Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким: - визнати недійсним, незаконним вчинений Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Амбасадор» правочин щодо розірвання в односторонньому порядку договору про сплату внесків у обслуговуючий кооператив за № Ж/3/1/2/17 від 22.12.2021 року; - визнати недійсним повідомлення Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Амбасадор» (лист від 05.10.2022 року № 05/10-10) про дострокове припинення договору про сплату внесків у обслуговуючий кооператив за №Ж/3/1/2/17 від 22.12.2021 року з моменту його підписання; - стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. В обґрунтування позову позивач з посиланням на введення воєнного стану в Україні, що стало причиною неможливості сплачувати пайові внески до 27 числа кожного місяця протягом квітня-червня 2023 року, зазначає про те, що відповідач ОК ЖБК «Амбасадор» всупереч вимогам умов укладеного договору не виконав взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим було грубо порушено законні права та інтереси позивача, що є наслідком звернення до суду за захистом своїх прав. Провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження (а.с. 38). У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить у задоволені позову відмовити, оскільки вважає, що введення воєнного стану знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з неможливістю виконання грошового зобов`язання за договором, позивачем не доведено, отже, підстави для задоволення позовних вимог - відсутні (а.с. 46-52). Позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 58-59), у якому зазначає про те, що відзив не містить в якості додатків жодного доказу, що підтверджує обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача проти позову. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, та відповіді на відзив. Зазначила, що на сайті кооперативу було розміщено оголошення про те, що кооператив до закінчення війни працювати не буде. У перші місяці повномасштабного вторгнення взагалі не було ніякої інформації про діяльність відповідача та про його виконання зобов`язань як забудовника, в тому числі і планового закінчення будівництва квартир у відповідності до умов вище вказаного договору. Несплата частини пайвих внесків обумовлена з її боку була лише обставинами непереборної сили - воєнними діями в країні, в тому числі і в Житомирській області, що унеможливило виконання нею такого обов`язку. Однак з її боку всі платежі згідно договору нею внесені, відтак не бачить перешкод у продовженні договірних відносин, і як наслідок, відсутність обставин для розірвання оспорюваного договору. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи (а.с. 42, 65-65а, 76-77); суд про причини неявки не повідомив. У наслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу в його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] (чоловік позивачки) показав, що пайові внески до кооперативу у відповідний період не здійснювались через те, що почались бойові дії в результаті повномасшатабного наступу на країну; не було інформації про те, куди саме необхідно сплачувати черговий внесок. Окрім того, ніхто з представників (менеджерів) кооперативу не виходив на зв`язок. Зазначив, що вони з дружиною (позивачем) готові буди доплатити ще 15%, оскільки вони до початку війни сплатили 85%. Вказав, що будинок не добудований і наразі існує лише фундамент і невелика частина фрагментів стіни, відтак строк здачі будинку в експлуатацію, що встановлений умовами договору, відповідачем суттєво порушено. Суд, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 22.12.2021 року між Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Амбасадор» (надалі також - відповідач, ЖБК) та [PERSON] (далі також - позивач, учасник) укладено договір № Ж/1/3/1/2/17 про сплату внесків у обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Амбасадор» (а.с. 4-11). За цим договором ЖБК зобов`язується організувати будівництво житлового будинку за адресою: село Зарічани, Житомирський район, Житомирська область, кадастровий номер земельної ділянки 1822082500:01:000:0101 (об`єкт будівництва) за рахунок внесків учасника та внесків асоційованих членів ЖБК, здати його в експлуатацію, передати учаснику квартиру в об`єкті будівництва, обумовлену цим договором (далі - Об`єкт нерухомості) та всі документи, необхідні учаснику для реєстрації права власності на нього, а учасник зобов`язується сплатити до ЖБК внески у розмірах, та в порядку, встановлених даним договором та додатками до нього, та має право отримати об`єкт нерухомості лише за умови повної сплати внеску, встановленого даним договором для учасника. Пунктом 2.2. передбачено, що даний внесок вважається заявою учасника про вступ до асоційованих членів ЖБК. Після зарахування вступного та цільового внеску на рахунок ЖБК даний договір вважається рішенням голови ЖБК про прийняття учасника до асоційованих членів ЖБК. У п. 3.4. договору зазначено, що учасник сплачує повний розмір внеску (вступний внесок, цільовий внесок, пай) в строки та в розмірах, визначених у додатку № 1 до даного договору. У виключних випадках, за згодою сторін може бути передбачений інший строк сплати внесків. Згідно п. 5.2. договору ЖБК зобов`язаний організувати будівництво об`єкту будівництва та здати його в експлуатацію у строк до 30 березня 2023 при умові дотримання учасниками порядку та строків сплати внесків. Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового оборогу, вимог розумності та справедливості. Положеннями статей 11, 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. На виконання умов договору № Ж/1/3/1/2/17 від 22.12.2021 року позивачем на зазначені в договорі банківські реквізити було сплачено: 24.12.2021 року - 467928 грн (квитанція № 054110051), 24.01.2022 року - 13458,00 грн (квитанція № 0054110027), 22.02.2022 року - 13458,00 грн (квитанція № 0054110034) (а.с. 12, 13). Згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який потім неодноразово продовжувався та наразі триває. Встановлено та сторонами не оспорено, що позивач, до моменту стабілізації ситуації у країні, припинила сплачувати пайові внески згідно договору № Ж/1/3/1/2/17 від 22.12.2021 року. 06.06.2022 року у мобільному застосунку «Viber» представник відповідача повідомив позивача про відновлення будівництва з 20.06.2022 року (а.с. 16-24). Відтак, позивач на виконання умов договору № Ж/1/3/1/2/17 від 22.12.2021 року продовжила сплачувати пайові внески, а саме: 07.07.2022 року - 13458,00 грн (квитанція № 0054110054), 16.08.2022 року - 13458,00 грн (квитанція № 0054110130), 12.09.2022 року - 13458,00 грн (квитанція № 0054110016), 12.10.2022 року - 27000,00 грн (квитанція № 0054110008), 17.10.2022 року - 40416,00 грн (квитанція № 0054110018) (а.с. 13-15). Зазначені факти стороною відповідача не оспорено. Відповідач направив на адресу позивачки повідомлення № 05/10-10 від 05.10.2022 року про розірвання договору, у якому зазначив, що договір № Ж/1/3/1/2/17 про сплату внесків у обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Амбасадор» від 22.12.2021 року є розірваним у зв`язку з порушенням позивачем умов договору (а.с. 25). Зі змісту зазначеного повідомлення від 22.12.2021 року вбачається, що викладене у вказаному листі рішення відповідача про дострокове припинення договору за своєю правовою природою є правочином - односторонньою відмовою від договору. 17.10.2022 року [PERSON] на адресу відповідача спрямувала заперечення на вказане вище повідомленя від 05.10.2022 року (а.с. 26-28). За змістом частини першої ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами (ч. 3 ст. 202 Цивільного кодексу України). У відповідності до ч. 5 ст. 202 Цивільного кодексу України, до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Зі змісту статті 215 Цивільного кодексу України вбачається, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6 статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Положеннями статті 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1). Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (ч. 2). У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3). За змістом наведених положень закону одностороння відмова від договору є юридичним фактом, який зумовлює його розірвання, отже є правочином, який має юридичні наслідки у вигляді припинення цивільних правовідносин. Розірвання договору може здійснюватися за згодою сторін і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак, окремі види договорів допускають можливість одностороннього розірвання договору. Крім того, право сторони на одностороннє розірвання договору може бути встановлене законом або безпосередньо у договорі. Умовами п. 4.2.3 договору сторони передбачили, що ЖБК має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку прострочення сплати внесків більш, ніж на 20 календарних днів шляхом надіслання повідомлення про розірвання договору рекомендованим листом. При цьому, повідомлення вважається врученим учаснику через 10 календарних днів з моменту надіслання рекомендованого листа з таким повідомленням. Таким чином договір вважається розірваним сторонами на наступний день від дати вручення повідомлення Учаснику. Згідно Розділу 7 договору Ж/1/3/1/2/17 від 22.12.2021 року, розірвання ЖБК договору в односторонньому порядку є відповідальністю, що настає у випадку перевищення учасником прострочення платежу більше ніж на 20 днів. Разом з тим п. 7.4 договору №Ж/1/3/2/1/48 від 25.12.2021 передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання взятих на себе зобов`язань за договором, якщо воно стало наслідком обставин непереборної сили, серед яких вказано воєнні дії будь-якого виду. Крім того ст. 617 Цивільного кодексу України унормовано, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (частина друга ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні"). Цивільний кодекс України не містить поняття "форс-мажор", але ст. 617 Цивільного кодексу України підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначає випадок або непереборну силу. Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. У листі № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставною введення воєнного стану (а.с. 60). Отже введення воєнного стану в Україні визнано ТПП форс-мажорною обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Тобто війна в Україні стала форс-мажорними обставинами, які унеможливили подальше виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за договором № Ж/1/3/1/2/17 від 22.12.2021 року. Однак відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання обов`язків встановлених договором № Ж/1/3/1/2/17 від 22.12.2021 року, розірвавши його на підставі повідомлення про розірвання договору від 05.10.2022 року № 05/10-10. Односторонній правочин про розірвання договору може визнаватися недійсним на підставі рішення суду за наявності підстав передбачених ст. 215 ЦКУ. Так, за ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, установлених ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. До підстав, які можна використати у випадку відмови від договору в односторонньому порядку, належать виключно одна - ч. 1 ст. 203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави й суспільства, його моральним засадам. Згідно п. 2 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним» судам необхідно враховувати, що згідно із ст.ст. 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України та міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Разом з цим у п. 8 указаної Постанови зазначається, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Тобто, підставою визнання недійсним одностороннього правочину про розірвання договору про надання послуг є конкретна дія сторони, яка виражається у формі відмови від договору, порушуючи при цьому сам порядок розірвання такого договору, визначений ним або відповідним Законом чи положеннями Кодексу, який регулює ці правовідносини. Якщо була порушена процедура розірвання договору чи були використані умови, підстави для вчинення таких дій, які не передбачені самим договором чи законом, або вони не відносяться до тих обставин, які були на момент розірвання договору, - це є підставою для суду визнати недійсним правочин про односторонню відмову від договору про надання послуг в силу норм ст. ст. 203, 215 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Аналізуючи дані вимоги Цивільного кодексу, суд прийшов до висновку, що наявні підстави для визнання недійсним вчинений Обслуговуючим кооперативом "Житолово-будівельний кооператив "Амбасадор" правочин щодо розірвання в односторонньому порядку договору про сплату внесків у обслуговуючий кооператив № Ж/3/1/2/17 від 22.12.2021 року. Щодо вимоги позивача в частині визнання недійсним повідомлення від 05.10.2022 року відповідача про дострокове припинення оспорюваного договору. Захист права - це використання передбачених законом способів (можливостей, інструментів) для поновлення свого порушеного, визнання невизнаного, чи присудження оспорюваного права. Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист цивільних прав і інтересів передбачені статтею 16 Цивільного кодексу України відповідно до якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Таким чином суд приходить до висновку, що позивачкою обрано неналежний спосіб захисту цивільного права, що не тягне за собою юридичних наслідків. Відтак, у задоволенні позовної вимоги щодо визнання недійсним повідомлення Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Амбасадор» (лист від 05.10.2022 року № 05/10-10) про дострокове припинення договору про сплату внесків у обслуговуючий кооператив за № Ж/3/1/2/17 від 22.12.2021 року з моменту його підписання слід відмовити Відтак, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача, так як позивач документально підтвердив понесені ним судові витрати, тому підлягають стягненню з відповідача, витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн.

Outcome: partial