Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей, в якому просить визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] - разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що відповідно до рішення Дергачівського районного суду Харківської області шлюб між [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] - було розірвано. Від даного шлюбу у сторін по справі народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, позивачка вимушена була покинути своє місце проживання, у зв`язку із деспотичним відношенням колишнього чоловіка [PERSON] до неї. [PERSON] після розірвання шлюбу всіляко намагався розлучити позивачку з дітьми, оскільки мав на них психологічний вплив, нав`язував свою точку зору стосовно розірвання шлюбу малолітнім дітям. Згодом, позивачка разом з донькою [PERSON] , переїхала проживати [ADDRESS] , де проживали члени її родини, а саме брат, мама та бабуся. Сина вона не мала можливості забрати з собою, оскільки дитина повністю підпорядковується своєму батьку - [PERSON] . 08.02.2021 року [PERSON] подав до Дергачівського районного суду Харківської області позовну заяву про визначенні місця проживання дітей - разом з батьком. 16.06.2021 року [PERSON] без попередження, та дозволу матері приїхав в м.Ужгород, Закарпатської області до дитячого садочку УПШ «Ялинка», який відвідувала [PERSON] , [INFO] та вивіз її у невідомому напрямку. З того часу з 16.06.2021 року позивачка не знає де її діти, відповідач ігнорує її дзвінки, не дозволяє їй бачитися з дітьми, і взагалі отримувати будь які відомості про їх самопочуття та життя. [PERSON] переховує малолітню дитину [PERSON] , [INFO] невідомо де, дитина не відвідує заклад дошкільного виховання, та не має можливості бачитися з мамою. Позивач в судове засідання, не з`явилась, однак представник позивача -адвокат Ковальчук О.В. надала до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі та підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, окрім направлення судових повісток на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, повідомлення про виклик здійснювався також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Котелевського районного суду Полтавської області. Слід також зазначити, що жодних клопотань, заяв та відзиву від відповідача до суду не надходило. Представник третьої особи Служби у справах дітей Малоданилівської селищної ради в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи містьться заява, в якій зазначено про доцільність визначити місце проживання малолітніх дітей з матір`ю. Суд звертає увагу, що участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без їх участі. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання (стаття 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК)), в судове засідання повторно з`явився, а представник позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Судом постановлено ухвалу про заочний справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення Дергачівського районного суду Харківської області шлюб між [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] - було розірвано . Від даного шлюбу у сторін по справі народилося двоє дітей: син [PERSON] [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Рішення виконавчого комітету Малоданилівської селищної ради Харківського району, Харківської області №112 від 23.11.2021 року заяву позивачки було задоволено, та вирішено: визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] - разом з матір`ю [PERSON] [INFO] (а.с.48). Однак рішення виконавчого комітету Малоданилівської селищної ради Харківського району, Харківської області базується на підставі заяви позивачки, та складене без належної перевірки та базується виключно тільки на твердженнях позивача, також не було враховано думку дітей, не було проведено обстеження умов для проживання і виховання дітей у відповідача. Після набрання законної сили Рішення виконавчого комітету Малоданилівської селищної ради Харківського району, Харківської області від 23.11.2021 року позивачка з`явилася на адресу проживання відповідача для того, щоб забрати своїх дітей, однак батько відповідача повідомив що йому не відоме місце проживання та перебування відповідача та малолітніх дітей. По даному факту позивачка ініціювала звернення до поліції, та зареєструвала заяву про прийняття поліцією заходів реагування та розшуку її дітей. Як вбачається з довідки Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області №13189/106/25/1-2021 від 10.07.2021 року про результати перевірки щодо звернення [PERSON] зареєстрованого в ІТС ІПНП журналі ЄО №13189 від 16.06.2021 року Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, встановлено, що в ході розгляду матеріалів було встановлено що в зібраних матеріалах не містяться ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення, однак наявні ознаки цивільно- правових відносин (а.с.30-31). З наведеного слідує, що між позивачкою та відповідачем існує спір щодо виховання малолітніх дітей. З огляду на викладені норми, які регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, в межах доводів позовних вимог, суд має з`ясувати, чи виконав відповідач обов`язок доведення обставин, за наявності яких суд має право відмовити у визначенні місця проживання дитини з матір`ю, чи довела позивачка, що проживання дітей з нею відповідатиме найкращим інтересам дитини. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність порушеного права позивачки з боку відповідача. Також позивач не довела, що проживання малолітніх дітей - з матір`ю відповідає їх інтересам, та на підтвердження позовних вимог надала лише Рішення виконавчого комітету Малоданилівської селищної ради Харківського району, Харківської області від 23.11.2021 року про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю. Наведений доказ не підтверджує інтерес саме дітей на зміну місця їх проживання та на доцільність такої зміни на сьогодні. Враховуючи, що позивачка не надала належних та допустимих доказів на необхідність визначення місця проживання малолітніх дітей з нею саме в інтересах дітей, врахувавши інтереси дітей, суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Згідно зі ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частинами 4, 5 ст.19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтею 19 ЦПК України справи, що виникають, зокрема, з сімейних правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України). За приписами частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Аналіз змісту наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що захисту підлягає лише порушене або оспорюване право або інтерес, при цьому за змістом принципів змагальності (стаття 12, 81 ЦПК України) та диспозитивності (стаття 13 ЦПК України) саме позивач повинен, зокрема, обґрунтувати та довести факт порушення або оспорення суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов. З огляду на це, судом не установлено наявність між сторонами спору про місце проживання дітей, правові підстави для задоволення вимог позову про визначення місця проживання дитини з батьком відсутні, а тому позові слід відмовити. Згідно з ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові - на позивача. На підставі статті 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не розподіляються.

Outcome: dismissed