору [PERSON] » № 532/к/тр від 31.03.2022. Зважаючи на що суд приходить до переконання про закриття провадження в частині розгляду вимог про скасування наказу № 532/к/тр від 31.03.2022 р., оскільки наказом № 567-1/к/тр від 21.11.2022 р. фактично скасовано наказ № 532/к/тр від 31.03.2022 р. про зупинення трудового договору [PERSON] . Іншими словами, на день звернення позивача до суду із позовом предмет спору вже був відсутній у зв`язку із скасуванням самим відповідачем оскаржуваного наказу № 532/к/тр від 31.03.2022 р. Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Оскільки оскаржуваний у даній справі наказ скасовано відповідачем до моменту пред`явлення позову у справі № 752/1426/23, то, відповідно, відсутні підстави для повторного скасування того ж наказу в судовому порядку. Висновок суду про закриття провадження в частині заявлених позовних вимог відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 11 серпня 2021 року у справі № 753/5516/20, а тому провадження у справі в частині скасування наказу фінансового директора ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» Санг Шік Чой від 31.03.2022 № 532/к/тр про призупинення дії трудового договору з 31.03.2022 з [PERSON] підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Перевіряючи обґрунтованість заявленої позовної вимоги про визнати незаконним та скасування наказу фінансового директора ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» Санг Шік Чой від 21.11.2022 № 567-1/к/тр про скасування Наказу «Про призупинення трудового [PERSON] » № 532/к/тр від 31.03.2022р., суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ч. 2 ст. 2 ЦПК України визначено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, однією з головних підстав для звернення до суду цивільної юрисдикції із позовом є наявність порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В іншому випадку відсутній той елемент, який підлягає захисту судом. Детальний аналіз щодо порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів викладено Верховним Судом України у Листі від 01 квітня 2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України». Верховний Суд України роз`яснив, що в розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Враховуючи вимоги ЦПК України, зокрема, щодо завдання цивільного судочинства, у Листі Верховний Суд України вказав, що надзвичайно важливого значення набуває необхідність належного з`ясування судом питання щодо того, про захист яких саме прав особи йдеться. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет і підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Тобто, в даній справі відсутнє право позивача, яке необхідно поновити, а також відсутні дії, які необхідно припинити з огляду на порушення ними будь-яких прав позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2021 року у справі № 917/664/19 зауважив, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. Отже, скасування наказу фінансового директора ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» Санг Шік Чой від 21.11.2022 № 567-1/к/тр про скасування Наказу «Про призупинення трудового [PERSON] » № 532/к/тр від 31.03.2022 в судовому порядку жодних юридичних наслідків для [PERSON] не матиме, оскільки позивач 14.11.2022 року була звільнена на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, тобто постановленим рішенням у даній справі права позивача не будуть відновлені, що свідчить про неефективний спосіб захисту порушеного права. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні и у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Верховний Суд у постанові від 10 листопада 2021 року у справі № 910/8060/19 вказав, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. У постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року у справі №910/12787/17 зауважено, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта. Під ефективністю судового захисту розуміється спроможність судового рішення (за наслідками його виконання) призвести до усунення невизначеності у праві позивача та і відновити права та законні інтереси особи, на захист яких було подано відповідний позов. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України (заява N 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України (заява N 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58), згідно з якою, принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Розподіл документально підтверджених судових витрат. Звертаючись до суду із позовною заявою про скасування наказу про скасування наказу фінансового директора ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» Санг Шік Чой від 31.03.2022 № 532/к/тр про призупинення дії трудового договору з 31.03.2022 з [PERSON] позивач сплатила суму судового збору в розмірі 1073,60 грн. Надалі, позивач збільшила розмір позовних вимог шляхом заявлення ще однієї немайнової вимоги про скасування наказу фінансового директора ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» Санг Шік Чой від 21.11.2022 № 567-1/к/тр про скасування Наказу «Про призупинення трудового [PERSON] » № 532/к/тр від 31.03.2022, при цьому судовий збір за вказану вимогу позивачем сплачений не був. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Отже, за розгляд справи позивача в суді першої інстанції [PERSON] мала сплатити судовий збір за дві вимоги немайнового характеру. Позивачем було оплачену за одну вимогу немайнового характеру, та в подальшому судом провадження в цій частині було закрито, а тому відповідно до ЗУ «Про судовий збір», набула право на повернення суми судового збору в розмірі 1073,60 грн. Враховуюче те, що судом була розглянута вимога про скасування наказу фінансового директора ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» Санг Шік Чой від 21.11.2022 № 567-1/к/тр про скасування Наказу «Про призупинення трудового [PERSON] » № 532/к/тр від 31.03.2022, за яку позивачем не було сплачено судовий збір, однак позивач має право на повернення судового збору за вимогу, провадження в якій було закрито, а тому, суд вважає, що найбільш сприятливим розподілом судових витрат буде зарахування суми судового збору в розмірі 1073,60 грн. в рахунок розгляду позовної вимоги [PERSON] про про скасування наказу фінансового директора ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» Санг Шік Чой від 21.11.2022 № 567-1/к/тр про скасування Наказу «Про призупинення трудового [PERSON] » № 532/к/тр від 31.03.2022. У зв`язку із відмовою в задоволенні позову всі інші судові витрати, понесені позивачем, залишаться за нею по фактично понесеним. Представником відповідача заявлений орієнтований розрахунок судових витрат, які очікує понести у зв`язку із розглядом справи в розмірі 109 706,00 грн., однак, наразі, судом вказане питання не вирішується, оскільки на момент ухвалення рішення у справі дане питання перед судом не ініціюється та доказів у підтвердження розміру витрат суду не надано, а тому відповідач не позбавлений права в подальшому вирішити питання про стягнення судових витрат в порядку ст. 270 ЦПК України.

Outcome: dismissed