Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

I. Позиції учасників справи. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту з відповідача на загальну суму 52 537, 71 грн, що складається із суми тіла кредиту, процентів за користування кредитом, а також заборгованості по пені і штрафам. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26 червня 2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і [PERSON] уклали кредитний договір № 749174132, на підставі якого відповідачем отримано кредит строком на 98 днів із сплатою 64, 63 % від суми кредиту за кожний день користування та 1, 02 % у день від суми кредиту на період строку дії пролонгації, згідно з додатковою угодою про зміну умов договору № 749174132 від 26 червня 2019 року. У подальшому від первісного кредитора право вимоги було передано ТОВ «Таліон Плюс», яке передало ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а останнє ТОВ «ФК «Ейс». ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» своє зобов`язання по видачі кредиту, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача, виконало, але позичальник кредит не погашає, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов. II. Процесуальні дії та рішення суду. 15 травня 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 18 травня 2023 року судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру з інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача фізичної особи /а. с. 82/. Також 23 травня 2023 року на судовий запит від 18 травня 2023 року, поданий згідно з частиною шостою статті 187 ЦПК України, надано відповідь про актуальну адресу місця реєстрації відповідача /а. с. 84, 85-86/. 29 травня 2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі /а. с. 87-88/. Суд, розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. III. Фактичні обставини справи. 26 червня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 749174132 у формі електронного документу з використанням електронного підпису /а. с. 11-18, 19, 39/. Згідно з пунктом 1.1. кредитного договору, видача, оформлення та обслуговування кредиту здійснюється кредитодавцем в порядку та на умовах, що визначені цим договором, Паспортом споживчого кредиту, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Комфорт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «КОМФОРТ» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» є пропозицією укласти Електронний договір, у розумінні частини четвертої ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» та визначають порядок і умови надання кредитодавцем - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошових коштів у Кредит, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов Електронного договору, а також регулюють відносини, що виникають між кредитодавцем і позичальником, які є сторонами договору /а. с. 27-30, 31-38/. Відповідно до п. 1.3. договору, позичальник підтверджує, що до підписання даного Договору він був ознайомлений з усією інформацією, яка відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», необхідна для отримання споживчого кредиту, включаючи інформацію що наведена в Паспорті споживчого кредиту та Правилах кредитодавця, інформацію про кредитодавця та його місцезнаходження, реальну річну процентну ставку, а також про орієнтовну загальну вартість кредиту та інші послуги кредитодавця. Згідно з п. 1.4. договору позичальник підтверджує, що до підписання цього договору ознайомився з договором про споживчий кредит, всі умови йому зрозумілі, він погоджується їх виконувати вільно без будь якого примусу. Відповідач добровільно за допомогою мережі Інтернет перейшов на офіційний сайт Товариства: www.moneyveo.ua обрав для себе у вбудованому калькуляторі бажану суму грошових коштів та бажаний строк кредитування, зазначив свої персональні дані в тому числі і банківську картку на яку в подальшому отримав грошові кошти у сумі 29 530, 00 грн, пройшов декілька етапів підтвердження наміру вступити в договірні відносини з Товариством та уклав кредитний договір без зовнішнього впливу та примусу. Відповідно до п. 7.11. договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості електронного підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису. Так кредитний договір № 749174132 від 26 червня 2019 року був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор № B4F4B42F було направлено позичальнику 26 червня 2019 року на номер мобільного телефону вказаний ним в заявці на отримання грошових коштів - [NUMBER] , одноразовий персональний ідентифікатор № B4F4B42F було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 26 червня 2019 року о 10:51:21 год., після чого відповідач натиснув кнопку «Відправити/Підписати», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відразу після вчинених дій, 26 червня 2019 року, о 10:51:25 год., Товариством було перераховано грошові кошти у сумі 29 530, 00 грн на банківську карту № [NUMBER] , яка належить відповідачу, що у свою чергу слугує доказом того, що відповідач прийняв пропозицію ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» /а. с. 39, 40/. Відповідно до умов кредитного договору первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 29 530, 00 грн строком на 98 днів зі сплатою 372,30 % річних від суми кредиту за кожний день користування кредитом (п. 3.4. договору), починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку на який видавався кредит. Розрахунок сукупної вартості кредиту, суми та дати платежів, які здійснюються в ануїтетній формі зазначаються в графіку платежів, який є невід`ємною частиною цього договору (додаток № 1 до договору) /а. с. 19/. У подальшому сторони уклали додаткову угоду від 10 липня 2019 року про зміну умов договору № 749174132 від 26 червня 2019 року за умовами якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору № 749174132 від 26 червня 2019 року, з урахуванням положень всіх додаткових угод до договору, на наступну кількість днів: чотирнадцять. У будь-якому разі договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. Починаючи з дати укладення додаткової угоди, позичальник сплачує за користування кредитом 1,02 процентів в день від суми кредиту на період строку дії пролонгації /а. с. 20/. Згідно додаткової угоди від 27 липня 2019 року про зміну умов договору № 749174132 від 26 червня 2019 року сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору № 749174132 від 26 червня 2019 року, з урахуванням положень всіх додаткових угод до договору, на наступну кількість днів: чотирнадцять. У будь-якому разі договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. Починаючи з дати укладення додаткової угоди, позичальник сплачує за користування кредитом 1,02 процентів в день від суми кредиту на період строку дії пролонгації /а. с. 21/. Відповідно до додаткової угоди від 10 серпня 2019 року про зміну умов договору № 749174132 від 26 червня 2019 року сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору № 749174132 від 26 червня 2019 року, з урахуванням положень всіх додаткових угод до договору, на наступну кількість днів: чотирнадцять. У будь-якому разі договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. Починаючи з дати укладення додаткової угоди, позичальник сплачує за користування кредитом 1,02 процентів в день від суми кредиту на період строку дії пролонгації /а. с. 22/. Згідно додаткової угоди від 24 серпня 2019 року про зміну умов договору № 749174132 від 26 червня 2019 року сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору № 749174132 від 26 червня 2019 року, з урахуванням положень всіх додаткових угод до договору, на наступну кількість днів: чотирнадцять. У будь-якому разі договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. Починаючи з дати укладення додаткової угоди, позичальник сплачує за користування кредитом 1,02 процентів в день від суми кредиту на період строку дії пролонгації /а. с. 23/. Відповідно до додаткової угоди від 07 вересня 2019 року про зміну умов договору № 749174132 від 26 червня 2019 року сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору № 749174132 від 26 червня 2019 року, з урахуванням положень всіх додаткових угод до договору, на наступну кількість днів: чотирнадцять. У будь-якому разі договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. Починаючи з дати укладення додаткової угоди, позичальник сплачує за користування кредитом 1,02 процентів в день від суми кредиту на період строку дії пролонгації /а. с. 24/. Виконання первинним кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 29 530, 00 грн відповідачеві підтверджується платіжним дорученням AT КБ «Приватбанк» на переказ та зарахування грошових коштів на банківську карту отримувача від 26 червня 2019 року /а. с. 15/. У свою чергу, позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно цього договору. 28 листопада 2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір, факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 749174132 від 26 червня 2019 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 87 від 03 липня 2020 року /а. с. 43-46/. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 749174132 від 26 червня 2019 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 6 від 15 липня 2021 року /а. с. 51-53/. У подальшому, 06 грудня 2021 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» було укладено договір факторингу № 06/12/2021-01 /а. с. 60-62/. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 06 грудня 2021 року до договору факторингу № 06/12/2021-01 від 06 грудня 2021 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача у сумі 52 537, 71 грн, з яких 28 746, 94 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 23 790, 77 грн - сума заборгованості за відсотками /а. с. 26/. IV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. У відповідності до положень ст. 61 Основного Закону України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Статтею 55 проголошено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 Цивільного кодексу України). Положення статті 627 Цивільного кодексу України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 638 Цивільного кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 640 Цивільного кодексу України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 Цивільного кодексу України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з статтею 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до статті 1055 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено статтею 526 Цивільного кодексу України. За приписами частин першої, другої статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, відповідаючи перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з частиною першою ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку Відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором. На підставі частини першої ст. 1049 Цивільного кодексу України, Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до змісту ст. 610, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Оскільки відповідач не виконує умови договору у добровільному порядку, сума отриманого кредиту, проценти за користування ним та проценти за прострочення терміну повернення кредиту, підлягають примусовому стягненню. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим представником позивача, сума непогашеної відповідачем заборгованості по кредиту складає загальну суму у розмірі 52 537, 71 грн, а саме: 28 746, 94 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 23 790, 77 грн - сума заборгованості за відсотками. V. Розподіл судових витрат. Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції). Будь-яких конкретних правових доказів про повне або часткове спростування позовних вимог про стягнення кредиту та процентів, стороною відповідача суду не надано і судом не здобуто. З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню судовий збір в сумі 2 684, 00 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з положеннями частин першої - п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Метою впровадження цього принципу пропорційності є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Звертаючись до суду з позовом представник позивача просив покласти судові витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги у сумі 3 000, 00 грн на відповідача. Понесені витрати підтверджуються: договором про надання правової допомоги від 24 листопада 2022 року, укладеним між АО «Альма Теміс» і позивачем; додатковою угодою № 46 від 06 квітня 2023 року до договору про надання правової допомоги від 24 листопада 2022 року, укладеного між АО «Альма Теміс» і позивачем; протоколом погодження видів правової допомоги та договірної ціни від 06 квітня 2023 року до договору про надання правової допомоги від 24 листопада 2022 року, укладеного між АО «Альма Теміс» і позивачем; актом прийому-передачі наданих послуг від 07 квітня 2023 року на суму 3 000, 00 грн; рахунком від 07 квітня 2023 року на оплату правової допомоги за договором від 24 листопада 2022 року на суму: 3 000, 00 грн; платіжною інструкцією № 473 від 12 квітня 2023 року на суму: 3 000, 00 грн; ордером адвоката Юхименко Ю. Ю.; свідоцтвом на зайняття адвокатською діяльністю від 12 березня 2018 року адвоката Юхименко Ю. Ю. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10 грудня 2009 року, справа «Баришевський проти України» від 26 лютого 2015 року). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02 червня 2014 року, за змістом якої заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин та ураховуючи складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000, 00 грн.

Outcome: approved