Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Державної податкової служби України про відшкодування моральної шкоди, в розмірі 700\~000 гривень. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що на його адресу надійшов з податкової інспекції неякісний та нечитабельний документ, текст якого не міг розібрати, оскільки у нього ослаблений зір. У зв`язку з цим звернувся до органів податкової інспекції зі скаргою, в якій вимагав надіслати на його адресу якісний примірник документу крупним читабельним шрифтом, а також дати детальні роз`яснення щодо змісту даного документу, у відповідь на який отримав листа з ГУ ДПС у Тернопільській області від 02 лютого 2023 року, до якого було долучено нечитабельну копію податкового повідомлення-рішення від 21 вересня 2022 року. Зі змісту вказаного листа вбачається, що йому було нараховано земельний податок в сумі 1837,92 грн. за земельну частку (пай). Вказує, що уже кілька років межові знаки в натурі на місцевості на земельній ділянці (паю) розміром 2,11 га, не встановлені, чим йому чиняться перешкоди у використанні земельної ділянки, оскільки не може приступити до її використання. Попри це, держава вимагає від нього сплати податку. У зв`язку з цим звернувся до відповідача ГУ ДПС у Тернопільській області із вимогою припинити вимагання грошових коштів в сумі 1837,92 грн. за земельну частку (пай), розміром 2,11 га. Однак, йому прийшла відписка начальника Чортківського відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління та оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Тернопільській області від 01 березня 2023 року. У зв`язку з цим він звернувся до ГУ ДПС у Тернопільській області із заявою від 09 березня 2023 року, у якій вимагав негайно, за участі представників Управління ДПС у Тернопільській області, поліції, прокуратури, ГУ Держгеокадастру в Тернопільській області, Чортківської військової адміністрації виїхати на місцевість за місцем розташування земельної ділянки, розміром 2,11 га, щоб задокументувати юридичний факт відсутності межових знаків, у відповідь на яку йому надійшов з ГУ ДПС у Тернопільській області лист від 21 березня 2023 року, зі змісту якого вбачається, що його звернення не було вирішено по суті, юридичний факт відсутності межових знаків не був задокументований, порушення законності не були усунуті, з посиланням на те, що ПКУ не містить норм податкового регулювання в частині встановлення факту наявності/відсутності межових знаків. Вказує, що вирішення порушеного в його зверненні від 09 березня 2023 року питання не належало до компетенції ГУ ДПС у Тернопільській області, тому в силу вимог ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», в термін не більше п`яти днів повинно було бути надіслано за належністю відповідному органу чи посадовій особі, чого не було зроблено. Вказаною бездіяльністю йому завдана моральна шкода, яку оцінює в розмірі 700\~000 грн., та яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього. При визначенні моральної шкоди позивач виходив з принципу презумпції моральної шкоди, визнаної в практиці Європейського суду з прав людини. З цих підстав просить позов задовольнити. 31 травня 2023 року від представника відповідача ДПС України надійшов відзив на позов, у якому в задоволенні позовних вимог [PERSON] просить відмовити, з огляду на наступне. 21 вересня 2022 року [PERSON] було сформоване податкове повідомлення-рішення на суму 1837,92, код класифікації земельний податок з фізичних осіб. 01 лютого 2023 року ГУ ДПС у Тернопільській області отримано заяву від [PERSON] про роз`яснення щодо змісту даного податкового повідомлення-рішення, на що 02 лютого 2023 року було надано вичерпну відповідь. 09 березня 2023 року ГУ ДПС у Тернопільській області отримано заяву від [PERSON] з вимогою виїхати на місцевість розташування земельної ділянки, щоб задокументувати факт відсутності межових знаків, на що надано відповідь, згідно якої позивачу роз`яснено, що відповідно до ст. 107 ЗК України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Зазначено, що земельні спори вирішуються органами місцевого самоврядування та судом. Водночас зазначено, що ПК України не містить норм правового регулювання в частині встановлення факту наявності/відсутності межових знаків. ДПС України не погоджується з твердженням позивача про те, що його заява мала бути направлена за належністю, оскільки законодавством не передбачено перенаправлення заяв громадян контролюючим органом до суду. Вважає, що відповідь надана в повному обсязі без порушень норм чинного законодавства. Окрім того, заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Проте позивачем не надано доказів заподіяння моральної шкоди на наявності причинного зв`язку між рішенням, діями або бездіяльністю працівників податкового органу і шкодою, не доведено самого факту заподіяння шкоди такими діями відповідача. Окрім того, позивач не обґрунтував, які саме душевні страждання він зазнав. Вказує, що доказами, які дозволяють встановити наявність шкоди, її характер та обсяг, є довідки з медичних установ, виписки з історії хвороб, чеки за оплату медичної допомоги, за придбання ліків, свідчення друзів, колег, виписки з лікарні тощо. З цих підстав просить відмовити у задоволенні позову. 16 червня 2023 року від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якому вказує, що доводи відповідача про те, що спори із земельних питань вирішуються виключно судом не слід брати до уваги, оскільки у своєму зверненні він не ставив питання про спір щодо володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою, а просив зафіксувати факт відсутності межових знаків на його земельній ділянці. Тобто дана суперечка вирішується органами місцевого самоврядування та органами Держгеокадастру, тому відповідач зобов`язаний був передати його звернення за належністю в орган місцевого самоврядування, чого не було зроблено. Щодо тверджень відповідача про відсутність доказів спричинення йому моральної шкоди зазначає, що у даній справі слід застосовувати судову практику Європейського Суду з прав людини, якою встановлено принцип презумпції моральної шкоди, згідно якого суд присуджує моральну шкоду навіть при відсутності доказів на обґрунтування моральної шкоди лише по факту неправомірних дій з боку органів влади та національних інституцій. Окрім того, звертає увагу на те, що ДПС України не вказує яким нормативно-правовим актом врегульовано вид письмових доказів на підтвердження моральної шкоди. З цих підстав просить задоволити позов у повному обсязі. Ухвалою судді від 12 травня 2023 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 06 червня 2023 року. Протокольною ухвалою суду від 16 червня 2023 року, постановленою без виходу в нарадчу кімнату, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просив його задовольнити. Представник відповідача Державної податкової служби України Лапунько М.В. в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на позов, просила відмовити у його задоволенні. Судом встановлено наступні обставини: 01 лютого 2023 року [PERSON] звернувся до Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області зі скаргою, в якій просив негайно надіслати на його адресу якісний примірник документу крупним читабельним шрифтом, щоб він міг ознайомитися з його змістом, а також дати детальні роз`яснення щодо змісту даного документу, який йому попередньо було надіслано Головним управлінням ДПС у Тернопільській області. 02 лютого 2023 року Чортківським відділом податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок Управління податкового оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Тернопільській області у відповідь на заяву від 01 лютого 2023 року повідомило [PERSON] про те, що йому повторно надсилається податкове повідомлення-рішення від 21 вересня 2022 року встановленого зразка, у якому йому нараховано земельний податок в сумі 1837,92 грн. за земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (земельна частка (пай) 2,11 га, з роз`ясненням щодо підстав такого нарахування. 09 березня 2023 року [PERSON] звернувся до Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області з заявою, у якій просив негайно виїхати на місцевість за місцем розташування земельної ділянки розміром 2,11 га, за участі представників Управління Державної податкової служби у Тернопільській області, поліції, прокуратури, представників Чортківської військової адміністрації, для того, щоб задокументувати юридичний факт відсутності межових знаків. Листом № 3811/6/19-00-24-02-05 від 21 березня 2023 року [PERSON] надано відповідь на його заяву від 09 березня 2023 року, у якому зазначено, що відповідно до ст. 107 ЗК України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Згідно із частини третьої статті 158 ЗК України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах території територіальних громад щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, обмежень у використанні земель та земельних сервітутів, додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Такими органами місцевого самоврядування, до повноважень яких належить вирішення земельних суперечок, визначені виконавчі органи сільських, селищних, міських рад (пункт 5 частини першої статті 33 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»). Також зазначено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Водночас зазначено, що ПКУ не містить норм податкового регулювання в частині встановлення факту наявності/відсутності межових знаків. Роз`яснено, що у разі незгоди з наданою відповіддю, заявник може оскаржити її в порядку, визначеному статтею 16 ЗУ «Про звернення громадян». Заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною другою статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2)\~якщо шкоди\~завдано фізичній\~особі внаслідок\~її незаконного\~засудження,\~незаконного притягнення\~до кримінальної\~відповідальності,\~незаконного застосування\~запобіжного заходу,\~незаконного затримання,\~незаконного накладення\~адміністративного стягнення\~у вигляді\~арешту або\~виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. В той же час статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Вказана стаття передбачає спеціальні підстави і умови відповідальності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди у позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності у цивільно-правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб`єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб`єктів та характері їх дій. Сферою застосування зазначеної норми є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв`язку з прийняттям зазначеними суб`єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України. Способами захисту цих цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України). Сам обов`язок доведення наявності шкоди у справах за позовами до органів державної влади (органів місцевого самоврядування), наявність протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19). Таким чином, незалежно від вини, у випадку встановлення фактів неправомірних дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування на підставі рішення суду відносно конкретної фізичної особи, остання повинна довести наявність шкоди, що заподіяна їй, її розмір, та причинний зв`язок між діями чи бездіяльністю органу державної влади та отриманою нею шкодою. У судовому засіданні встановлено, що 09 березня 2023 року до Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області від позивача надійшла заява з вимогою виїхати на місцевість за місцем розташування його земельної ділянки розміром, для того, щоб задокументувати юридичний факт відсутності межових знаків. Листом № 3811/6/19-00-24-02-05 від 21 березня 2023 року Головним управлінням ДПС у Тернопільській області ДПС України [PERSON] надано відповідь на його заяву, у якій роз`яснено порядок вирішення земельних спорів, а також те, що ПКУ не містить норм податкового регулювання в частині встановлення факту наявності/відсутності межових знаків, при цьому роз`яснено право оскаржити надану відповідь в порядку, визначеному ст. 16 Закону України «Про звернення громадян». Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про звернення громадян», скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, медіа, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду. Суду не надано доказів на підтвердження того, що [PERSON] оскаржував відповідь Головного управління ДПС у Тернопільській області ДПС України № 3811/6/19-00-24-02-05 від 21 березня 2023 року у встановленому законом порядку, зокрема до вищого органу чи до суду, та що за результатами такого оскарження встановлено незаконність рішення, дії чи бездіяльності Головного управління ДПС у Тернопільській області ДПС України. Умови деліктної відповідальності органів публічної влади, їх посадових та службових осіб мають низку особливостей. По-перше, як і в інших випадках, шкода підлягає відшкодуванню лише тоді, коли вона завдана протиправною поведінкою. У статті 1173 ЦК України ідеться про «незаконні рішення, дії чи бездіяльність». Спір щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, належить до предметної юрисдикції адміністративного суду. Тому встановлення протиправності (незаконності) відбувається в порядку, встановленому КАС України. Так, відповідно до частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Порушення хоча б однієї із зазначених вимог може тягнути визнання відповідного рішення, дії чи бездіяльності незаконними. Таким чином, у даному випадку у передбаченому законом порядку не встановлено незаконність рішення, дії чи бездіяльності\~Головного управління ДПС у Тернопільській області ДПС України. Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Верховний Суд в своїй постанові від 24 березня 2020 року по справі № 818/607/17 висловив правову позицію, відповідно до якої, порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції) та завжди викликає в людини негативні емоції. Оцінка рівня негативних емоцій, що вказують на моральні страждання людини залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. Згідно з частинами другою та третьою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (далі за текстом - Постанова ВСУ) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктами 4, 5 Постанови ВСУ визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з пунктом 9 Постанови ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Загальні підходи\~до відшкодування\~моральної шкоди,\~завданої органом\~державної влади,\~були сформульовані\~Верховним Судом\~у постанові\~від 10\~квітня 2019\~року у\~справі №464/3789/17.\~Зокрема,\~Суд дійшов\~висновку,\~що адекватне\~відшкодування шкоди,\~зокрема й\~моральної,\~за порушення\~прав людини\~є одним\~із ефективних\~засобів юридичного\~захисту.\~Моральна шкода\~полягає у\~стражданні або\~приниженні,\~яких людина\~зазнала внаслідок\~протиправних дій.\~Страждання і\~приниження -\~емоції людини,\~змістом яких\~є біль,\~мука,\~тривога,\~страх,\~занепокоєння,\~стрес,\~розчарування,\~відчуття несправедливості,\~тривала невизначеність,\~інші негативні\~переживання.\~Порушення прав\~людини чи\~погане поводження\~із нею\~з боку\~суб`єктів\~владних повноважень\~завжди викликають\~негативні емоції.\~Проте,\~не всі\~негативні емоції\~досягають рівня\~страждання або\~приниження,\~які заподіюють\~моральну шкоду.\~Оцінка цього\~рівня залежить\~від усіх\~обставин справи,\~які свідчать\~про мотиви\~протиправних дій,\~їх інтенсивність,\~тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Частинами 3, 5 та 6\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жодних доказів на підтвердження завдання моральної шкоди Головним управлінням ДПС у Тернопільській області позивачем не надано. Суд приходить до переконання, що сам факт незгоди позивача з відповіддю відповідача на його заяву, могло завдати позивачу душевних страждань. Отже, аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні по справі обставини, суд вважає недоведеним наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, що могло б слугувати підставою для відшкодування моральної шкоди на підставі статті 1173 ЦК України, а саме: протиправна поведінка, шкода, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою. Враховуючи викладені обставини справи та встановлені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову [PERSON] до держави Україна в особі Державної податкової служби України про відшкодування шкоди необхідно відмовити. Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено, а позивач звільнений від сплати судового збору, то з урахуванням вимог статті 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed