Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області з позовом до [PERSON] про конфіскацію земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачка на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер: НАО 961476 (зареєстровано в реєстрі за №315), яке видане 01.08.2015 приватним нотаріусом Кам`янець- Подільського районного нотаріального округу, набула право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства із кадастровим номером 6822483700:01:001:1904, площею 0,0667 га, яка знаходиться за адресою: Хмельницька область, Кам`янець-Подільський район, с. Кам`янка. 01 серпня 2015 року відповідачка зареєструвала право власності на вищевказаний нерухомий об`єкт. Окружною прокуратурою виявлено порушення ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України при використанні відповідачкою зазначеної земельної ділянки, а саме згідно ч. 4 ст. 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Враховуючи, що [PERSON] , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 01.08.2015 року по 23.12.2022 року) не відчужила її, просить конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 6822483700:01:001:1904, площею 0,0667 га (номер запису на право власності 10642478, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 693672468224), яка знаходиться за адресою: Хмельницька область, Кам`янець-Подільський район, Кам`янка. Прокурор у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити з вищевказаних підстав. Уточнила, що право власності на зазначену земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0667 га [PERSON] , набула у 2015 році з часу отримання свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з чим повинна була її відчужити в 2016 році. Відповідачка [PERSON] ,\~зважаючи на\~її громадянство\~рф та\~місце проживання\~на території\~держави-агресора,\~повідомлялася про\~дату,\~час і\~місце розгляду\~справи шляхом\~розміщення оголошення\~на офіційному\~сайті судової\~влади України,\~але своїм\~правом на\~участь не\~скористалася,\~про причини\~неприбуття не\~повідомила,\~відзиву на\~позов не\~надала.\~ Заслухавши прокурора, вивчивши матеріали в повному об`ємі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] , є громадянином російської федерації,\~що підтверджується інформацією УДМС України у Хмельницькій області № 6801.4-4704/6801.4.1-22 від 02.12.2022 року, паспортом громадянина України та громадянина України для виїзду за кордон не документувалося. На підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер НАО 961476 від 01.08.2015 року, зареєстровано в реєстрі за № 315, набула права власності на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,0667 га, у тому числі за земельними угіддями: рілля 0,0667 га, із кадастровим номером 6822483700:01:001:1904, яка знаходиться за адресою: Хмельницька область, Кам?янець-Подільський район, с. Кам`янка. \~ \~ \~ \~Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 41105419 від 01.08.2015 року [PERSON] , зареєструвала право власності на вказану вище спірну земельну ділянку, що підтверджується в матеріалах справи. Однак, після набуття земельної ділянки у власність, [PERSON] , грубо порушуючи вимоги національного законодавства а саме ч. 4\~ст. 81 Земельного кодексу України., їх протягом року не відчужила. Оскільки відповідачка протягом року з часу переходу права власності на земельну ділянку, її не відчужила, то право власності на зазначену земельну ділянку слід примусово припинити, шляхом конфіскації. Таким чином, прокуратурою встановлені порушення вимог чинного законодавства, які до теперішнього часу не усунуто, що свідчить про усвідомлену пасивну поведінку уповноваженого суб`єкта владних повноважень щодо нездійснення захисту інтересів держави, у зв`язку з чим вбачаються підстави для звернення до суду з вказаним позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області. Враховуючи, що [PERSON] , не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутої земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,0667 га, призначення протягом року, така земельна ділянка з кадастровим номером 6822483700:01:001:1904, підлягає конфіскації за рішенням суду. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»), Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України`від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції`від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня\~\~\~2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. \~ \~ \~ \~Згідно положень частини 1 статті 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземців та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обовязки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. Відповідно до\~ст.41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного та надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Статями 13,\~14 Конституції України\~визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Відповідно до частин 2-4\~ст.81 Земельного Кодексу України\~іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до ч.2 цієї статті у разі: 1) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; 2) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Статтею 22 Земельного Кодексу України \~визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність або надаються у користування громадянам\~для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно частини 5 статті 22 Земельного Кодексу України землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватися у власність іноземцям, особам без громадянства. Іноземці та особи без громадянства можуть отримати землі сільськогосподарського призначення лише у спадок. Згідно\~статі 145 Земельного Кодексу України \~якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Згідно\~статті 148 Земельного Кодексу України \~земельна ділянка може бути конфіскована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та на умовах, встановлених законом. Відповідно до статті 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»\~державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015 року, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, який реалізовує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості грунтів. На підставі викладеного, судом встановлено, що відповідач є іноземним громадянином, набув у власність в порядку спадкування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка не може перебувати у його власності, у встановлений законом строк не відчужив земельну ділянку, в зв`язку з чим вона підлягає конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області. Судові витрати відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~підлягають стягненню з відповідача на користь Хмельницької обласної прокуратури.

Outcome: approved