Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 30.12.2021 нею на офіційному сайті готелю «Буковель» (ТзОВ «Парктур») www.bukovel24.com було здійснено бронювання туристичного продукту №458964, а саме проживання в Готелі «Bukovel Hotel» покращений двомісний номер + VIP прохід + сніданок, нічне катання, SPA - з передплатою терміном з 27.02.2022 по 05.03.2022. Сума замовлення 18700грн. Того ж дня нею було здійснено оплату бронювання в повному обсязі, після чого на її електронну пошту від готелю надійшло підтвердження бронювання. 25.02.2022 спочатку телефоном, а потім на її електронну пошту надійшло повідомлення від готелю «Буковель» про призупинення роботи та відміну бронювання, а також те, що сплачені нею кошти були зараховані на депозит, який вона може використати до 31.03.2023. Вказані умови зарахування грошей на депозит позивачку не влаштовують, оскільки це не відповідає умовам складеного договору. Її вимогу щодо повернення коштів за неотримані послуги готелем залишено без задоволення, обґрунтовуючи це тим, що повернення коштів не передбачено Правилами бронювання готельних послуг готелю «Буковель» у зв`язку з чим, позивачка [PERSON] просить суд стягнути з відповідача вартість сплачених, але не наданих послуг в розмірі 18700грн., неустойку в розмірі 13277грн., 3% річних в розмірі 109,13грн. та інфляційні втрати в розмірі 130,90грн. 04.05.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача, згідно якого остання просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що робота готелю «Bukovel Hotel» була тимчасово призупинена у зв`язку з введенням в країні режиму воєнного стану. У зв`язку з чим, бронювання позивачки було анульовано, а кошти зараховані в рахунок оплати майбутніх платежів/зобов`язань, пов`язаних із тимчасовим розміщенням у готелі строком до 31.03.2023. Зазначає, що при бронюванні готельного номеру, позивачка підтвердила, що ознайомилась з «Правилами бронювання готельних послуг» відповідно до п.2 Розділу 5 Правил, кошти отримані Оператором від Покупця за простроченим рахунком, поверненню не підлягають, а враховуються в майбутні платежі, що здійснюються згідно з додатково виставленим рахунком. Крім того, відповідно до п.5 Розділу 5 вказаних Правил, у разі пізнього анулювання (менше, ніж за 20 днів до дня заїзду) готельних послуг, замовлених на умовах «Бронювання із передплатою», неприбуття або переривання Покупцем проживання в готелі незалежно від причин попередня оплата в розмірі 100% вартості оплачених послуг за весь період проживання не підлягає поверненню та зараховується Оператором в якості штрафу за невиконання Покупцем умов цього договору. Вказує, що електронне повідомлення позивачки від 22.01.2023 не підписано її власноручним підписом або прирівняним до нього у зв`язку з чим не підлягало задоволенню. Зазначає, що відповідно до листа Торгово-промислової палати України (далі - ТТП України) введення воєнного стану на території України з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). 09.05.2023 до суду від позивачки [PERSON] надійшла відповідь на відзив у якому зазначила, що існування форс-мжорних обставин не є безумовною підставою для невиконання зобов`язання, а відповідач мав довести, що зазначені обставини мали безпосередній вплив на виконання зобов`язання. Заперечила щодо стягнення коштів внесених нею за бронювання в якості штрафу з причин пізнього анулювання або неприбуття мотивуючи це тим, що вона завчасно (враховуючи відкриту дату заїзду) відмовилась від договору, оскільки фактично наданих відповідачем послуг не було надано то відповідно вона має право на повернення вже перерахованих коштів. Вважає необґрунтованим посилання представника відповідача щодо відсутності на її зверненні електронно-цифрового підпису чи власноручного підпису, оскільки листування велось з електронної адреси на яку в тому числі надсилались підтвердження бронювання та повідомлення про анулювання бронювання, ця адреса зазначена в особистому кабінеті позивача на сайті відповідача. 10.05.2023 до суду від представника позивача надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких вона зазначає, що форс-мажорна обставина - введення з 24.02.2022 на території України воєнного стану є загальновідомим фактом та не потребує доказуванню, тому судження позивачки щодо неможливості посилання відповідача на таку обставину є неаргументованими. Зазначила, що позивачка не здійснила бронювання та не прибула у готель, відповідно не скористалась такими послугами до 31.03.2023, що розцінюється як добровільну відмову від таких послуг та як наслідок застосування Готелем штрафу до неї. Просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. У судовому засіданні позивачка [PERSON] просила позов задовольнити з підстав викладених в ньому та з врахуванням наданої відповіді на відзив. У судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Парктур» адвокат Самозвон М.С. просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав викладених у відзиву та запереченнях на відповідь на відзив. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] 30.12.2021 на офіційному сайті готелю «Буковель» забронювала проживання в Готелі «Bukovel Hotel» на період з 27.02.2022 по 05.03.2022 про що свідчить повідомлення від готелю Буковель надіслане електронною поштою на її адресу про успішне опрацювання замовлення №458964 (а.с.7). Оплата бронювання замовлення №458964 здійснена відповідно до квитанції за №1988372883527549 від 30.12.2021 якою оплачені послуги за вказаним замовленням в розмірі 18700грн (а.с.9). Електронним повідомленням від 25.02.2022, відділ бронювань ТК «Буковель» повідомив [PERSON] про те, що ТК «Буковель» призупиняє свою роботу та прийом гостей у зв`язку з запровадженням по всій території України воєнного стану. Бронювання за замовленням №458964 готель відміняє, а суму коштів в розмірі 18700грн. зараховує на депозитний рахунок, який позивач може використати до 31.03.2023 (а.с.10). 18.01.2023 позивачка [PERSON] надіслала повідомлення на електронну адресу відповідача, з якої велась переписка з приводу замовлення готелю з проханням повернути сплачені нею кошти в розмірі 18700грн. за неотримані послуги з огляду на продовження воєнного стану в Україні і відсутності можливості скористатися послугами у терміни інші, ніж було передбачено замовленням (а.с.11). 18.01.2023 [PERSON] електронною поштою отримала відповідь від представників готелю Буковель, щодо неможливості повернення сплачених за бронювання коштів, оскільки вказане не передбачено Правилами з якими [PERSON] погодилась при здійсненні бронювання замовлення (а.с.12, 13). 22.01.2023 [PERSON] електронною поштою звернулась до ТОВ «ПАРКТУР» з заявою про повернення їй сплачених коштів у розмірі 18700грн (а.с.14-17). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ч.5 ст.22 Закону України «Про туризм» договір на готельне обслуговування укладається як шляхом укладення письмового договору, так і шляхом прийняття готелем заявки на бронювання за допомогою поштового, телеграфного чи іншого зв`язку, що дозволяє достовірно встановити особу, від якої надходить заявка. Згідно п.3.1. Правил користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг, затверджених наказом Державної туристичної адміністрації України №19 від 16.03.2004 (далі - Правила) передбачено, що готель має право укладати договір з замовником (споживачем) на бронювання номерів (місць) шляхом підписання його двома сторонами, а також шляхом прийняття заявки на бронювання за допомогою поштового, телефонного або іншого зв`язку (засобів електронної пошти, включаючи факсимільну), який дозволяє достовірно встановити належність заявки споживачу або замовнику. Договір вважається укладеним тільки в разі письмового акцепту готелем направленої йому заявки на бронювання та досягнення сторонами згоди в обумовленій формі щодо всіх істотних умов. Відповідно до п.1.3 Правил, готельна послуга - це дії (операції) підприємства з розміщення споживача шляхом надання номера (місця) для тимчасового проживання у готелі, а також інша діяльність, пов`язана з розміщенням та тимчасовим проживанням. Згідно з п.1 Правил бронювання готельних послуг ТОВ «Парктур» є єдиним оператором наведених готельних послуг. Згідно пункту 4.2 Правил, споживач має право розірвати договір про надання готельних послуг у будь-який час за умови оплати фактично наданих готелем послуг. Порядок розірвання договору на надання готельних послуг з замовником визначається договором та чинним законодавством. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно до ст.653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Як встановлено судом, позивачка [PERSON] оплатила готельні послуги ТОВ «ПАРКТУР» на суму 18700грн., що підтверджується відповідною копією квитанції, яка наявна в матеріалах справи та не заперечується відповідачем. Відмовляючи в поверненні сплачених коштів, представник відповідача посилається на п.5 Розділу 5 внутрішніх Правил бронювання готельних послуг відповідно до яких, кошти, отримані Оператором від Покупця за простроченим рахунком, поверненню не підлягають, а враховуються в майбутні платежі, що здійснюються згідно з додатково виставленим рахунком. З вищевказаним суд не може погодитись з огляду на наступне. Відповідно до п.4.2 Правил користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг, споживач має право розірвати договір про надання готельних послуг у будь-який час за умови оплати фактично наданих готелем послуг. Відповідно до ч.1, ч.2 та п.п.3, 4, 5, 7 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника). Посилання відповідача на Внутрішні правила проживання в готелі «Буковель» не приймаються до уваги судом, оскільки вони суперечать ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг і є несправедливими умовами по відношенню до споживача, а тому не можуть бути застосовані у вказаних правовідносинах. Приймаючи до уваги те, що позивачка [PERSON] в повному обсязі сплатила послуги щодо проживання в Готелі «Bukovel Hotel», однак готельними послугами не скористалася з причин, що не залежали від її волі, тому сплачені нею грошові кошти в сумі 18700грн. повинні бути повернуті відповідачем. Доводи представника відповідача про те, що електронне листування не є підставою для поверненню коштів, як і необхідність засвідчення його електронно-цифровим підписом, суд вважає необґрунтованим, оскільки представникам відповідача було достеменно відома електронна пошта позивачки, все листування, в тому числі згенеровані повідомлення про успішність бронювання надходили саме на таку електронну пошту. Вказане узгоджується з позицією Верховного суду по справі №923/1379/20 в постанові від 13.10.2021 де встановлено, що відсутність кваліфікованого електронного підпису на повідомленні не свідчить про те що особу неможливо ідентифікувати з достатнім ступенем вірогідності як відправника такого повідомлення, направленого електронною поштою, тобто поширювача інформації. Суд не приймає доводи представника відповідача щодо наявності форс-мажорних обставин як на підставу яка звільняє оператора від відповідальності за ненадання послуг, оскільки предмет позову в даній справі стосується стягненню коштів за фактично сплачені, але не отримані послуги не з вини споживача. Інші доводи представника відповідача про обґрунтованість дій відповідача щодо неповернення грошових коштів зводяться до його помилкового твердження про те, що внутрішні правила проживання в готелі не передбачають можливості повернення коштів за послуги споживачу, оцінку чого, судом було надано вище. Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки [PERSON] неустойки, 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне. У частині другій статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 524,533-535,625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина першастатті 901 ЦК України). Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору. З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК Україния к спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Також, відповідно до ч.7 ст.13, ч.9 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. В зв`язку з несвоєчасним поверненням відповідачем позивачці [PERSON] сплачених за договором готельного обслуговування грошових коштів в розмірі 18700грн., з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: -неустойка за період затримки повернення грошей з 19.01.2023 (наступний день після звернення [PERSON] з вимогою повернути кошти) по 30.03.2023 (день складання позову) з розрахунку 1% вартості продукції (послуги) за кожен день затримки, в розмірі 13277грн. (18700 : 100 х 71); -інфляційні втрати в розмірі 130,9грн. (18700 х 1.007 (індекс інфляції 100.7 : 100); -3 % річних в розмірі 109,13грн. (18700 х 3 х 71 : 365 : 100). Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивачка при поданні позову звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», а тому із відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved