Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

[PERSON] в травні 2023 року звернулася до суду із заявою, за участю заінтересованої особи [PERSON] про видачу обмежувального припису. Заява мотивована тим, що [PERSON] з 11.09.2012 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За час шлюбу сторонами 11.07.2017 року була придбана квартира під номером [ADDRESS] , яка належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя. До останнього часу у вказаній квартирі проживали заявник та її чоловік [PERSON] та малолітні діти [PERSON] , [PERSON] . На початку червня 2022 року стосунки між сторонами погіршились. Чоловік почав безпідставно звинувачувати заявницю у зрадах, принижував як жінку під час вчинення статевих актів. [PERSON] почав здійснювати тотальний контроль щодо заявника, перевіряв телефон, контакти в соціальних мережах та месенджерах, обмежував коло спілкування, допитував після кожного телефонного дзвінка щодо осіб, з якими заявниця спілкувалась та щодо теми наших розмов. Заявник зазначає, що що коли вона 02.01.2023 року перебувала на кухні їх квартири, [PERSON] із застосуванням фізичного насильства схопив її за шию та потягнув у кімнату, де вдарив правою рукою по лівій стороні обличчя та кинув на ліжко. У подальшому, використовуючи її пригнічений стан та попри її категоричні заперечення, тобто без її добровільної згоди, вступив з нею в статевий зв`язок природнім способом. Також заявник зазначає, що [PERSON] вчиняв щодо неї економічне насильство. Заявник зазначає, що [PERSON] заборонив їй працевлаштуватись, тобто обмежив право на працю, однак не надавав кошти для задоволення її потреб у належному обсязі. Здійснював контроль над їхніми спільними фінансами. Якщо необхідно були здійснити покупки, [PERSON] складала список магазинів та список товарів, які необхідно було придбати, чоловік обов`язково мав погодити цей список. Після здійснення покупок остання мала перед ним звітувати, надати чеки з магазину на підтвердження покупок, та повернути решту грошових коштів. [PERSON] ніколи не дозволяв їй залишати для власних потреб кошти в сумі більше 100 гривень. 07.05.2023 року [PERSON] покликав заявника в коридор, зачинив двері на кухню та в дитячу кімнату, вдарив її по обличчю, почав кричати, що вона йому зраджує та погрожував фізичною розправою. У подальшому [PERSON] покликав [PERSON] до спальної кімнати, зачинив двері та штовхнув її на ліжко. Чоловік закрив рот долонею та проти волі заявника вступив із нею в статевий зв`язок. Приблизно через 30 хвилин [PERSON] покликав заявника до кімнати та повторно, не дивлячись на її благання не робити цього, проти її волі вступив із нею в статевий зв`язок. 12.05.2023 року приблизно о 01 год. 30 хв. [PERSON] зайшов до квартири, почав ображати [PERSON] нецензурною лайкою, вимагав, щоб вона зібрала речі та покинула спільну квартиру. 12.05.2023 року відносно [PERSON] було складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серія АА № 098167 строком на одну добу. Проте під час дії заборонного припису чоловік продовжував телефонувати заявнику та навіть приїздив додому, тобто порушував заборону в будь-який спосіб контактувати зі мною. Увечері 12.05.2023 року, побоюючись, що [PERSON] після закінчення строку термінового заборонного припису повернеться додому та продовжить здійснювати щодо [PERSON] фізичне, психологічне, сексуальне та економічне насильство, остання разом з дітьми поїхала до подруги. Зранку 13.05.2023 року заявник звернулась до Центру соціально психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства, та на даний час разом із малолітніми дітьми тимчасово проживають у кризовій кімнаті Центру. 18.05.2023 року [PERSON] звернулась до відділу поліції № 2 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області щодо вчинення моїм чоловіком [PERSON] домашнього насильства щодо неї. За її заявою 19.05.2023 року зареєстровано кримінальне провадження № 12023020040000323 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України (домашнє насильство). Під час досудового розслідування кримінального провадження була проведена судово-медична експертиза щодо виявлених у неї тілесних ушкоджень та визначення ступеню тяжкості цих ушкоджень. У зв`язку з вищенаведеним заявник звернулася до суду та просила видати обмежувальний припис щодо тимчасового обмеження прав [PERSON] у вигляді: заборони перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; наближатися на визначену відстань (100 метрів) до місця проживання (перебування) та роботи [PERSON] ; вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців. У судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник заяву підтримали та просили її задовольнити з підстав, викладених у заяві. Заінтересована особа [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечили щодо задоволення заявлених вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. В судовому засіданні за участю представника Служби у справах дітей Вінницької міської ради також була допитана [PERSON] , [INFO] , яка повідомила, що стосунки у батьків були погані, конфлікти були маленькі, батько був ініціатором сварок, бив маму. Заначила, що батько вдома майже не буває, постійно на роботі, давав гроші на продукти, школу, розпитував скільки коштує, де взяли гроші. Вони жили в двокімнатній квартирі, вона спала в окремій кімнаті разом з сестрою. Їй невідомо чому вони з мамою переїхали. Одного разу вона прокинулась коли приїхала поліція біля 3 години ночі, бо мати кричала, а тато був в тамбурі. Їй не відомо, про що говорили батьки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона є вчителем початкових класів та другом сім`ї [PERSON] , разом відпочивали, зустрічались їхали на море. Між Лісіними були нормальні гарні відносини, [PERSON] ставила в приклад як чоловіка. [PERSON] ніколи не жалілась, казала, що їй вдома добре, ніколи не чула про якісь негаразди. Свідок вважала їх ідеальною сім`єю, діти завжди були веселі, задоволені. Свідок [PERSON] судовому засіданні зазначив, що є сусідом та вони знайомі близько 4 років. [PERSON] гуляє з дітьми, між ними все добре, місяць тому був сам вдома з дітьми. Вислухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що сторони по справі: [PERSON] та [PERSON] 11.09.2012 року зареєстрували шлюб, відповідний актовий запис № 2022, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого повторно, серії [NUMBER] від 21.01.2021 року. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , відповідний актовий запис № 3400, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 04.10.2018 року та [PERSON] , [INFO] , відповідний актовий запис № 566, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 12.02.2013 року. Заявник [PERSON] та діти проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб ОСББ «Набережний 2-7 від 23.05.2023 року». Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартира за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] , розмір частки: 1. Згідно листа Вінницького міського центру соціальних служб від 16.05.2023 року № 01-07/482, відповідно наказу Центру № 01-06/32 від 13.05.2023 року, [PERSON] та її діти забезпечені соціальними послугами відповідно оцінки потреб, в тому числі послугою тимчасового проживання у кризовій кімнаті Денного центру соціально психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі. У подальшому вам будуть надаватися послуги за потребою для вирішення актуальних проблем сім`ї. 12.05.2023 року відносно [PERSON] було складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серія АА № 098167 строком на одну добу, який зі слів заінтересованої особи оскаржується в порядку адміністративного судочинства. 19.05.2023 року зареєстровано кримінальне провадження № 12023020040000323 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України (домашнє насильство). Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів стосовно кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у цій сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з п. п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Сам факт звернення заявника до органів поліції не підтверджує факт вчинення домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Звертаючись до суду з заявою про видачу обмежувального припису, [PERSON] не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] систематичного домашнього насильства стосовно неї у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також не довела продовження настання ризиків вчинення насильства у майбутньому. При розгляді цієї справи таких доказів теж не здобуто, а відтак підстави для запровадження для нього заборони перебувати в місці проживання [PERSON] , усунення перешкод у користуванні майном, ведення листування з [PERSON] відсутні. Стосовно пояснень [PERSON] , що батько бив маму, це не може бути підставою для задоволення заяви, так як [PERSON] є малолітньою. Суд звертає увагу, що вік і рівень розвитку дитини не дозволяє її усвідомлено висловити свою думку стосовно питання про видачу обмежувального припису. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд зазначає, що вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно [PERSON] мало б бути доведено належними доказами, оскільки рішення суду, яке обмежує будь яке цивільне право особи не може ґрунтуватись на припущеннях та виключно на твердженнях [PERSON] . Сам факт звернення [PERSON] до правоохоронних органів із заявою про вчинення [PERSON] відносно неї домашнього насильства, не підтверджує факт того, що останній вчинив щодо неї психологічне чи фізичне насильство, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Крім того, будь-яких інших даних, про притягнення [PERSON] за заявами [PERSON] до будь-якого виду відповідальності матеріали справи не містять. Таким чином [PERSON] в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надала суду належних, допустимих, достовірних, достатніх та загалом будь яких доказів на підтвердження фактів вчинення [PERSON] відносно неї психологічного, економічного та/або фізичного насильства, а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому у випадку не видачі щодо [PERSON] обмежувального припису, а тому законні підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису у суду відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed