Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

10 січня 2022 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного "Універсал Банк" до [PERSON] про стягнення 3% річних. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 06 червня 2007 року між ВАТ "Банк Універсальний", правонаступником якого є позивач - АТ "Універсал Банк", та [PERSON] було укладено кредитний договір № 06/2310к-07, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 140 000,00 доларів США строком до 05 червня 2027 року, а позичальник зобов`язувався повернути кредит у передбачені договором строки та сплатити проценти за користування кредитом. У забезпечення виконання даного зобов`язання 13 червня 2007 року між банком та позичальником було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Після реєстрації шлюбу позичальник змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ". Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2013 року було стягнуто з [PERSON] на користь АТ "Універсал Банк" заборгованість за вищезгаданим кредитним договором у розмірі 161 534, 41 доларів США та судовий збір - 3441,00 грн. Рішенням Апеляційного суду м. Києва згадане рішення було скасоване та ухвалене нове, відповідно до якого з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню 119 447,47 доларів США та судовий збір у розмірі 3441,00 грн. На даний час рішення суду не виконано у зв`язку із чим позивач просить суд, стягнути з відповідача суму 3% річних, що становить 10 750,27 доларів США. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 січня 2023 року цивільну справу № 753/376/23 передано судді Шаповаловій К.В. 24 січня 2023 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 26 січня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд позовної заяви за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання на 16 березня 2023 року на 14:30 год. 21 лютого 2023 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 10927), відповідно до якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав того, що, по-перше, позивачем здіснювалися нарахування 3% річних всупереч нормам, які регулюють відповідальність за невиконання боржником зобов`язань на час запровадження і дії воєнного стану, тобто в період після 24 лютого 2023 року. По-друге, відповідач зазначає, що повне стягнення кредитних коштів відбулось за рішенням суду № 753/6713/13, позивачем додано докази завершення виконавчого провадження, з чого відповідач вбачає, що заборгованість відповідача перед позивачем відсутня. Окрім того стягувач звертався до суду із заявою про видачу йому дубліката виконавчого листа, однак, судом було відмовлено у видачі такого на підставі того, що стягувачем не надано жодних доказів на підтвердження втрати такого. Відповідач зазначає, підстав для стягнення 3% річних немає, оскільки кредитним договором було передбачено сплату відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 13,5% річних, а тому додатково стягувати 3% річних є неправомірним. 02 березня 2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 13339), відповідно до якої позивач зазначає, що дійсно ухвалою суду від 01 листопада 2022 року йому було відмовлено у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа у справі № 753/6713/13, однак ним було подано апеляційну скаргу на дану ухвалу, та на день подачі відповіді на відзив згадана апеляційна скарга ще не розглянута. Щодо тверджень відповідача про те, що стягнення 3% річних за користування кредитом не підлягає задоволенню, позивач наголошу, що проценти, які стягуються за прострочення виконання грошового зобов`зання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за порушення зобов`язання на відміну від процентів, які є звичайною платою за користування кредитними коштами, до яких застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. З огляду на викладене, позивач зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити. 10 березня 2023 року на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. № 15334), у яких відповідач фактично підтримав викладені у відзиві твердження. Підготовче засідання призначене на 16 березня 2023 року було відкладено на 19 квітня 2023 року за клопотанням представника відповідача. 06 квітня 2023 року до суду від адвоката Потапенко С.Ю. надійшла заява (вх. №21977), відповідно до якої остання зазначає, що наразі не здійснює представництва інтересів [PERSON] . Ухвалою суду від 19 квітня 2023 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до розгляду по суті на 15 червня 2023 року. У судове засідання призначене на 15 червня 2023 року учасники справи не з`явились. В матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності. Судова повістка адресована відповідачу, повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім того, відповідач повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Враховуючи те, що відповідач належним чином була повідомлена про день та час розгляду справи, причини неявки суду не повідомила, з огляду на те, що учасниками справи були надані суду письмові заперечення щодо предмету спору, суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутність осіб, які не з`явились. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 06 червня 2007 року між ВАТ "Банк Універсальний", правонаступником якого є позивач - АТ "Універсал Банк", та [PERSON] було укладено кредитний договір № 06/2310к-07 (а.с.8-10). Згідно умов даного договору банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 140 000,00 доларів США строком до 05 червня 2027 року з процентною ставкою - 13,% річних. У забезпечення виконання даного зобов`язання 13 червня 2007 року між банком та позичальником було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-13). Після реєстрації шлюбу позичальник змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ", що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис № 3761 від 26 жовтня 2007 року, яке видане Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, серія [NUMBER] (а.с.25). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2013 року було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованість за вищезгаданим кредитним договором у розмірі 161 534, 41 доларів США та судовий збір - 3441,00 грн. (а.с.14-15). Рішенням Апеляційного суду м. Києва згадане рішення Дарницького районного суду м. Києва було скасоване та ухвалене нове, відповідно до якого з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню 119 447,47 доларів США та судовий збір у розмірі 3441,00 грн. (а.с.16-18). Звертаючись із позовом до суду, банк зазначає, що оскільки позичальник не повертає кредитні кошти, не зважаючи на наявність рішення апеляційного суду, яке набрало законної сили, банк має право звернутись із вимогою до такого позичальника про сплату 3% річних. За підрахунком банку уза період з 23 листопада 2019 року по 22 листопада 2022 року відповідач має спалити 3% річних у розмірі 10 750,27 доларів США. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що завершення виконавчого провадження у зв`язку з поверненням виконавчого листа стягувачу, означає відсутність боргу відповідача перед позивачем та неможливість нарахування 3% річних, з огляду на наступне. Згідно пунктом першим частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Зазначений висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування, зокрема, трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. З огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України 3 % річних, за невиконання грошового зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, підтвердженого судовим рішенням. З огляду на те, що відповідач порушила вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Так, Верховний Суд у постанові по справі № 910/11249/17 від 07.02.2017 зробив висновок, що норма статті 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Під час розгляду справи № 753/6713/13 за заявою Акціонерного товариства "Універсал Банк" про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для його пред`явлення у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості судом встановлено, що 5 червня 2015 року на виконання рішення апеляційного суду банком було отримано виконавчий лист. 15 червня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №47862885 від 15 червня 2015 року. В ході проведення виконавчих дій встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення і здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. 15 грудня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. З даних акту про проведення перевірки оригіналів документів, складеного начальником відділу претензійно-позовної роботи Управління судового врегулювання проблемної заборгованості АТ "Універсал Банк" та начальником відділу адміністрування судового врегулювання заборгованості Управління адміністрування претензійно-позовної роботи установлено, що підрозділом Департаменту по управлінню судового врегулювання проблемною заборгованістю АТ "Універсал Банк" здійснено перевірку наявності оригіналів виконавчих документів для пред`явлення на примусове виконання виданого Дарницьким районним судом м. Києва по справі №753/6713/13 за позовом ПАТ "Універсал Банк" до [PERSON] . За результатами перевірки установлено, що оригінал виконавчого листа №753/6713/13, виданого 05 червня 2015 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 119 447,47 доларів США, що за курсом НБУ становить 946 716,76 гривень та судовий збір у розмірі 3441,00 грн - відсутній. Отже, виконавче провадження було завершене у зв`язку із поверненням виконавчого листа стягувачу, а не у зв`язку з його повним виконанням, що спростовує доводи представника відповідача про те, що завершення виконавчого провадження означає відсутність боргу відповідача перед позивачем. Крім того, як зазначалось вище, право на звернення позивача до суду із вимогою про стягнення 3% річних не пов`язується із наявність чи відсутніст відкритого виконавчого провадження. До того ж, постановою Київського апеляційного суду від 30 травня 2023 року ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 01 листопада 2022 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким заяву Акціонерного товариства "Універсал Банк" задоволено. Поновлено Акціонерному товариству "Універсал Банк" строк для пред`явлення виконавчого документу №753/6713/13-ц, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 05 червня 2015 року про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 119 447,47 дол. США, що за курсом НБУ становить 946 716,76 грн, та судовий збір у розмірі 3441,00 грн. Видано дублікат виконавчого документу №753/6713/13-ц, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 05 червня 2015 року про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 119 447,47 дол. США, що за курсом НБУ становить 946 716,76 грн, та судовий збір у розмірі 3441,00 грн. Отже, відповідачка має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням суду, яке набрали законної сили. Суд також відхиляє доводи представника відповідача що стягнення 3% річних є неправомірним через те, що умовами кредитного договору було передбачено сплату відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 13,5% річних, з урахуванням такого. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 касаційний суд дійшов висновку: «проценти за користування кредитом - проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Проценти за неправомірнекористування чужими грошовими коштами - проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування». Отже, судом під час розгляду справи встановлено наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача 3% річних у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання. Доказів того, що на час нарахуванням банком 3% річних боржником було погашено заборгованість повністю чи частково, представником відповідача/відповідачем суду надано не було. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що банк має право на отримання 3% річних від простроченої суми, передбачених статтею 625 ЦК України. Поряд з цим, суд погоджується із доводами представника відповідача щодо неправомірного нарахуванням банком 3% річних у період після 24 лютого 2022 року. Так, позивачем заявлено вказану вимогу за період з листопада 2019 року по листопад 2022 року включно. При цьому позивачем не враховано пункт 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем), про що також у відзиві зазначає відповідач. Судом здійснено перерахунок вимоги позивача за період з 23 листопада 2019 року по 23 лютого 2022 року включно та визначено, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 3% річних в розмірі 8 079,89 доларів США, з розрахунку суми боргу в розмірі 119447,47 доларів США. При цьому, суд враховує, що наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України). У той же час, відповідачем не надано доказів здійснення будь-яких дій, спрямованих на повне чи часткове погашення заборгованості, доказів неприйняття позивачем від відповідача коштів на таке погашення або відмови від прийняття, як і прострочення. Отже, зважаючи на викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та доведеними належними, допустимими та достатніми доказами у справі, тому вони підлягають частковому задоволенню в загальному розмірі 8079,89 доларів США. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі положень статті 141 ЦПК України суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 4 431,95 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial