Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

1. Зміст доводів пред`явлених позовів. У грудні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 12 травня 2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого мають двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сім`я проживала в квартирі по [ADDRESS] . В серпні 2022 році відповідач забрав дітей з місця їх постійного проживання до своїх батьків в м. Бориспіль та залишився проживати з доньками по [ADDRESS] . Оскільки позивач та [PERSON] вже не проживають як подружжя, виникла необхідність у визначенні місця проживання дітей. [PERSON] може матеріально забезпечувати доньок, має власне житло, бажає виховувати своїх малолітніх доньок. Однак відповідач прагне, щоб діти не проживали з матір`ю. Тому [PERSON] просить суд визначити місце проживання доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з нею. 2.Процесуальні дії у цивільній справі. Ставлення сторін до справи. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 грудня 2022 року (а.с.36) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим [PERSON] , була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області Семенюті О.Ю. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 11 січня 2023 року (а.с.40) було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 23 лютого 2023 року (а.с.122-123) було зобов`язано службу у справах дітей Бориспільської міської ради надати висновок щодо розв`язання спору між [PERSON] та [PERSON] про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 30 березня 2023 року (а.с.138-139) до участі у розгляді цивільної справи було залучено службу у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, та зобов`язано вказану службу надати висновок щодо розв`язання спору між [PERSON] та [PERSON] про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 10 травня 2023 року (а.с.161-162) було відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача [PERSON] про призначення судово-психологічної експертизи. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 10 травня 2023 року (а.с.163-164) було повторно зобов`язано службу у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації надати висновок щодо розв`язання спору між сторонами. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 10 травня 2023 року (а.с.172) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримують та наполягають на його задоволенні. [PERSON] повідомила, що з початком військових дій вся родина виїхала в безпечне місце. В подальшому вона була вимушена повернутись в м. Київ, щоб заробляти гроші. Відповідач з доньками не повернулися до неї в м. Київ, а залишилися проживати в м. Бориспіль. З серпня 2022 року позивач лише періодично відвідує доньок, не маючи можливості повернутись з ними додому. В березні 2023 року сторони розірвали шлюб. Діти дуже сумують за позивачем, часто хворіють, не відвідують дитячий садок. [PERSON] не відомо про те, хто піклується про доньок, чи отримують вони належну медичну допомогу, чи хтось займається їх розвитком. В свою чергу позивач має можливість утримувати доньок, надавати їм медичне обслуговування та займатись їх розвитком. Тому [PERSON] та її представник [PERSON] просять задовольнити позов. Відповідач та його представник [PERSON] не визнають позов та заперечують проти його задоволення. [PERSON] повідомив, що [PERSON] залишила його та дітей в Вінницькій області в серпні 2022 року та повернулась у м. Київ. З метою забезпечення безпеки дітей відповідач перевіз їх до будинку по [ADDRESS] . За місцем його проживання у дітей створені комфортні та безпечні умови проживання. Вони відвідують приватний садок, отримують медичну допомогу в міській лікарні, мають повноцінне харчування, догляд та розвиток. [PERSON] має стабільну роботу, його батьки допомагають йому в догляді та піклуванні за доньками. Позивач немає жодної підтримки та допомоги зі сторони своїх рідних, не може самостійно піклуватись про доньок, постійно зайнята на роботі, крім того, живе в м. Києві в квартирі, що є більш небезпечним місцем, ніж житловий будинок, в якому проживає відповідач з доньками, а також з бабою та дідом. На тепер сторони розірвали шлюб, і допоки в Україні тривають військові дії, дітям краще залишитись проживати з ним. Тому [PERSON] та його представник [PERSON] просять відмовити у задоволені позову. Представник служби у справах дітей Бориспільської міської ради Павленко Л.В. повідомила, що за результатами спілкування зі сторонами, а також огляду житла та умов проживання обох батьків, вони прийшли до переконання, що обидва батьки мають рівні умови та кожен з них має право на визначення місця проживання доньок з ним. Однак, з урахуванням того, що діти жіночої статі та малолітнього віку, служба у справах дітей Бориспільської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з їх матір`ю [PERSON] . Представник служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації не з`явився у судове засідання, направив суду лист (а.с.177-178, 198-199), в якому повідомив, що спеціалістами служби було обстежені умови проживання [PERSON] та з`ясовано, що в квартирі [ADDRESS] створені належні умови проживання дітей, однак діти там не проживають. Оскільки органом опіки та піклування за місцем фактичного проживання дітей був складений висновок за результатами вирішення спору про місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] , тому у служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації немає правових підстав для винесення цього ж питання на розгляд комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації. 3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 12 травня 2012 року сторони уклали шлюб, зареєстрований ВРАЦС Оболонського РУЮ у м. Києві, про що був зроблений актовий запис за №491. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.6). 8 лютого 2018 року у [PERSON] та [PERSON] народилися доньки [PERSON] та [PERSON] . Ці обставини підтверджуються копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та № [NUMBER] від 13 лютого 2018 року (а.с.7, 8). Ці обставини свідчать про те, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які регулюються главою 13 «Особисті немайнові права і обов`язки батьків та дітей» СК України. 4. Норми права, якими керувався суд при вирішенні спору. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2019 року у справі №377/128/18 (провадження №61-44680св18) тлумачення ч.1 ст.161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до ч.1 ст.3, ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з п.1 ч.3 ст.2, ч.4 ст.10 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є верховенство права. Цей принцип полягає у тому, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згода на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У §76 рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. У §54 рішення Європейського суду з прав людини від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 3 листопада 2021 року в справі №205/1621/18 (провадження №61-7830св21) наголошує, що аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.2 ст.76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 5. Мотиви, якими керувався суд при вирішенні спору. Як встановлено з пояснень позивача та [PERSON] , у березні 2023 року між ними був розірваний шлюб. [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло (а.с.14). Позивач та малолітні доньки сторін [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за вказаною адресою (а.с.22-24). Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов від 17 листопада 2022 року (а.с.25) у вказаному об`єкті нерухомого майна дітям відведена окрема кімната, яка облаштована усім необхідним для дівчат, вони забезпечені усім необхідним для повноцінного розвитку, відпочинку та навчання. Згідно з іншим актом обстеження житлово-побутових умов від 3 листопада 2022 року (а.с.80) в житловому будинку по [ADDRESS] проживають [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , дідусь, власник будинку, а також [PERSON] , бабуся. В будинку для дітей виділена окрема кімната, яка оснащена необхідними меблями, розвиваючими іграми та всім необхідним для належного розвитку дітей. Судом встановлено, що і позивач, і [PERSON] мають достатній дохід. [PERSON] є фізичною особою-підприємцем та отримує дохід з підприємницької діяльності. Ці обставини підтверджуються випискою з ЄДР (а.с.15-16), податковою декларацією платника єдиного податку (а.с.64-66). Також вона отримує пенсію за вислугу років, що підтверджується довідкою ГУ ПФУ в м. Києві (а.с.17). [PERSON] працює в ТОВ «Орій» на посаді маркетолога та має стабільний дохід, що підтверджується довідкою про доходи від 8 грудня 2022 року (а.с.81). З довідок НВП «Школа І ступеня ДНЗ «Ластівка» Оболонського району м. Києва №43 та №44 від 16 листопада 2022 року (а.с.20, 20 зворот) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , виховуються в середній групі №3 цього навчального закладу. З договорів про надання послуг у сфері дошкільної освіти від 14 листопада 2022 року (а.с.83-98) та квитанцій (а.с.113-117) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , записані у приватний навчальний заклад «Бориспільська приватна гімназія «Спрінг Ал». З висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи №ІРЦ-85134/2023/402964 від 28 квітня 2023 року (а.с.203-206) вбачається, що у результаті застосування арттерапевтичних методів, зокрема казкотерапії та ізотерапії, [PERSON] розповідає, що казкові герої бояться свою маму та ховаються від неї. Це може бути результатом навіювання\~емоційної прихильності.\~З висновку\~про комплексну\~психолого-педагогічну\~оцінку розвитку\~особи №ІРЦ-85134/2023/402930\~від 28\~квітня 2023\~року (а.с.207-209)\~вбачається,\~що у\~результаті застосування\~арттерапевтичних методів,\~зокрема казкотерапії\~та ізотерапії,\~ [PERSON] \~часто персоналізувала казкових героїв, як маму. Під час бесіди [PERSON] неодноразово висловлювала бажання спілкуватись одночасно з обома батьками. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду показала, що вона з листопада 2022 року майже кожні вихідні возить позивача в м. Бориспіль для зустрічей з дітьми. Доньок виводив батько та залишав їх з [PERSON] . Діти були раді бачити маму, повідомляли, що часто хворіють і не ходять в садок. Також дівчата розказували, що тато обзиває маму, інколи б`є їх, і наказав про це нікому не говорити. Дівчата дуже сумують за мамою, малювали план втечі, а коли [PERSON] сідала в автомобіль, щоб їхати додому, плакали та просились з нею додому в м. Київ. Встановлено, що між позивачем та [PERSON] склались конфліктні відносини, що об`єктивно перешкоджають сторонам дійти згоди щодо визначення місця проживання малолітніх дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з ч.1 ст.161 СК України, в такому випадку місце проживання малолітніх дітей підлягає визначенню в судовому порядку. Зі змісту висновку органу опіки та піклування, погодженого рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №220 від 10 квітня 2023 року (а.с.156), вбачається, що і [PERSON] , і [PERSON] відповідально ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків, мають належні матеріальні умови для забезпечення потреб малолітніх доньок. Органом опіки та піклування не встановлено обставин, за яких малолітні діти мають бути розлучені зі своєю матір`ю. Відсутні факти, що свідчать про неналежне виконання матір`ю своїх материнських обов`язків, недбале або жорстоке поводження до дитини, негативний вплив на їх особистість. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Враховуючи малолітній вік дітей, їх жіночу стать, потреби дівчат у материнській пораді та турботі щодо вирішення фізіологічних щоденних потреб, орган опіки та піклування вважає, що розлучення дітей з матір`ю суперечить їх інтересам, тому рекомендує визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України [PERSON] та його представник [PERSON] не подали докази на спростування обґрунтованості та достовірності висновку органу опіки та піклування. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі №402/428/16-ц (провадження №14-327цс18) Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону №1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Судом враховується, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, малолітній вік дітей, стать дітей, турбота та піклування про них, а також наявність у сторін роботи, заробітку, забезпеченості житлом та інших соціальних факторів, які вказують про їхнє відношення до утримання і виховання дітей, наміри і можливості виховувати малолітніх дітей як повноцінних членів громадянського суспільства. Виходячи з обставин справи та наведених норм закону, беручи до уваги те, що і батьком і мамою створено належні умови для виховання та розвитку дітей, обоє приділяють увагу, підтримку та люблять малолітніх дітей, виходячи із найкращих інтересів дітей, суд приходить до висновку про визначення місця проживання малолітніх доньок [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю, оскільки порушення позитивних взаємовідносин дітей з матір`ю можуть мати негативний вплив на їх подальший розвиток. При цьому суд виходив із першочергового значення та оцінки саме найкращих інтересів дітей. Суд також зазначає, що батько дітей, який безумовно відіграє важливу роль у їх житті, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дітей, стан їх розвитку, незалежно від того, з ким вони будуть проживати. Визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з матір`ю, не позбавляє відповідача батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. 6. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 992 гривень 40 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією (а.с.1). Пред`явлений нею позов задоволений. З огляду на це суд висновує, що з [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 992 гривень 40 копійок.

Outcome: approved