Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" із метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 20.04.2011 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який у подальшому збільшився до 30000,00 грн. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, однак зобов`язання за кредитним договором не виконав. У зв`язку із зазначеними порушеннями, відповідач станом на 17.07.2019 року має заборгованість за кредитним договором, котра становить 13845,50 грн. та складається із: 6058,97 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2499,47 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 3401,56 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 750,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина) 635.50 грн. - штраф (процентна складова). На підставі викладеного, банк просив стягнути з відповідача на свою користь вищевказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник відповідача адвокат Остапенко С.Ю. надала до суду відзив, у якому заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідачем не було порушено зобов`язання щодо повернення кредиту, оскільки невідомими особами шахрайським шляхом було переведене грошові кошти у розмірі 20524,71 грн. із карткового рахунку відповідача на інший рахунок. Про вказану обставину [PERSON] повідомив працівників АТ КБ «ПриватБанк» та просив вжити заходів щодо блокування його карткового рахунку із метою запобігання несанкціонованого доступу до його коштів. Відповідач вважає, що у позивача наявні грубі порушення щодо збереження коштів відповідача, як клієнта банку. Через недосконалість системи захисту коштів на рахунку клієнта, невідомі особи шахрайським шляхом заволоділи його коштами, а позивач поданим позовом намагається уникнути відповідальності за неправомірність дій своїх працівників. Також, 06.06.2018 року відповідач був вимушений звернутися до Лозівської місцевої прокуратури Харківської області із заявою про вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, а саме шахрайства, вчиненого шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки. У результаті чого відповідні відомості було внесено до ЄРДР за №20018220380001043 та за вказаним фактом було розпочато досудове розслідування. Посилаючись на вказані обставини, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» надав до суду відповідь на відзив, у якому виклала обставини, аналогічні викладеним у позовній заяві. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10.06.2020 року було зупинено провадження по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, до розгляду кримінального провадження №12018220380001043 від 06.06.2018 року за ч.3 ст.190, ч.1 361 КК України. Відповідно до розпорядження Верховного суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Запорізької, Харківської областей)» №16/0/9-22 від 06.04.2022 та відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану змінено територіальну підсудність судових справ Лозівського міськрайонного суду Харківської області на Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дана судова справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська Якименко Л.Г. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05.09.2022 року провадження по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було поновлено, у зв`язку з надходженням до суду постанови слідчого відділення СВ Лозівського ВП ГУ НП в Харківській області про закриття кримінального провадження №12018220380001043 від 06.06.2018 року за ч.3 ст.190, ч.1 ст.185, ч.1 ст. 361 КК України. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у прохальній частині позову не заперечував стосовно розгляду справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час судового засідання повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.07.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та [PERSON] шляхом підписання останньою анкети-заяви №б/н від 20.04.2011 року укладено кредитний договір, згідно із умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку кредитка «Універсальна»(а.с.13). Згідно з довідкою про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду: - базова % ставка, в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) 2,5 %; - розмір щомісячних платежів (з врахуванням плати за використання кредитних коштів у звітному періоді) 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості; - строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця наступного за звітним; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості ПЕНЯ = Пеня1+Пеня 2, де пеня 1 = (базова % ставка за договором)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня 2 = 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз у місяць при наявності прострочення за кредитом чи % 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. і більше; - штраф при порушенні строків платежів з будь-якого із грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів 500 грн.+5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених % і комісій; - процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування 3,75 %(а.с.14). Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за договором №б/н від 20.04.2011 року, станом на 17.07.2019 рік має заборгованість за кредитним договором, котра становить 13845,50 грн. та складається із: 6058,97 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2499,47 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 3401,56 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 750,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина) 635.50 грн. - штраф (процентна складова). Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків згідно із ч. 2 ст. 11 ЦК Україниє договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК Українипублічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПРИВАТБАНК"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей633,634 ЦК Україниможна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК Україниякщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як слідує із матеріалів справи у анкеті-заяві позичальника [PERSON] від 20.04.2011 року відсутні умови договору про встановлення розміру прострочених відсотків за користування кредитом. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг відповідачка), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості станом на 17.07.2019 року, посилався на Витяг із Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка універсальна» 55 днів пільгового періоду. Надаючи оцінку таким доводам позивача, суд звертає увагу на те, що за змістом підписаної відповідачем анкети - заяви від 20.04.2011 року останній погоджується із тим, що Пам`ятка клієнта, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Отже, у вказаній анкеті заяві не згадується про те, що саме Довідка про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка універсальна» 55 днів пільгового періоду є однією із складових Договору про надання банківських послуг. Надаючи оцінку твердженням представника позивача стосовно того, що під вжитим у анкеті заяві поняттям «Тарифи», як складником Договору про надання банківських послуг, слід розуміти Довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка універсальна» 55 днів пільгового періоду, суд насамперед виходить із того, що вказані документи суттєво різняться за своїми назвами. Крім того, суд ураховує, що «Тарифи Банку» розміщуються на банківському сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70, про що зазначено у позовній заяві, а не оформлюються шляхом їх підписання сторонами. Разом із тим, зі змісту Довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка універсальна» слідує, що відповідач 20.04.2011 року був ознайомлений із фінансовими умовами надання платіжної карти «Кредитка універсальна», а саме про валюту кредиту, пільговий період нарахування процентів за користування кредитом, базову процентну ставку, розмір та строк внесення щомісячних платежів, розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості тощо. Однак, зазначена Довідка, на думку суду, свідчить про повідомлення Банком відповідача про умови кредитування перед укладенням Договору про надання банківських послуг, а не про врегулювання сторонами істотних умов такого договору. Щодо заявленої вимоги про стягнення із відповідачки пені, то суд також бере до уваги, що в Розрахунку заборгованості за договором станом на 17.07.2019 року лише наявні відомості про загальну суму заборгованості за пенею в сумі 3401 грн. 56 коп. При цьому інформація про розмір та період нарахування такої пені (щомісячно, щоденно, щорічно) відсутня. У Довідці про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка універсальна» передбачено розмір та період нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості. Однак, суд не бере її до уваги, бо вона, як зазначено вище, не є складовою частиною Договору про надання банківських послуг. Поміж тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №14-10цс18 висловлено правову позицію, яка зводиться до того, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 202/4494/16-ц від 31 жовтня 2018 року зауважено, що право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку та комісію припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Водночас, у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі №569/13606/17 зазначено, що строк спливу дії банківської картки є кінцевим строком дії кредитного договору. Таким чином, встановлення строку дії банківської картки має вирішальне значення для перевірки правильності нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом та пені, проте позивачем не вказано кінцевого строку дії виданої відповідачці картки та не надано будь яких доказів на підтвердження такої обставини. Водночас, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також того, що вказаний документ на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо розміру прострочених відсотків за користування кредитом та пені. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці умови надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату прострочених відсотків та пені, надані банком Умови та Правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Крім цього, суд вважає, що позивачем не доведено правомірність стягнення такої складової заборгованості як заборгованість за простроченим тілом кредиту, оскільки сторонами жодним чином при підписанні Заяви-анкети не обумовлено момент, з якого виникають правові наслідки для дострокового стягнення банком з відповідача заборгованості за тілом кредиту. Так, з системного аналізу положень Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку та ч.1 ст. 1054 ЦК України слідує, що за своєю суттю прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти. Враховуючи, що в підписаних відповідачем документах відсутня регламентація складових частин поняття «прострочене тіло кредиту», суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту є складовою частиною саме фактично отриманих відповідачем кредитних коштів. Також суд підкреслює, що, звертаючись із цим позовом до суду, позивач взагалі не обґрунтував підстави нарахування заборгованості за простроченими відсотками (заборгованість за простроченим тілом кредиту) пені та штрафів в контексті врегулювання сторонами спірних кредитних правовідносин їх розміру в той чи інший період та об`єкту (бази) нарахування, з посиланням на конкретні приписи цивільного законодавства, Умов та Правил надання банківських послуг та укладеного між сторонами договору. Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За таких обставин суд не вбачає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір прострочених відсотків за користування кредитом, пені та штрафів. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення із відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» 2499,47 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 3401,56 грн. - нарахованої пені за прострочене зобов`язання; 750,00 грн. - нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина) 635.50 грн. - штраф (процентна складова). Такого висновку суд дійшов з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, яку суд має враховувати при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин у відповідності до частини четвертої статті 263 ЦПК України. Разом із цим, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, зважаючи на вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З урахуванням наведеного, із [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 6058,97 грн.. Щодо посилань представника відповідача стосовно того, що відповідачем не було порушено зобов`язання щодо повернення кредиту, оскільки невідомими особами шахрайським шляхом було переведене грошові кошти у розмірі 20524,71 грн. із карткового рахунку відповідача на інший рахунок, суд вважає зазначити наступне. Як вбачається з постанови слідчого відділення СВ Лозівського ВП ГУ НП в Харківській області Колісника А.М. про закриття кримінального провадження №12018220380001043 від 06.06.2018 року за ч.3 ст.190, ч.1 ст.185, ч.1 ст. 361 КК України, 12.04.2019 року було допитано потерпілого [PERSON] , який повідомив, що після оплати ним товару у групі «Візьму-віддам» у мережі «Фейсбук», 03.06.2019 на його мобільний телефон надійшло повідомлення про подання заявки про зміну мобільного номеру. Після цього, [PERSON] зателефонував оператору мобільного зв?язку «Водафон» та повідомив про те, що жодних заявок не подавав. У подальшому, [PERSON] зателефонував до «ПриватБанку» з проханням заблокувати його банківські картки. Пізніше, [PERSON] стало відомо, що з його банківської картки зникли грошові кошти в сумі 20000,00 грн.. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Згідно з випискою по картковому рахунку 05.06.2018 року було проведено банківську операцію, зокрема переказ зі своєї картки суму 19500,00 грн.. Переведення коштів було здійснено за допомогою послуги IVR-меню. Особливістю послуги IVR-меню є те, що клієнт здійснює операції з переказу коштів самостійно без допомоги оператору. Платежі приймаються тільки з фінансового номера клієнта. Отже, особа, яка здійснювала переказ коштів через послугу IVR-меню повинна була знати номер картки [PERSON] , з якої здійснюється переказ, та номер картки, на яку переводяться грошові кошти, при цьому платіж можливий лише з фінансового номера клієнта. У разі втрати або крадіжки мобільного телефону, клієнту необхідно було негайно повідомити про це в банк. Послуга «Платежі по телефону» буде заблокована. Отже, доказів того, що саме третіми особами, а не позичальником були переведені кредитні кошти, матеріали справи не містять. При цьому, суд враховує, що саме на відповідача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком у результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення інформації пов`язаної із банківським рахунком. Діючи всупереч наведеним положенням матеріального права та існуючим договірним зобов`язанням, відповідач не повідомив негайно банк (доказів протилежного до суду не надано) про несанкціоновані транзакції по його рахунку, а до правоохоронних органів звернувся на наступний день після виявлення зняття кредитних коштів. Наявність кримінального провадження за фактом шахрайських дій невідомих осіб, в силу презумпції невинуватості, не може свідчити про вчинення злочину відносно [PERSON] до ухвалення вироку, яким такі обставини будуть встановлені. Суд враховує, що з огляду на положення ст.1166 ЦК України за наявності доведеного факту шахрайських дій з незаконного використання кредитних коштів, спричинена [PERSON] шкода повинна відшкодовуватися винною особою, а не позивачем АТ КБ «ПриватБанк». Отже доводи представника відповідача в цій частині не можуть бути взяті судом до уваги. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,65 гривень.

Outcome: partial