Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

Представник позивача Нофенко Л.В., діючи в інтересах АТ «Криворізька теплоцентраль», звернулася до суду з позовною заявою 24 лютого 2021 року, в якій просила суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] за період з 01 жовтня 2013 року по 01 лютого 2021 року в розмірі основного боргу 39 983 грн. 06 коп., інфляційні втрати 10 419 грн. 92 коп., 3% річних 2 565 грн. 14 коп.; стягнути судовий збір в розмірі 2\~270 грн. 00 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів. На виконання своїх зобов`язань АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , де споживачем та власником житлового приміщення є [PERSON] . У зв`язку з неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань, за період з 01 жовтня 2013 року по 01 лютого 2021 року утворилась заборгованість в розмірі 39 983 грн. 06 коп., на яку позивачем нараховано збитки в порядку ст.625 ЦК України, а саме інфляційні втрати 10 419 грн. 92 коп., 3% річних 2 565 грн. 14 коп. Оскільки споживач добровільно заборгованість не погашає, а звернення підприємства з цього приводу ігнорує, тому за захистом майнових інтересів АТ «Криворізька теплоцентраль» представник вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 28 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.15-16). Не погоджуючись з пред`явленими вимогами та заперечуючи проти їх задоволення, відповідач [PERSON] подав відзив 29 липня 2022 року (а.с.34-38). Свої заперечення мотивував тим, що заявляючи до нього вимоги про стягнення заборгованості, АТ «Криворізька теплоцентраль» зазначило, що він є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Однак він не є власником цієї квартири та ніколи власником не був, окрім як проживає в цій квартирі. Після смерті дружини [PERSON] , яка за життя була власником квартири, він успадкував її долю та став співвласником квартири. Предметом позову є стягнення заборгованості за комунальні послуги, тобто матеріально-правова вимога позивача до нього як відповідача, однак ця вимога не має правового характеру і не врегульована нормами права. До позовної заяви представником АТ «Криворізька теплоцентраль» не долучено договір про надання житлово-комунальних послуг та розрахунок на кожну із заявлених вимог. Відповідач також зауважив, що йому відомо про наявність в буд. [ADDRESS] внутрішньобудинкового лічильника обліку теплової енергії. Розрахунок проводиться за опалювальною площею житлового приміщення, куди бухгалтерія підприємства позивача помилково включила лоджію та балкон, що не опалюються. Щодо опалення, то воно надається неналежним чином ще з моменту здачі будинку в експлуатацію в 2009 році, а тим паче, що квартира за адресою: [ADDRESS] розташована на верхньому поверсі, кутова та потребує значних затрат на опалення. Під час будівництва будинку будівельниками були допущені недоліки, виявлені комісією при здачі будинку в експлуатацію, які проявляються в різні пори року. Окремо зауважив, що позовна заява підписана неповноважним представником АТ «Криворізька теплоцентраль» Нофенко Л.В., яка не має правосуб`єктності та не є суб`єктом цивільних правовідносин. На переконання відповідача, між сторонами взагалі відсутні правовідносини з огляду на відсутність укладеного належним чином договору про надання послуг. Що стосується нарахування пені та 3% річних, то вони нараховані з порушенням Закону України №540-ІХ від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)». Крім того, 12 вересня 2022 року відповідач подав заперечення (а.с.41-49). Зазначив, що позовна заява за формою і змістом не відповідає вимогам ЦПК України, зокрема, в ній не зазначені відомості про адресу проживання, індекс, номер засобу зв`язку представника позивача. До того ж згідно з вихідним номером, позовна заява була складена та підписана 15 лютого 2021 року, однак до суду подана аж через рік, у 2022 році. Відповідач заперечує той факт, що АТ «Криворізька теплоцентраль» з жовтня 2013 року по 01 грудня 2013 року надавались послуги з централізованого опалення, підтвердженням чому є рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області у справі №214/5694/15-ц, де судом апеляційної інстанції було встановлено надання таких послуг в період з жовтня 2013 року по 01 грудня 2013 року КПТМ «Криворіжтепломережа». У квітні 2014 року послуги надавались ДП «Криворізька теплоцентраль», а ніяк не АТ «Криворізька теплоцентраль», а тому вимоги про стягнення за послуги, які фактично не надавались, є безпідставними. Поміж іншим, жодних договірних відносин між сторонами немає, а тому нарахування заборгованості є свавіллям з боку позивача. Окремо відповідач заявив про застосування строку позовної давності, оскільки, на його думку, вимоги за період з 01 січня 2014 року по 01 лютого 2021 року заявлено з пропуском такого строку, а клопотання про його поновлення сторона позивача не заявляла. Також відповідач зауважив, що частково спір вже було вирішено апеляційним судом в рамках цивільної справи №214/5694/15-ц, що є підставою для закриття провадження у справі за відсутністю предмету спору. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Представник позивача [PERSON] подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні у повному обсязі. Відповідач [PERSON] про свою участь в судовому засіданні не заявив, заявивши про розгляд справи за його відсутності. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/поновлення провадження у справі не вживались. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, врахувавши позицію учасників справи, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами правовідносин\~у сфері\~надання житлово-комунальних\~послуг є:\~орган державної\~влади та\~органи місцевого\~самоврядування у\~сфері житлово-комунальних\~послуг;\~учасники -\~споживачі (індивідуальні\~та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст.ст.4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За визначенням, наданим у ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного\~майна багатоквартирного\~будинку,\~зокрема прибирання\~внутрішньобудинкових приміщень\~та прибудинкової\~території,\~виконання санітарно-технічних\~робіт,\~обслуговування внутрішньо\~будинкових систем\~(крім\~обслуговування внутрішньо\~будинкових систем,\~що використовуються\~для надання\~відповідної комунальної\~послуги у\~разі укладення\~індивідуальних договорів\~про надання\~такої послуги,\~за умовами\~яких обслуговування\~таких систем\~здійснюється виконавцем),\~утримання ліфтів\~тощо; купівлю\~електричної енергії\~для забезпечення\~функціонування спільного\~майна багатоквартирного\~будинку; поточний\~ремонт спільного\~майна багатоквартирного\~будинку; 2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює\~оплату за\~спожиті житлово-комунальні\~послуги щомісяця,\~якщо інший\~порядок та\~строки не\~визначені відповідним\~договором. Споживач\~не звільняється\~від оплати\~житлово-комунальних\~послуг,\~отриманих ним\~до укладення\~відповідного договору. За\~бажанням споживача\~оплата житлово-комунальних\~послуг може\~здійснюватися шляхом\~внесення авансових\~платежів згідно\~з умовами\~договору про\~надання відповідних\~житлово-комунальних\~послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Судом встановлено, що [PERSON] є споживачем послуг, що надаються АТ «Криворізька теплоцентраль» як постачальником теплової енергії для потреб опалення за адресою: [ADDRESS] , з відкриттям особового рахунку за № [NUMBER] на його ім`я. [PERSON] значиться зареєстрованим за цією адресою з 13 червня 1989 року, що підтверджується довідкою Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради №3020 від 09 березня 2021 року (а.с.14). Власником 5/8 частин житлового приміщення є [PERSON] , з яких 1/8 частка належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 квітня 2008 року як успадкована після смерті дружини [PERSON] (тобто частка від належної спадкодавці ), інша 1/2 - свідоцтва про право власності (видане після смерті співвласника на частку у спільній сумісній власності). Відомості про реєстрацію права власності на частку за іншими особами, зокрема в рівних частках за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як спадкоємцями [PERSON] , в матеріалах справи відсутні. Відомості про зміну власника житлового приміщення та переоформлення особового рахунку в матеріалах справи відсутні. Договір про надання послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення між АТ «Криворізька теплоцентраль» та відповідачем [PERSON] не укладався, але житлово-комунальні послуги відповідачеві надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Відтак, відсутність укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення не виключає обов`язок відповідача оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку нести відповідальність в порядку, встановленому законом. Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, та постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16. Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Посилання відповідача [PERSON] на ненадання йому послуг з централізованого опалення в межах заявленого у позові періоду АТ «Криворізька теплоцентраль» або ж надання їх неналежної якості суд оцінює критично з огляду на відсутність доказів звернення відповідача з претензіями, скаргами щодо порушення порядку надання житлово-комунальних послуг АТ «Криворізька теплоцентраль», зміни їхніх споживчих властивостей, надання неналежної якості, зокрема відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, перевищення строків проведення аварійно-відновних робіт тощо, складання та підпису відповідних актів-претензій у зв`язку з цим відповідно до ст.27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Докази проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості в житловому приміщенні відповідачів відповідно до Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2010 року №151, матеріали справи також не містять. Що стосується наявності порушень в будівництві будинку при введенні його в експлуатацію, то ці доводи відповідача суд залишає поза увагою, оскільки за відсутності доказів вони ґрунтуються на його власних припущеннях та не стосуються предмету спору. Як визначено ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець послуги\~з постачання\~теплової енергії\~повинен забезпечити\~постачання теплоносія\~безперервно,\~з гарантованим\~рівнем безпеки,\~обсягу,\~температури та\~величини тиску. Параметри\~якості теплової\~енергії повинні\~відповідати нормативним\~документам у\~сфері стандартизації. Постачання\~теплової енергії\~для потреб\~централізованого опалення\~здійснюється в\~опалювальний період. Порядок\~визначення дати\~початку і\~закінчення опалювального\~періоду визначається\~законодавством. Постачання\~теплової енергії\~на індивідуальні\~теплові пункти\~споживачів для\~потреб опалення\~та приготування\~гарячої води\~здійснюється безперервно,\~з урахуванням\~перерв,\~визначених статтею\~16\~цього Закону. Ціною\~послуги з\~постачання теплової\~енергії є\~тариф на\~теплову енергію\~для споживача,\~який визначається\~як сума\~тарифів на\~виробництво,\~транспортування та\~постачання теплової\~енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Щомісяця, протягом дії опалювальних сезонів з 2013 року по 2021 рік, позивач нараховував відповідачеві плату за надані послуги з теплопостачання, виходячи із встановлених тарифів, показів загальнобудинкового лічильника на тепло та опалювальної площі житлового приміщення 80,4 кв.м., відсутності пільг, наданої на окремі періоди субсидії, однак [PERSON] кошти за вказані послуги належним чином не сплачував, внаслідок чого станом на 01 лютого 2021 року виникла заборгованість 39 983 грн. 06 коп. Як слідує з наданого позивачем розрахунку (а.с.6), в межах заявленого періоду відповідач періодично здійснював платежі (як протягом дії опалювальних сезонів, так і після їх завершення) в сумах, істотно менших від фактичних нарахувань. Загалом відповідачем сплачено 4200 грн. 60 коп. (у тому числі востаннє у березні 2020 року 500 грн. 00 коп.) із фактично нарахованих 58\~522 грн. 34 коп., надана субсидія 14\~338 грн. 68 коп. Вказані дії суд розцінює як визнання відповідачем наявності зобов`язань та боргу перед АТ «Криворізька теплоцентраль». У відповідності зі ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п.10 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в попередній редакції Закону, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст.625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України. Крім того, застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п.3 ч.1 ст.160 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Надавши юридичну оцінку наявним розрахункам заборгованості за житлово-комунальні послуги, проведеним позивачем, перевіривши обґрунтованість та правильність нарахованої суми боргу суд встановив, що сума заборгованості за послуги теплопостачання за 01 жовтня 2013 року по 01 лютого 2021 року розрахована вірно та складає 39 983 грн. 06 коп., що підтверджується доказами у матеріалах справи (а.с.6). При визначенні розміру нарахувань відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, суд виходить з відомостей, зазначених у розрахунках, з якими погоджується, а відтак розмір інфляційних втрат 10 419 грн. 92 коп. та 3% річних від простроченої суми боргу 2 565 грн. 14 коп. вважає вірним (а.с.7, 8). Стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, завлений стороною позивача. Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», тому доводи відповідача [PERSON] щодо недоведеності вимог у частині розміру заборгованості та його невірності є необґрунтованими. Власного розрахунку на спростування наданого стороною позивача він не надав. Посилання відповідача на неможливість нарахування збитків на підставі ч.2 ст.625 ЦК України в період воєнного стану та після запровадження в Україні карантину суд оцінює критично, оскільки приписами Закону України №540-ІХ від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» чітко визначено заборону нарахування саме неустойки (штрафу, пені) на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, в той час як збитки за ч.2 ст.625 ЦК України за своїм характером та правовою природою не є неустойкою та їх нарахування приписами вказаного закону не заборонене. До того ж інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті, та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Оскільки заборгованість нарахована станом на 01 лютого 2021 року, тому посилання відповідача на неможливість застосування приписів ч.2 ст.625 ЦК України з огляду на введення в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року хронологічно не є доречними. Враховуючи, що відповідно до ст.322 ЦК України тягар утримання майна, у тому числі обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг покладається на власника приміщення та членів його сім`ї, які проживають в цьому приміщенні та є споживачами таких послуг, та з огляду на те, що між\~відповідачем і\~позивачем існували\~фактичні договірні\~відносини,суд дійшов висновку про доведеність факту неналежного виконання відповідачем умов договору та наявність підстав для стягнення з нього заборгованості за надані послуги з централізованого опалення. Разом з тим, суд вважає обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу, доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності за заявленими вимогами, з огляду на таке. Так, ст.ст.256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується. Тобто цією нормою встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв`язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Таким чином, позовна давність є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні: без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони. Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Частина 4 статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст.261 ЦК України. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(ч.1 ст.261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі сплином строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Частиною 1\~статті 32 Закону "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Крім того, обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України Про теплопостачання. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Відтак перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку. Аналіз зазначених норм права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Як встановлено судом, відповідач хоча й здійснював періодично платежі на оплату поточних нарахувань та погашення облікованого боргу, однак в сумах менших за фактичні нарахування, що призводило до постійного збільшення боргу. Востаннє платіж мав місце у березні 2020 року у сумі 500 грн. 00 коп. Попередні платежі були істотно меншими від нарахувань (зокрема, у листопаді 2018 року 90 грн. (із нарахованих 911,71 грн.), у грудні 2018 року 100 грн. (із нарахованих 2192,60 грн.), у березні 2019 року 500 грн. (із нарахованих 2061,17 грн., у березні 2020 року 500 грн. (із нарахованих 924,89 грн.) та не переривали перебіг строку позовної давності за ними. Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом 24 лютого 2021 року відповідно до відмітки суду про реєстрацію, а заборгованість заявлено за період з 01 жовтня 2013 року по 01 лютого 2021 року, суд приходить до висновку про дійсність пропуску позивачем трирічного строку позовної давності до вимог по заборгованості, нарахованих до 24 лютого 2018 року. Відтак, оскільки відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності, а позивач подав позов з порушенням вказаного строку, суд,

Outcome: partial