Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

Представник [PERSON] , [PERSON] вернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом до АТ «Альфа-Банк», третя особа: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Н.В. про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, відновлення становища, яке існувало до порушення права. В обґрунтування позову посилався на те, що [PERSON] звернувшись з листом до АТ «Альфа-Банк» про обов`язкову реструктуризацію виконання зобов`язань за кредитним договором у відповідності до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13.04.2021 року №1381-ІХ, у відповідь отримав від Банку вимогу про добровільне виселення та листа яким повідомлено, що Банк в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» задовольнив вимоги Іпотекодержателя та оформив на себе право власності на належну позивачам квартиру. Зазначив, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.06.2021 року позивачам стало відомо, що приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Н.В. 21.04.2021 року прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 57782699 про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 47,3 кв.м., житловою 25,4 кв.м. за акціонерним товариством «Альфа-Банк» на підставі договору іпотеки №4316 від 16.05.2008 року. Вважають, що такими діями АТ «Альфа-Банк» та приватного нотаріуса порушено їх право власності на квартиру та дії державного реєстратора є протиправними оскільки реєстрація права власності на квартиру за АТ «Альфа-Банк» суперечить вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» так як позивачем було отримано кредит в іноземній валюті, а спірна квартира є єдиним житлом позивачів та за площею квартира підпадає під дію закону про мораторій, а також згоди на звернення стягнення на майно позивачі не надавали. Окрім того позивачам не було надіслано письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання у відповідності до вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки. Не було здійснено також оцінки майна та вважають, що договір Іпотеки не може бути підставою для виникнення права власності на нерухоме майно, оскільки відсутній окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, а відповідне застереження в іпотечному договорі не є відповідним застереження а розумінні поняття про «застереження». На підставі наведеного з посиланням на норми матеріального та процесуального права просив визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Чернівецького нотаріального округу Козлової Наталії Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу ),індексний номер: 57782699 від 21.04.2021 року на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] ,загальною площею 47,3 кв.м з двох кімнат за яким внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2343128273101 (номер запису про право власності 41624171 )за Акціонерним товариством «Альфа-Банк»(код ЄДРПОУ 23494714). Припинити право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 47,3 кв.м з двох кімнат зареєстроване за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та скасувати запис №41624171 про право власності, поновити запис про право власності на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] , загальною площею 47,3 кв.м, за [PERSON] та [PERSON] . Представником відповідача адвокатом Матвійчуком М.З. подано відзив на поданий позов згідно якого просив відмовити в задоволенні позову, оскільки доводи позивачів є безпідставними з огляду на наступне. 06.05.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено Рамкову угоду № SMERS01007 на основі якої укладено договір про надання траншу № SME0012548 із наступними змінами та доповненнями, за умовами якої позичальник отримав кредит в розмірі 26 000,00 доларів США.В якості забезпечення виконання позичальником взятих на себе за Кредитним договором зобов`язань між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] і [PERSON] 06.05.2008 року було укладено Іпотечний договір SMERS01007/1, відповідно до якого передали в іпотеку двокімнатну квартиру, загальною площею 47,30 кв.м., житловою площею 25,4 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить їм на праві приватної власності. У зв`язку із неналежним виконанням взятих за Кредитним договором зобов`язань, утворилась заборгованість, яка станом на 21.04.2021 року становила 84 292,22 доларів США. Вказував, що відповідно до Іпотечного договору Іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги переважно перед іншими кредиторами, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб визначений Іпотекодержателем самостійно. Згідно п. 6.3 Іпотечного договору, звернення стягнення на Предмет іпотеки у порядку позасудового врегулювання може здійснюватися одним із наступних способів: 6.3..1 Шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. У цьому випадку право власності на предмет іпотеки переходить від Іпотекодавця до Іпотекодержателя з дня, наступного за останнім днем строку, визначеного для виконання порушеного основного зобов`язання та/або умов цього Договору у вимозі про усунення порушень, яка буде надіслана Іпотекодержателем згідно із статтею 35 Закону України «Про іпотеку». Отже, вказане застереження в іпотечному договорі прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя за своїми правовими наслідками, та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Також зазначив, що доводи позивача про безпідставність нарахування відсотків та пені за час перебування його в зоні проведення АТО є голослівними та необґрунтованими з огляду на те, що починаючи з 01.08.2014 року кредитор припинив нарахування передбачених договором відсотків, а з 10.02.2015 року і пені по Кредитному договору. Крім того нарахування таких сум не відновлювалось і навіть після повернення позивача із зони проведення АТО. Також безпідставними вважає доводи позивачів про спірність суми заборгованості розмір якої є більшим аніж визначений у рішення Третейського суду від 07.11.2012 року зважаючи на те, що позивачами не надано жодних доказів, що вказаним Рішенням суду було стягнуто заборгованість за кредитним договором достроково. Також не надано доказів того, що перед зверненням до суду кредитор направляв вимогу про дострокове стягнення заборгованості. В матеріалах справи відсутні будь-які докази направлення боржнику вимоги саме про дострокове погашення заборгованості, а відповідно і немає підстав вважати що мало місце зміна строку кредитування. В той же час позивачі не спростували факту невиконання рішення суду, ані в добровільному, ані в примусовому порядку. До того ж таке невиконання рішення суду більш як протягом восьми років завдало значних збитків кредитору та свідчить про зловживання боржником своїми правами та ухилення ним від виконання покладених на нього обов`язків, оскільки з моменту набрання законної сили рішенням суду воно є обов`язковим до виконання, а ухилення від його виконання підриває довіру суспільства до судової системи в цілому. Але в будь якому разі, сума заборгованості та збіг позовної давності не є предметом розгляду та доказування у справі про скасування державної реєстрації, оскільки розмір та спірність суми боргу не впливає на право Іпотекодержателя на позасудовий спосіб захисту, а позовна давність в позасудовому зверненні стягнення на предмет іпотеки не застосовується. Також зауважував, що на даний час виконавчий напис нотаріуса №677 від 16.04.2019 року скасовано рішенням суду №725/3846/19 від 24.12.2019 року (визнано таким що не підлягає виконанню), позов про звернення стягнення на предмет іпотеки по справі № 725/2630/20 залишено без розгляду ухвалою суду від 15.07.2021 року, отже Іпотечний договір залишається чинним, а іпотека не є припиненою з підстав передбачених ст. 17 Закону України «Про іпотеку», а тому доводи позивача про повторність звернення стягнення на предмет іпотеки також вважає безпідставними. Зазначив, що АТ «Альфа-Банк» з метою виконання вимог означених законодавчих актів надало державному реєстратору: Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (вимога про усунення порушень) № 18/10 від 09.10.2020 року яка була направлена Іпотекодавцям рекомендованими листами з повідомленням про вручення та описом вкладення 21.10.2020 року на адресу реєстрації та адресу знаходження предмету іпотеки; Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке було вручено Іпотекодавцям 26.10.2020 року, про що свідчить підпис на копії повідомлення про вручення з відміткою про одержання адресатом особисто; Довідку від 21.04.2021 року про розмір заборгованості; Висновок про вартість майна від 20.04.2021 року. Крім того як вбачається з матеріалів справи, право власності за Іпотекодержателем було зареєстровано більш як через 30 днів з дати отримання Іпотекодавцями вимоги кредитора, тому державним реєстратором в повній відповідності до вимог ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» було вчинено реєстраційні дії щодо переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, адже іпотекодержатель надав встановлені законом документи для такої реєстраційної дії, а отже державним реєстратором було здійснено реєстрацію права власності на спірну квартиру правомірно у відповідності до вимог Закону. Не погоджується відповідач і з доводами щодо поширення на правовідносини у справі положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», виходячи з того, що: Позивачами не надано суду доказів того, що у них відсутнє будь-яке інше житлове майно окрім того що було передано в іпотеку; Позивачі не надали суду доказів того, що вони на час вчинення спірної державної реєстрації фактично проживали за адресою знаходження предмету іпотеки; Позивачі не надали суду жодних доказів того, що вони на час вчинення спірної державної реєстрації не були особами які є суб`єктом\~Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції". Отже позивачами не виконано вимоги законодавства щодо доведення наявності усіх умов застосування до спірних правовідносин положень Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII, обов`язок доказування чого в силу положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України покладається саме на позивача. Також зазначив, що спірна реєстрація відбулась 21.04.2021 року, тобто тоді коли Закон України від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» вже втратив чинність. В той же час, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» в п. 2 прикінцевих та перехідних положеннях якого зазначено, що «Закон України\~"Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (Відомості Верховної Ради України, 2014 р., № 28, ст. 940; 2015 р., № 43, ст. 386; 2020 р., № 38, ст. 279; із змінами, внесеними Законом України від 16 вересня 2020 року № 895-IX) втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом», набув чинності тільки 23.04.2021 року. Тобто на час вчинення спірної реєстраційної дії жодних законодавчих заборон, мораторіїв, та інших перешкод які б не давали права кредитору звертати стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, не було. Звертав увагу суду також на те, що позивачами обрано неефективний спосіб захисту порушених, на їх думку, прав. А також навів свої заперечення щодо заявлених витрат на правову допомогу. За клопотанням представника позивачів судом було витребувано у АТ «Альфа-Банк» оригінали рекомендованих повідомлень поштових відправлень №1402405865879 та №1402405865895 на яких містяться підписи [PERSON] та [PERSON] та ухвалою суду призначено почеркознавчу експертизу підписів позивачів на рекомендованих повідомленнях, яку в подальшому було скасовано постановою Чернівецького апеляційного суду від 24.03.2022 року. У зв`язку із зміною АТ «Альфа-Банк»\~своєї назви\~на АТ\~«СЕНС БАНК»\~ухвалою суду\~від 04.05.2023\~року замінено\~АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК». В судовому засіданні представник позивачів адвокат Дорошенко О.О. позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Акцентував увагу на тому, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» була продовжена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», а отже державним реєстратором було протиправно та в супереч вимогам Закону проведено реєстрацію права власності на квартиру за АТ «Альфа-Банк». Представник відповідача адвокат Матвійчук М.З. заперечував, щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позов та звертав увагу на неефективний спосіб захисту обраний позивачами. Просив відмовити у задоволенні позову повністю. Суд заслухавши присутніх учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою\~ст. 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог\~\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~\~Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.\~\~Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до вимог ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 06.05.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено Рамкову угоду №SMERS01007 на основі якої укладено договір про надання траншу №SME0012548 із наступними змінами та доповненнями, за умовами якої [PERSON] отримав кредит в розмірі 26 000,00 доларів США зі сплатою за користування кредитними коштами 18,5% річних та кінцевим терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 05.05.2014 року (т. 1 а.с.124-128). В якості забезпечення виконання [PERSON] взятих на себе за Кредитним договором зобов`язань між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] і [PERSON] , 06.05.2008 року було укладено Іпотечний договір SMERS01007/1, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В., за реєстровим №4613, відповідно до умов якого [PERSON] та [PERSON] передали в іпотеку ЗАТ «Альфа-Банк» нерухоме майно: двокімнатна квартира загальною площею 47,30 кв.м., житловою площею 25,4 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] яка належала їм на праві приватної власності (т.1 а.с.17-20). Відповідно до п. 6.1. Іпотечного договору сторони погодили, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у будь якому з наступних випадків: У випадку невиконання основного зобов`язання; У випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов цього Договору; У інших випадках, передбачених законодавством України. Згідно п. 6.2. Договору звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (позасудове врегулювання), яким вважатиметься застереження, що міститься у п. 6.3. його Договору. У відповідності до п. 6.3. Договору, звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку позасудового врегулювання може здійснюватися одним із наступних способів (зокрема) шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання. У цьому випадку право власності на предмет іпотеки переходить від Іпотекодавця до Іпотекодержателя з дня, наступного за останнім днем строку, визначеного для виконання порушеного основного зобов`язання та/або умов цього Договору у вимозі про усунення порушень, яка буде надіслана Іпотекодержателем згідно із статтею 35 Закону України «Про іпотеку»; при цьому, у разі прийняття Іпотекодержателем рішення про звернення стягнення у спосіб, зазначений у цьому пункті, у вимозі про усунення порушень Іпотекодержателем зазначається дата переходу права власності на предмет іпотеки. Після переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки будь-які наступні вимоги Іпотекодержателя щодо виконання Іпотекодавцем основного зобов`язання у межах суми, передбаченої у п.2.2. статті 2 цього Договору, є недійсними (т. 1 а.с.19). Згідно п. 6.5. Договору Іпотекодавець доручає Іпотекодержателю замовити проведення оцінки предмета іпотеки визначеним Іпотекодержателем суб`єктом оціночної діяльності за рахунок Іпотекодавця, у разі виникнення необхідності, настання якої визначається Іпотекодержателем, зокрема, але не виключно, при настанні подій які, відповідно до умов цього Договору, зумовлюють звернення стягнення на предмет іпотеки. Сторони погодились, що це доручення відповідно до абзацу другого стаття 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» надає Іпотекодержателю повний обсяг прав необхідний для замовлення ним оцінки предмету іпотеки у випадках коли така оцінка необхідна згідно з цим Договором, у тому числі право на власний розсуд обрати суб`єкта оціночної діяльності, що проводитиме оцінку, право від свого імені укладати договір на проведення оцінки і т.д.. Відповідно до п. 6.6. Договору сторони погоджуються з тим, що прийняття у власність або продаж предмета іпотеки відповідно до умов п. 6.3.1. та 6.3.2., відбувається за ціною, яка буде визначатися на момент здійснення такого продажу чи прийняття у власність на підставі експретної оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, що буде визначений згідно з п.6.5. цього Договору. Згідно п. 7.1. цей Договір вважається укладеним з моменту його підписання Сторонами, скріплення їх печатками та нотаріального посвідчення і діє до припинення основного зобов`язання, забезпеченого іпотекою згідного з цим Договором (т. 1 а.с.19 на звороті). Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. У відповідності до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12\~цього Закону. Частина 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до\~ст.\~36\~Закону України\~«Про іпотеку»\~(в\~редакції станом\~на 21.04.2021\~р.)\~Сторони іпотечного\~договору можуть\~вирішити питання\~про звернення\~стягнення на\~предмет іпотеки\~шляхом позасудового\~врегулювання на\~підставі договору.\~Позасудове врегулювання\~здійснюється згідно\~із застереженням\~про задоволення\~вимог іпотекодержателя,\~що міститься\~в іпотечному\~договорі,\~або згідно\~з окремим\~договором між\~іпотекодавцем і\~іпотекодержателем про\~задоволення вимог\~іпотекодержателя,\~що підлягає\~нотаріальному посвідченню,\~який може\~бути укладений\~одночасно з\~іпотечним договором\~або в\~будь-який\~час до\~набрання законної\~сили рішенням\~суду про\~звернення стягнення\~на предмет\~іпотеки.\~Договір про\~задоволення вимог\~іпотекодержателя,\~яким також\~вважається відповідне\~застереження в\~іпотечному договорі,\~визначає можливий\~спосіб звернення\~стягнення на\~предмет іпотеки\~відповідно до\~цього Закону.\~Визначений договором\~спосіб задоволення\~вимог іпотекодержателя\~не перешкоджає\~іпотекодержателю застосувати\~інші встановлені\~цим Законом\~способи звернення\~стягнення на\~предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому\~статтею 37\~цього Закону;\~У договорі\~про задоволення\~вимог іпотекодержателя\~або у\~відповідному застереженні\~в іпотечному\~договорі зазначаються: умови,\~у разі\~настання яких\~іпотекодержатель може\~використати своє\~право на\~позасудове стягнення; порядок\~визначення вартості,\~за якою\~іпотекодержатель набуває\~право власності\~на предмет\~іпотеки; прийнятні та належні способи обміну повідомленнями між сторонами договору. Отже виходячи з вимог Закону України «Про іпотеку» та змісту укладеного Договору іпотеки №SMERS01007/1 від 06.05.2008 року встановлено, що сторони погодили умови, у разі настання яких іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення, порядок визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки та способи звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, що є відповідним та належним застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, що у свою чергу спростовує доводи позивачів з цього приводу. Як було встановлено відповідач реалізував своє право, передбачене укладеним Договором іпотеки на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання\~ та 21.04.2021 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В. на підставі договору іпотеки №4613 від 06.05.2008 року зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 47,3 кв.м., житловою площею 25,4 кв.м. за АТ «Альфа-Банк» (т.1 а.с.21-22). Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно поданих суду доказів встановлено, що АТ «Альфа-Банк» надіслало [PERSON] та [PERSON] . Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (вимога про усунення порушення) Вих.18/10 від 09.10.2020 р. згідно якого Банк висловив вимогу про сплату боргу за кредитним договором, розмір якого станом на 09.10.2020 року складав 20\~519, 72 дол. США та повідомлено, що в разі невиконання цієї вимоги протягом 30 денного строку АТ «Альфа-Банк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (т.1 а.с.131-134). Зазначене Повідомлення Банку згідно рекомендованих поштових повідомлень №1402405865879 та №1402405865895 були вручені адресатам 26.10.2020 року (т.1 а.с.135-136). Таким чином доводи позивачів щодо не дотримання АТ «Альфа-Банк» вимог Договору іпотеки та ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо направлення письмової вимоги не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду. Щодо оцінки майна, суд звертає увагу та погоджується із доводами представника відповідача, що сторонами укладеного Договору іпотеки було погоджено право АТ «Альфа-Банк» самостійно замовляти проведення такої оцінки та самостійно обирати суб`єкта оціночної діяльності, що проводитиме оцінку (п. 6.5 Договору) та відповідно до Висновку про вартість майна виконаного ТОВ «Незалежна експертна компанія» від 20.04.2021 року оцінка спірної квартири була проведена та визначена її вартість у розмірі 870\~500 грн. без ПДВ /т.1 а.с.138/, при цьому обов`язку Іпотекодержателя повідомляти Іпотекодавців про проведену оцінку майна укладений між ними Договір іпотеки не передбачав. Стосовно посилання позивачів на п. 7 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» який забороняв Кредитору вимагати повернення споживчого кредиту, строку давності якого минув, суд зазначає, що в Постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року по справі 760/16916/14-ц Колегія суддів зазначила:«….сплив строку позовної давності\~\~звернення до суду та наявність судового рішення про відмову у задоволенні позову з підстави пропущення позовної давності, не припинило невиконане зобов`язання та договір іпотеки, яким таке зобов`язання забезпечене, не припинило суб`єктивного права кредитора на одержання від боржника виконання зобов`язання без використання судового примусу, зокрема в позасудовому порядку, визначеному сторонами в іпотечному договорі - на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Посилання у касаційній скарзі позивача на порушення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким було встановлено заборону кредитору вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, вбачаються необґрунтованими, оскільки вказана норма не передбачала заборони та не обмежувала іпотекодержателя реалізувати у визначений договором іпотеки спосіб своє право на задоволення вимог щодо невиконаного зобов`язання за рахунок іпотечного майна.». Посилання позивачів на рішення Постійно Діючого Третейського суду при Всеукраїнській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 16.08.2012 року №843-12/213/12 про стягнення суми заборгованості по кретину в розмірі: 117\~024,95 грн. за кредитом; 4\~509,89 грн. за відсотками: 1938,67 грн. пеня; а разом 123\~473,51 грн. судом до уваги не приймається, оскільки копії даного рішення суду надано не було. Крім того згідно відзиву на позов згаданим рішенням було стягнуто заборгованість за кредитом не повністю, а тільки по відсотках та тілу кредиту та пені станом на дату подачі такого позову. Отже згідно\~ст.\~37\~Закону України\~«Про іпотеку»\~(в\~редакції станом\~на 21.04.2021\~р.)\~Іпотекодержатель може\~задовольнити забезпечену\~іпотекою вимогу\~шляхом набуття\~права власності\~на предмет\~іпотеки.\~Правовою підставою\~для реєстрації\~права власності\~іпотекодержателя на\~нерухоме майно,\~яке є\~предметом іпотеки,\~є договір\~про задоволення\~вимог іпотекодержателя\~або відповідне\~застереження в\~іпотечному договорі,\~яке прирівнюється\~до такого\~договору за\~своїми правовими\~наслідками та\~передбачає передачу\~іпотекодержателю права\~власності на\~предмет іпотеки\~в рахунок\~виконання основного\~зобов`язання. Договір\~про задоволення\~вимог іпотекодержателя\~чи іпотечний\~договір,\~який містить\~застереження про\~задоволення вимог\~іпотекодержателя,\~є документами,\~що підтверджують\~перехід права\~власності на\~предмет іпотеки\~до іпотекодержателя\~та є\~підставою для\~внесення відповідних\~відомостей до\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно. Право\~власності іпотекодержателя\~на предмет\~іпотеки виникає\~з моменту\~державної реєстрації\~права власності\~іпотекодержателя на\~предмет іпотеки\~на підставі\~договору про\~задоволення вимог\~іпотекодержателя чи\~відповідного застереження\~в іпотечному\~договорі. Рішення\~про реєстрацію\~права власності\~іпотекодержателя на\~нерухоме майно,\~що є\~предметом іпотеки,\~може бути\~оскаржено іпотекодавцем\~у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Згідно з пунктом 14 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пунктом 1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 визначено, що цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Згідно п.\~61\~вказаного Порядку\~(в\~редакції станом\~на 21.04.2021\~р.)\~для державної\~реєстрації права\~власності на\~підставі договору\~іпотеки,\~що містить\~застереження про\~задоволення вимог\~іпотекодержателя шляхом\~набуття права\~власності на\~предмет іпотеки,\~також подаються:\~1)\~засвідчена іпотекодержателем\~копія письмової\~вимоги про\~усунення порушення\~основного зобов`язання\~та/або\~умов іпотечного\~договору,\~надісланої іпотеко\~держателем іпотекодавцю\~та боржникові,\~якщо він\~є відмінним\~від іпотекодавця; 2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату ;\~3)\~довідка іпотекодержателя,\~що містить\~відомості про\~суму боргу\~за основним\~зобов`язанням станом\~на дату\~не раніше\~трьох днів\~до дня\~подання документів\~для проведення\~відповідної державної\~реєстрації та\~відомості про\~вартість предмета\~іпотеки,\~визначену суб`єктом\~оціночної діяльності,\~станом на\~дату не\~раніше 90\~днів до\~дня подання\~документів для\~проведення відповідної\~державної реєстрації; 4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк. Протягом дії\~Закону України\~Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яким є нерухоме житлове майно загальною площею в межах, визначених зазначеним Законом, що виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, також подається заява, що підтверджує згоду іпотекодавця - громадянина України на набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, справжність підпису на якій засвідчується відповідно до\~Закону України\~Про нотаріат, крім випадків встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованого права власності іпотекодавця на інше нерухоме житлове майно (його частину) у Державному реєстрі прав чи в його невід`ємній архівній складовій частині або надання державному реєстратору документів, якими підтверджується, що відповідне нерухоме житлове майно не є місцем постійного проживання іпотекодавця. Згідно наданих представником відповідача копії документів встановлено, що АТ «Альфа-Банк» надало державному реєстратору окрім Договору іпотеки: Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (вимога про усунення порушень) № 18/10 від 09.10.2020 року яка була направлена Іпотекодавцям рекомендованими листами з повідомленням про вручення та описом вкладення 21.10.2020 року на адресу реєстрації та адресу знаходження предмету іпотеки; Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке було врученоІпотекодавцям26.10.2020 року, про що свідчить підпис на копії повідомлення про вручення з відміткою про одержання адресатом особисто; Довідку від 21.04.2021 року про розмір заборгованості; Висновок про вартість майна від 20.04.2021 року (т.1 а.с.131-137). Таким чином відповідачем було дотримано наведених вимог та подано приватному нотаріусу Чернівецького міського нотаріального округу Козловій Н.В. весь перелік документів для здійснення реєстрації права власності на квартиру за Іпотекодержателем - АТ «Альфа-Банк», а отже державним реєстратором не було допущено жодних порушень при здійсненні реєстрації права власності. При цьому позивачами як основну з підстав задоволення позову є посилання на те, що державна реєстрація була проведення в супереч вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року № 1304-VII, з чим суд погодитись не може з огляду на наступне. Згідно згаданого\~Закону протягом\~його дії: 1) не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із\~статтею 5\~Закону України\~"Про\~іпотеку",\~якщо таке\~майно/об`єкт\~незавершеного житлового\~будівництва/майнові\~права виступають\~як забезпечення\~виконання зобов`язань\~фізичної особи\~(позичальника\~або майнового\~поручителя)\~за кредитами,\~наданими йому\~кредитними установами\~-\~резидентами України\~в іноземній\~валюті,\~та за\~умови,\~що: Таке\~нерухоме житлове\~майно використовується\~як місце\~постійного проживання\~позичальника/майнового\~поручителя або\~є об`єктом\~незавершеного житлового\~будівництва,\~за умови,\~що у\~позичальника або\~майнового поручителя\~у власності\~немає іншого\~нерухомого житлового\~майна;\~або; Таке\~нерухоме житлове\~майно придбавалося\~за кредитні\~кошти і\~при цьому\~умовами кредитного\~договору передбачена\~заборона реєстрації\~місця проживання\~позичальника або\~майнового поручителя\~за адресою\~знаходження нерухомого\~житлового майна,\~за умови,\~що у\~позичальника або\~майнового поручителя\~у власності\~немає іншого\~нерухомого житлового\~майна; Загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку. Згідно абз. 4 п. 2 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу України з процедур банкрутства (в редакції яка діяла станом на 21.04.2021 року) Закон України\~"Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" втрачає чинність через вісімнадцять місяців з дня введення в дію цього Кодексу. Отже враховуючи те, що Кодекс України з процедур банкрутства введений в дію 21.10.2019 року то Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" втратив чинність 21.04.2021 року, що також підтверджується карткою документа (Закону) розміщеному за посиланням: https://zakon.rada.gov.ua/laws/card/1304-18. Водночас дійсно Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13.04.2021 року №1381-IX, виключено абзац четвертий\~пункту 2 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу України з процедур банкрутства (який встановлював втрату чинності Законом 1304-VII) та п. 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» визначено, що\~Закон України\~"Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом. Однак Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13.04.2021 року №1381-IX набув чинності 23.04.2021 року, а отже 21.04.2021 та 22.04.2021 року мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті не діяв. Більш того Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №718/1816/21, провадження № 61-3528сво22 (постанова від 12.06.2023 року) висловив такий висновок про застосування норми права: «Системний аналіз положень частини першої\~статті 58 Конституції України, частин першої та третьої\~статті 5 ЦК України\~дає підстави для висновку, що іпотекодержатель, звертаючись до державного реєстратора з метою позасудового врегулювання спору, повинен був керуватися тією правовою нормою, сформульованою в законі, яка була чинною на момент вчинення реєстратором відповідної дії, зокрема й звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації щодо нього права власності за іпотекодержателем. За умови дотримання вимог позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, чинних на момент вчинення такої дії, рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем є правомірним та не підлягає скасуванню судом. Враховуючи, що протягом 21 та 22 квітня 2021\~року Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~не діяв, за обставин прийняття 13 квітня 2021\~року Верховного\~Радою України\~законів №\~1381-IX та № 1382-IX, які опубліковані 22 квітня 2021 року та набрали чинності 23 квітня 2021 року, іпотекодержатель мав право на звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку без згоди іпотекодавця, адже\~Закон № 1381-IX\~не містить застереження про те, що його положення застосовуються до правовідносин не раніше дня його офіційного опублікування, а тому підстав для застосування норм\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~станом на 22 квітня 2021 року не було. Таке тлумачення пункту 6\~статті 3 ЦК України, що дії іпотекодержателя з примусової реалізації предмета іпотеки у період, коли не діяв\~Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», вчинені з порушенням принципу справедливості, розумності та добросовісності, призводить до унеможливлення задоволення іпотекодержателем вимог за відповідним договором. Подібне тлумачення є несумісним із призначенням інституту забезпечення виконання зобов`язань і суперечить принципам розумності, справедливості та рівності сторін. Звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до іпотечного застереження за існування відповідних обставин, зокрема невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, що призвело до існування простроченої заборгованості, дотримання процедури примусового звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у період, коли не діяв\~Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~(21 та 22 квітня 2021 року) та за обставин прийняття 13 квітня 2021\~року Верховною Радою України Законів № 1381-IX\~та\~№ 1382-IX, які опубліковані 22 квітня 2021 року та набрали чинності 23 квітня 2021 року, є правомірним, не свідчить про порушення іпотекодержателем принципів справедливості, добросовісності та розумності. Обмеження іпотекодержателя у такому праві, з урахуванням існування усіх необхідних для цього умов, є неправомірним та призводитиме до надання переваги одному із учасників спірних правовідносин та порушення принципу рівності сторін у цивільних відносинах». Щодо доводів представника відповідача про обрання позивачами неефективного способу захисту, суд зазначає, що Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №718/1816/21, провадження № 61-3528сво22 (постанова від 12.06.2023 року) врахував, що\~у постанові від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21) Велика Палата Верховного Суду зробила висновки щодо правомірного та ефективного способу захисту при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо таке майно надалі не було відчужено третій особі. Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що державна реєстрація права власності передбачена законом як елемент позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. Якщо позивач (іпотекодавець) вважає порушеними свої права на предмет іпотеки (внаслідок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачем), він може, з огляду на фактичні обставини, вимагати відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої\~статті 16 ЦК України). Цей спосіб захисту застосовується у випадку вчинення однією із сторін правопорушення, в результаті чого порушені права та законні інтереси іншої сторони. Водночас позивач повинен довести, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено всупереч вимогам закону, тобто з порушенням прав позивача. Враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини справи, виходячи з того, що відповідачем було дотримано порядку та вимог законодавства, а також укладеного Договору іпотеки при здійсненні позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки за існування для цього правових підстав, а саме невиконання [PERSON] зобов`язань, забезпечених іпотекою та враховуючи настання обставин за яких 21.04.2021 року не діяв мораторій на звернення стягнення на майно, суд вважає, що оспорюване рішення приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлової Наталії Володимирівни є законним, а тому у позові слід відмовити повністю. Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в\~\~рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про повну відмову у задоволенні позову вжиті у цій справі заходи забезпечення позову підлягають скасуванню. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed