Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи. 01.11.2022\~року позивач\~ [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про\~поділ спільного\~майна подружжя, яким просила поділити спільно нажите у шлюбі майно таким чином: - припинити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на квартиру [ADDRESS] , яка в цілому складається з трьох житлових кімнат; - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право особистої приватної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яка в цілому складається з трьох житлових кімнат; - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право особистої приватної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яка в цілому складається з трьох житлових кімнат; - припинити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на автомобіль марки HYUNDAI ELANTRA, 2012 року випуску, чорного кольору, кузов № [NUMBER] , державний номер [NUMBER] ; - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право особистої приватної власності на частину автомобіль марки HYUNDAI ELANTRA, 2012 року випуску, чорного кольору, кузов № [NUMBER] , державний номер [NUMBER] ; - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право особистої приватної власності на частину автомобіль марки HYUNDAI ELANTRA, 2012 року випуску, чорного кольору, кузов № [NUMBER] , державний номер [NUMBER] . В обґрунтування\~позовних вимог,\~позивач зазначила що між нею [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований 28 лютого 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №239. В подальшому, на підставі рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 18 жовтня 2021 року, шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання\~шлюбу сторони не\~мешкають разом,\~спільного господарства\~не ведуть,\~спільного бюджету\~не мають,\~сімейні стосунки\~між нами\~припинились.\~ У\~зв`язку з\~постійними сварками,\~позивач була\~вимушена з\~дитиною переїхати\~на орендовану\~нею квартиру,\~а відповідач\~залишився мешкати\~у спільно\~нажитій трикімнатній\~квартирі,\~що розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~За час\~спільного життя,\~сторонами нажито\~наступне \~майно:\~квартира [ADDRESS] ;\~автомобіль марки\~HYUNDAI\~ ELANTRA,\~2012\~року випуску,\~чорного кольору,\~кузов № [NUMBER] ,\~державний номер\~ [NUMBER] .\~Вказана квартира\~набувалась на\~підставі договору\~купівлі-продажу\~від 31.08.2016\~року, та була зареєстрована за відповідачем. Автомобіль HYUNDAI ELANTRA, 2012 року випуску, чорного кольору, кузов № [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , також зареєстрований на відповідача. Вартість квартири [ADDRESS] , підтверджується договором купівлі- продажу, та складає 149800,00 (сто сорок дев`ять тисяч вісімсот) гривень 00 копійок. Вартість автомобіля марки HYUNDAI ELANTRA, 2012 року випуску, чорного кольору, кузов № [NUMBER] ЧРОН4 АЕ4ПН2243 89, державний номер [NUMBER] , підтверджується звітом про оцінку транспортного засобу та складає 365234,50 (триста шістдесят п`ять тисяч двісті тридцять чотири) гривень 50 копійок. Ринкова вартість спірного майна, що підлягають розподілу, як спільно нажите майно подружжя, складає 515 034,50 (п`ятсот п`ятнадцять тисяч тридцять чотири) гривень 50 копійок. Позивач вважає, що майно яке було набуте у період шлюбу з відповідачем підлягає поділу, підставою чого і стало її звернення до суду із зазначеним позовом. 10.03.2023 року позивач [PERSON] звернулась до суду із заявою про зміну предмету позову про поділ майна подружжя. Підставою зміни предмета позову стало те що, позивач виявила бажання внести кошти на депозитний рахунок суду вартість частини автомобіля HYUNDAI ELANTRA, 2012 року випуску, чорного кольору, кузов № [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , який є предметом позову. В заяві про зміну предмету позову позивач зазначила, що відповідач не керує даним автомобілем, та не має права на категорію «В». Автомобіль знаходиться у її фактичному користуванні, а тому просила суд, прийняти заяву про зміну предмету спору до провадження та об`єднати її з позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Просила ухвалити рішення, яким поділити спірні об`єкти нерухомого та рухомого майна, що належать сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, а саме здійснити розподіл спільного майна подружжя наступним шляхом: - припинити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на квартиру [ADDRESS] , яка в цілому складається з трьох житлових кімнат; - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право особистої приватної власності на частину квартири [ADDRESS] , яка в цілому складається з трьох житлових кімнат; - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право особистої приватної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яка в цілому складається з трьох житлових кімнат; - припинити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на автомобіль марки HYUNDAI ELANTRA, 2012 року випуску, чорного кольору, кузов № [NUMBER] , державний номер [NUMBER] ; - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право особистої приватної власності на грошові кошти у розмірі 182617,25 (сто вісімдесят дві тисячі шістсот сімнадцять) гривень 25 копійок, в якості компенсації за 1/2 частину автомобіля марки HYUNDAI ELANTRA, 2012 року випуску, чорного кольору, кузов № [NUMBER] , державний номер [NUMBER] ; - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право особистої приватної власності в цілому на автомобіль марки HYUNDAI ELANTRA, 2012 року випуску, чорного кольору, кузов № [NUMBER] , державний номер [NUMBER] . Стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати, у зв`язку із розглядом справи. ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24.11.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04.04.2023 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу. Протягом розгляду справи, судові засідання відкладались: за клопотаннями позивача про відкладення розгляду справи; у зв`язку із відсутністю доказів належного повідомлення відповідача про розгляд справи. ІІІ. Позиції сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява представника позивача адвоката Бессараб П.А. про підтримання позовних вимог, в якій він просив розглядати справу у їх з позивачем відсутності, крім того зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання неодноразово не з`явився, причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином як за зареєстрованим місцем проживання, в порядку статей 128, 130 ЦПК України, так і за відомим суду місцем проживання. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду останній не подавав. Згідно з положеннями ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, враховуючи згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, який причини неявки не повідомив, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного\~майна подружжя. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований 28 лютого 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №239. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 18 жовтня 2021 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення суду набрало законної сили 18 листопада 2021 року. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] . Подружжя [PERSON] та [PERSON] під час перебування у шлюбі набули право власності на наступне майно: - квартиру [ADDRESS] яка зареєстрована на відповідача [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 31.08.2016 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В.; - автомобіль марки HYUNDAI EL ANTRA, 2012 року випуску, чорного кольору, кузов № [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , зареєстрований 10.07.2020 року на відповідача, що підтверджується довідкою з ГСЦ МВС РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. За згодою позивача, зазначене майно було зареєстровано на відповідача. Доказів іншого відповідачем суду не надано. Вартість квартири [ADDRESS] , складає 149800,00 (сто сорок дев`ять тисяч вісімсот) грн. 00 коп., що підтверджується договором купівлі продажу від 31.08.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. Відповідно до звіту ТОВ «Оціночна фірма» «Абакус» від 24 жовтня 2022р. про оцінку транспортного засобу HYUNDAI ELANTRA, 2012 року випуску, чорного кольору, кузов № [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , вартість спірного майна на дату оцінки складає 365\~234 (триста шістдесят п`ять тисяч двісті тридцять чотири) грн. 50 коп., відповідно вартість 1/2 частини транспортного засобу складає 182\~617 ( сто вісімдесят дві тисячі шістсот сімнадцять) грн. 25 коп. Позивачем [PERSON] було внесено на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі - 182\~617 ( сто вісімдесят дві тисячі шістсот сімнадцять ) грн 25 коп., що дорівнює 1/2 частини вартості транспортного засобу HYUNDAI ELANTRA, 2012 року випуску, чорного кольору, кузов № [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , що підтверджується квитанцією АТ КБ « Приват Банк» № 0.0.2893373451.1 від 10.03.2023 року, яка міститься в матеріалах справи. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. Суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, які регулюються нормами Цивільного кодексу\~України та Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.1\~ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст.\~60\~СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування. Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України). Відповідно до ч.1ст.\~69\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст.\~70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у ч.2 ст. 372 ЦК України. Відповідно до положень ст.71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту положень ст.71\~СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (ст.365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає закріпленим у ст.7\~СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. Статтею 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч.2\~ст.183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно з п. 22 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21\~грудня 2007\~року №11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК\~та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до\~статті 68 СК України\~розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~ЦК України. Таким чином, розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Право на майно виникає в обох із подружжя одночасно, в момент набуття його хоча б одним із них, і оформлення права власності на ім`я другого з подружжя юридичного значення не має. Факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване. Таке майно є спільною сумісною власністю подружжя. Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного суду, викладеними в постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18 (провадження № 61-13422св19), які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України, враховує при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин. Згідно з частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України). Як передбачено частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). З огляду на викладене, суд дійшов висновків про те що являється спільною сумісною власністю наступне майно, набуте позивачем і відповідачем під-час перебування у шлюбі: - квартира [ADDRESS] яка зареєстрована на відповідача [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 31.08.2016 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В.; - автомобіль марки HYUNDAI ELANTRA, 2012 року випуску, чорного кольору, кузов № [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , зареєстрований 10.07.2020 року на відповідача [PERSON] , що підтверджується довідкою з ГСЦ МВС РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Виходячи із засад рівності часток в майні, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею та відповідачем права власності, по частці за кожним, на квартиру [ADDRESS] , яка в цілому складається з трьох житлових кімнат. Одночасно, при вирішенні вимоги позивача у справі про поділ автомобіля марки HYUNDAI ELANTRA, 2012 року випуску, чорного кольору, кузов № [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , суд спирається на правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 про поділ неподільної речі. Зокрема, Велика Палата зауважила, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Вирішення спору щодо неподільної речі не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Також Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що не є примусовим набуттям права приватної власності стягнення з одного співвласника такого майна компенсації на користь іншого співвласника, який відмовляється від своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ, щоби врегулювати конфлікт щодо користування та розпорядження нею. Більше того, суд не позбавляє іншу сторону її частки у праві на це спільне майно, а через рішення про стягнення\~відповідної компенсації збалансовує інтереси двох співвласників, які не дійшли згоди щодо долі неподільної речі. Суд зазначає, що відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували визначену ринкову вартість спірного автомобіля на час розгляду справи, та наданий позивачем на підтвердження цієї обставини Звіт від 24.10.2022р. Будь-яких заяв або клопотань про призначення судової експертизи від відповідача до суду не надходило. За таких обставин, при вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації вартості частки відповідача в спільному майні суд вважає наданий позивачем Звіт станом на 24.10.2022р. належним та допустимим доказом, у зв`язку з чим приймає його до уваги при вирішенні вказаного спору. Отже, 1/2 частки компенсації за вищезазначений автомобіль складатиме 182\~617 (сто вісімдесят дві тисячі шістсот сімнадцять ) грн 25 коп. Оскільки позивач та відповідачка є власниками спірного автомобіля, який придбали разом у шлюбі і який є неподільною річчю, частка автомобіля не може бути виділена в натурі, спільне користування та володіння автомобілем є неможливим, враховуючи що припинення права відповідача на частку автомобіля не завдасть йому істотної шкоди, з метою остаточного вичерпання спору, суд приходить до висновку про виділ його у власність позивачки. До такого висновку суд приходить також з урахуванням того, що відповідач не наполягає на передачі автомобіля у власність йому, спірним автомобілем наразі користується позивач, яка внесла на депозитний рахунок суду грошову компенсація вартості належної відповідачу 1/2 частки автомобіля в розмірі 182\~617 ( сто вісімдесят дві тисячі шістсот сімнадцять ) грн 25 коп., яку суд вважає справедливою сатисфакції відповідачу за його частку в спірному майні, оскільки така компенсація визначена, виходячи з ринкової вартості автомобіля на підставі Звіту про оцінку ринкової вартості спірного автомобілю, складеного станом на 24.10.2022р. суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «Оціночна фірма «Абакус», відповідно до якого ринкова вартість автомобілю становить 365\~234 (триста шістдесят п`ять тисяч двісті тридцять чотири) грн. 50 коп. Отже, позовні вимоги позивачки в частині визнання за нею права власності на автомобіль марки HYUNDAI ELANTRA, 2012 року випуску, чорного кольору, кузов № [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , із відшкодуванням відповідачу вартості його частки, підлягають задоволенню. Суд зазначає, що таке відшкодування не призведе до порушення права відповідача на мирне володіння його майном (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції), зокрема внаслідок отримання компенсації за нього. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31)). Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії,\~згідно з\~яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). Одночасно, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги позивача [PERSON] про припинення [PERSON] права власності на квартиру та автомобіль, з підстав того що воно зареєстроване лише за відповідачем, оскільки наведене майно фактично є спільним сумісним майном колишнього подружжя [PERSON] . Суд раніше зазначав, що реєстрація права власності на майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, лише за одним із подружжя, не змінює правовий статус майна, та не робить зазначене майно його особистою приватною власністю. Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного суду, викладеними в постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18 (провадження № 61-13422св19), які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України, враховує при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин. Відповідно до ч.2 ст. 5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За викладених обставин, суд відмовляє у задоволенні зазначеної позовної вимоги. Всі інші позовні вимоги суд вважає законними та обґрунтованими, такими що підлягають задоволенню, із урахуванням ч.2 ст. 5 ЦПК України. Тому, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. VI. Судові витрати. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи часткове задоволення позову [PERSON] , сплату позивачем 1% ціни позову, фактичний поділ майна між сторонами у рівних частках, на відповідача [PERSON] покладається судовий збір в розмірі 2575 (дві тисячі п`ятсот сімдесят п`ять) грн. 18 коп. за подачу позовної заяви, який підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial