Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-22 00:00:00

Рух справи 27.09.2022 Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, за підписом представника позивача - адвоката Мороз В.П. (діє на підставі ордеру), в якій ставиться питання про визнання недійсними результатів прилюдних торгів, які проводились ДП «Сетам» з реалізації лоту № 492932 (трикімнатна квартира, загальною площею 118,80 кв.м., житловою 65,50 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] ), які оформлені протоколом № 576871 проведення електронного аукціону (торгів). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично матеріали позову передано судді по реєстру 03.10.2022. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 07.10.2022 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Рух справи 10.03.2023 до суду надійшла заява ТОВ «Горизонт» (а.с. 49) в якій вказується, що у провадженні Солом`янського районного суду міста Києва є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме цивільна справа № 760/16365/22 за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова Андрія Валерійовича, товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Горизонт», [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курасова Олена Василівна про визнання недійсними результатів прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна та скасування державної реєстрації нерухомого майна. Враховуючи наведене, посилаючись на п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, ТОВ «Горизонт» просить залишити позовну заяву у даній справі без розгляду. На підтвердження наведеного заявником додано ухвалу про відкриття провадження у справі № 760/16365/22 від 10.01.2023. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, зокрема, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. З урахуванням приписів п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд не вбачає правових підстав для залишення позову у даній справі без розгляду. При цьому, суд зауважує на тому, що провадження у справі, що є предметом розгляду - № 760/13429/22, відкрито 07.10.2022, тобто раніше, ніж у справі № 760/16365/22 (10.01.2023). Станом на день винесення рішення у даній справі (№ 760/13429/22), рішення у справі № 760/16365/22 не винесено. Наразі вбачається, що суб`єктний склад та предмет спору у вказаних справах не є повністю тотожними. Разом з тим, суд зауважує, що в силу приписів п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями. Обгрунтування позову В позові вказується, що 11.06.2007, між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фірма Домус», було укладено кредитний договір № 11167654000, відповідно до умов якого, банк надав позичальнику кредит у формі поновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту кредитної лінії, що дорівнює 175 000,00 дол. США. Зазначається, що заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 23.04.2013 у справі № 760/3660/13-ц задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 118,80 кв.м., житловою площею 65,50 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , належної на праві власності [PERSON] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом його реалізації з прилюдних торгах за ціною, яка буде визначена на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. В подальшому, ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26.01.2021 у справі № 760/3660/13-ц було замінено стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФК «Горизонт». Також, позивач вказує, що 24.05.2021 приватним виконавцем Івановим А.В. було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23.04.2013 у справі № 760/3660/13-ц. Зі слів позивача, 26.09.2022 в межах вказаного виконавчого провадження були проведені електронні торги з реалізації, нерухоме майно, а саме: трикімнатна квартира, загальною площею 118,80 кв.м., житловою площею 65,50 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , належної на праві власності [PERSON] , за результатами яких складено протокол проведення електронних торгів № 576871. Позивач наголошує, що допущені приватним виконавцем [PERSON] порушення, полягають в недотриманні положень ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який не дозволяв примусово звернути стягнення (відчужити без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду, якщо таке майно виступає в якості забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи. Також, як на підставу позовних вимог, позивач посилається на те, що на момент проведення електронних торгів в Солом`янському районному суді міста Києва було відкрито провадження у справі № 760/3660/13-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «Дельта Банк» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності. Щодо правової позиції ДП «Сетам» Відповідач своїм правом подання відзиву не скористався, копію ухвали про відкриття провадження та позовної заяви із доданими до неї матеріалами отримав 20.03.2023 про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 58). Жодних заяв, клопотань, пояснень з приводу позовних вимог або заперечень на позовні вимоги в будь-якій іншій формі від відповідача на адресу Солом`янського районного суду міста Києва не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити правову позицію останнього щодо предмету спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Разом з тим, суд враховує, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 905/2382/17 відсутність відзиву на позов не є визнанням позовних вимог та не означає доведеність позовних вимог. Щодо правової позиції приватного виконавця Іванова А.В. Станом на день винесення рішення відзив на позовну заяву не надійшов. Згідно з поверненням поштового відправлення, що надійшло на адресу суду, та інформації з офіційного сайту "Укрпошта" щодо відстеження поштових пересилань, за трек-кодом № 0311331808313, який міститься на конверті, в якому судом відповідачу направлялась ухвала про відкриття провадження разом з копією позову та доданих до нього документів, вбачається, що рекомендований відповідний лист адресату приватному виконавцю Іванову А.В. не вручений, в якості причин неотримання зазначено: "адресат відсутній за вказаною адресою". Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Разом з тим, суд бере до уваги, що як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення особи «належним». При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а тому не може свідчити про неправомірність його дій. Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 /провадження № 61-185св23/). Щодо правової позиції ТОВ «ФК «Горизонт» 28.03.2023 до суду надійшли письмові пояснення, датовані 24.03.2023, за підписом директора ТОВ «Горизонт» Дениса Комаровського, в яких ставиться питання про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 61-65). Третя особа вказує, що позовна вимога про визнання недійсними результатів прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна не відповідає належному способу захисту в цій справі, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Зазначає, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги обґрунтовані посиланнями на загальні норми права, без надання жодного конкретного доказу на підтвердження обставин, на які позивач посилається, як на підставу задоволення позовних вимог. Також, в поясненнях звертається увага, що судові рішення обов`язкові до виконання, на момент проведення прилюдних торгів, заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23.04.2013 у справі № 760/3660/13-ц скасовано не було, а відтак торги проведено з дотриманням закону. Стосовно тверджень позивача щодо допущення приватним виконавцем порушень, які полягають в недотриманні положень ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», наголошується на тому, що такий закон втратив чинність згідно з Кодексом України з процедур банкрутства від 18.10.2018 з урахуванням змін, внесених ЗУ від 16.09.2020 № 895-ІХ. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. До позовної заяви долучено інформаційну довідку з Автоматизованої системи виконавчого провадження про наявність відкритого виконавчого провадження № [NUMBER] щодо [PERSON] ; стягувач: ТОВ «ФК «Горизонт» (а.с. 12). Зі змісту протоколу № 576871 від 26.09.2022 (а.с. 13-174) вбачається, що такий сформовано за результатами проведення електронного аукціону, реєстраційний номер лота: 492932; найменування майна: іпотека, трикімнатна квартира, загальною площею 65,50 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; Ціна продажу: 2 281 160,00 грн; переможець аукціону [PERSON] ; підстава визначення переможця: найвища цінова пропозиція. Також до позовної заяви долучено: ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 05.09.2022 у справі № 760/3660/13-ц про прийняття до розгляду заяви про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23.04.2013 у цивільній справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 17-18); копію договору про надання правової допомоги від 09.06.2021, укладеного між АО «Супрема Лекс» та [PERSON] (а.с. 20-21); скріншот з веб-сайту mail.gov.ua про направлення клопотання про зупинення виконавчого провадження № [NUMBER] на офіційну адресу електронної пошти: privat.bailiff@gmail.com (а.с. 23-24). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абз. 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний п озивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Відповідні правові висновки викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (п. 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (п. 52). Відповідно до положень ст. 650 ЦК України, особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Згідно з ч. 4 ст. 656 ЦК України, до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 16/89 зазначено, що: «реалізація майна боржника на прилюдних торгах (аукціоні) полягає у продажу цього майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на нього до покупця - переможця прилюдних торгів (аукціону). Тому, враховуючи передбачені законодавством щодо прилюдних торгів (аукціону) особливості, проведення таких торгів (аукціону) є правочином. Такий висновок узгоджується з приписами статей 650, 655 і частини четвертої статті 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу купівлю-продаж на публічних торгах (аукціонах)і визначають, що до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті (див., зокрема постанови Великої Палати Верховного Суду від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 та від 7 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункти 38-39))». У постанові Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 306/604/20 (провадження № 61-4623св22) вказано, що: «відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу)». У постанові Верховного Суду від 15.02.2023 року у справі № 295/17258/21 (провадження № 61-12029св22) зазначено, що: «процедура реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів за плату. Така процедура полягає в укладенні та виконанні договору купівлі-продажу. На підтвердження його укладення складається відповідний протокол, а на підтвердження виконання з боку продавця - акт про проведені прилюдні торги. Такі висновки сформульовані у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19)». У постанові Верховного Суду від 20.04.2023 у справі № 918/351/21(провадження № 918/955/21) зазначено, що: «Верховний Суд неодноразово зазначав (зокрема у постановах у справах № 925/529/17, № 755/21826/15-ц, № 910/856/17, № 367/6231/16-ц, № 465/650/16-2, № 522/10127/14-ц, № 640/24542/18, № 334/2999/20, № 905/857/19(905/1455/20), що правова природа процедури реалізації майна на електронних (прилюдних) торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів». У постанові Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 640/6302/17-ц (провадження № 61-35452св18) вказано, що «відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України. Отже, акт про проведення, який складений за результатами прилюдних торгів, стосується оформлення правового результату торгів, наслідком яких є виникнення цивільних прав та обов`язків, у зв`язку з чим торги є правочином у розумінні статті 202 ЦК України. […]відчуження майна з електронних торгів належить до правочинів купівлі-продажу, який може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою, шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 ЦК України)». Отже, враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. Наведена правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для визнання їх недійсними за правилами визнання недійсними правочинів згідно з положеннями ст. 215 ЦК України, яка передбачає недійсність правочину в разі недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, встановлених, зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України, згідно з якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. З огляду на вказану усталену правову позицію, суд відхиляє аргументи ТОВ «ФК «Горизонт» щодо обрання позивачем у цій справі неналежного способу захисту своїх прав шляхом визнання недійсними результатів прилюдних торгів. Разом з тим, як на підставу задоволення позовних вимог, позивач посилається на порушення приватним виконавцем положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який не дозволяв примусово звернути стягнення (відчужити без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду, якщо таке майно виступає в якості забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Суд звертає увагу, що позивач у справі просить визнати недійсними прилюдні торги, які відбулись 26.09.2022, проте станом на момент їх проведення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратив чинність. У постановах Верховного Суду України від 09.09.2015 у справі № 6-483цс15, від 15.04.2015 у справі № 6-46цс15, від 25.05.2015 у справі № 6-57цс15 сформовані висновки, згідно з якими Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є правовою підставою, що не давав змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачав втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняв його примусове стягнення (відчужувати без згоди власника). Дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» лише обмежувала в часі примусове стягнення майна до моменту втрати чинності цим Законом. Згідно з Кодексом України з процедур банкрутства від 18.10.2018 № 2597-VIII, враховуючи зміни, внесені Законом України від 16.09.2020 № 895-IX, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратив чинність із 21.04.2021. 23.04.2021 набув чинності Закон України від 13.04.2021 № 1381-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», відповідно до якого Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (який втратив чинність 21.04.2021) поновлює свою дію на п`ять місяців з дня набрання чинності Законом № 1381-IX, тобто діє з 23.04.2021 до 23.09.2021. Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратив чинність (23 вересня 2021 року), тобто введені цим законом тимчасові обмеження вже не діяли, оскільки вони обмежували в часі примусове стягнення майна лише до моменту втрати цим законом чинності. Відповідні висновки викладені у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 501/2862/15-ц (провадження № 61-7407св22). Щодо посилань позивача на наявність на момент проведення спірних торгів ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 05.09.2022 у справі № 760/3660/13-ц якою було прийнято до розгляду заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23.04.2013 у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Горизонт», до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, то суд звертає увагу на те, що: -таку ухвалу з призначенням судового засідання у справі було винесено з огляду на правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21); -ухвалою від 27.10.2022 Солом`янського районного суду міста Києва розглянувши заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення (зокрема на предмет того, чи є підстави у зв`язку з пропуском строку на її подання розглядати цю заяву по суті), суд визнав неможливим поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, з огляду на що залишив її з цієї підстави без задоволення (суд вважає за можливе послатись на дану обставину в силу приписів ст. 189 ЦПК України). При цьому, суд зауважує, що як вказано у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 318/89/18 (провадження № 61-128св19), потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідки щодо їх застосування судом. При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові. У зв`язку з викладеним у сукупності, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Положеннями пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п. 29). З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у справі покладаються на позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed