Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій просить стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем з 10.12.2005 року. В шлюбі у них народилась спільні діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З березня 2022 року вони з відповідачем почали проживати окремо. Відповідач на даний час проживає окремо від позивача та дітей і добровільно не надає достатніх коштів на утримання їхніх спільних дітей. Позивач важчає за потрібне стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому просить стягнути з відповідача на її користь на утримання їхніх дітей аліменти в розмірі Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 12.04.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки. Клопотання про розгляд справи в іншому провадженні сторони не заявляли. В судові засідання позивач та її представник не з`являлися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовну заяву підтримали та просили її задовольнити. Відповідач в судові засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. 15.05.2023 року представник відповідача адвокат Точилін М.В. з'явився, просив долучити до матеріалів справи копію ухвали Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 25.04.2023 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказане клопотання задоволено судом, копія ухвали долучена до матеріалів справи. В подальшому за клопотанням представника відповідача по справі оголошена перерва. Представник відповідача в судове засідання 07.06.2023 року не з'явився, подав заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника. Вказав, що відповідач позовні вимоги не визнає, вважає, що належним чином виконує свої обов'язки по утриманню дітей, що не спростовано позивачем. [PERSON] не надала до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт проживання дітей разом з нею, що є обов'язковою обставиною, яка підлягає доведенню в такій категорії справ. В зв`язку з цим, суд ухвалив справу розглянути без участі сторін та їх представників у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , який зареєстрований 10.12.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 181 (а.с. 13). Відповідно до копій свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] їх батьками є [PERSON] та [PERSON] , тобто позивач і відповідач (а.с. 14-16). Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 25.04.2023 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу призначено подружжю строк для примирення (а.с. 32, 33). До заяви позивача від 07.06.2023 року, яка надійшла на електронну пошту суду, долучені засвідчені переклади з німецької мови українською довідок про реєстрацію місця проживання [PERSON] та трьох неповнолітніх дітей сторін за однією та тією самою адресою (а.с. 41-43). Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Одночасно частиною другою зазначеної статті СК України в редакції від 08.07.2017 року встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Щодо доводів відповідача, то суд вважає за необхідне зазначити, що навіть в разі добровільного надання коштів на утримання дітей з ініціативи батька це не є перешкодою для стягнення аліментів у судовому порядку. Враховуючи положення ч. 5 ст. 82 ЦПК України, ч. 1 ст. 258 ЦПК України, суд вважає доведеним те, що позивач проживає разом з дітьми, як це вказано в ухвалі Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 25.04.2023 року, яка набрала законної сили 25.04.2023 року, відомостей про те, що вказана ухвала змінена чи скасована суду не надано. Довід відповідача про не підтвердження проживання дітей разом з позивачем спростовується матеріалами справи. При цьому слід зазначити, що надання судом у іншій справі про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] строку для примирення не перешкоджає суду розглянути справу про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей цього подружжя. Враховуючи вищевикладене, виконавши вимоги ст. 182 СК України, приймаючи до уваги, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, не суперечать фактичним обставинам справи, а також наявність обов`язку відповідача сплачувати аліменти на утримання дітей до досягнення ними віку повноліття на користь особи, з якою проживають діти, суд доходить висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання дітей, в розмірі 1/2 частини щомісячного доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 20.03.2023 року і до досягнення дітьми повноліття. На думку суду стягнення аліментів саме у такому розмірі буде відповідати принципам розумності та справедливості, конкретним обставинам справи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного

Outcome: approved