Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

[PERSON] , звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що шлюб між нею та відповідачем укладено та зареєстровано 29 липня 2016 року у Тячівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 161. Від даного шлюбу, мають сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, який проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні та вихаванні. Вказує, що відповідач покинув сім`ю, у зв`язку з цим вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи, наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів зазначає, що відповідач не турбується вихованням дитини, не надає грошову допомогу і зовсім не цікавиться сином. Постійного місця роботи не має, але на даний час він виїхав за кордон та має непогані заробітки, які від неї приховує. Стан здоров`я відповідача задовільний, інших непрацездатних осіб на утриманні він не має. Таким чином, вважає, що дитині в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку на що спроможний відповідач. На підставі викладеного, просить ухвалити рішення суду, яким стягнути з [PERSON] на її користь аліменти в твердій грошовій сумі на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 лютого 2023 року і до його повноліття. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 14.02.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Позивачка [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася. 20.02.2023 подала заяву в якій просила позов задовольнити повністю та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи відповідно до положень ч.1 ст. 223 та п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, за штрих кодовими ідентифікаторами за №9050001561189 та №9050001579380, в судове засідання не з`явився та про причини неявки, суду не повідомив. Суд, виконуючи вимоги\~ст. 280 ЦПК України, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився та про причини неявки, не повідомив, відзив не подавав, а також те, що позивач просила справу розглянути у відсутності відповідача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити та не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що надані позивачкою до позовної заяви, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 липня 2016 року, який було зареєстровано у Тячівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 161, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 17.12.2022 Тячівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (а.с. 6). Вказаний шлюб рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області ухваленим 20.02.2023 у цивільній справі №307/4873/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] розірвано. Від шлюбу сторони мають сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим органом реєстрації актів цивільного стану Чеської Республіки, про реєстрацію у книзі реєстрації актів цивільного стану про народження у Муніципалітеті м. Клатови, район - Клатови, у томі 42 комплект 2020 року, сторінка / аркуш 222, порядковий №222. (а.с. 7-8). Дитина [PERSON] перебуває на утриманні і вихованні у позивачки, про що свідчить акт обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] , складений депутатом та затвердженим селищним головою Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області від 21.12.2022. (а.с. 9-10). Виходячи з наведеного, позивачці належить право вимоги за пред`явленим до відповідача позовом, про стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З акту обстеження матеріально побутових умов сім`ї [PERSON] , складеного депутатом та затвердженого підписом селищного голови Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області від 21.12.2022 вбачається, що позивачка проживає разом з своїм сином та батьками та ніде не працює. Батько не проживає з дитиною та жодної участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина, не приймає. (а.с. 9-10). Таким чином під час судового розгляду встановлено, що відповідач не проживає разом з сином. Належну матеріальну допомогу на його утримання не надає, однак, виходячи з того, що він у свідоцтві про народження дитини зазначений батьком, він зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини на користь позивачки, з якою проживає малолітній. Вирішуючи спір та визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 з 1 січня - 2272 гривень. При визначенні розміру аліментів на утримання спільної дитини, суд враховує майновий стан позивачки, яка веде догляд за малолітнім, вік дити, майновий стан відповідача, який є особою молодого та працездатного віку, відсутність відомостей про наявність у нього постійного місця роботи та стабільного джерела доходу, відсутність у нього на утриманні інших утриманців, а також вимоги щодо розміру аліментів, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON] на користь\~ [PERSON] \~аліменти на\~утримання неповнолітнього сина\~ [PERSON] , [INFO] ,\~у твердій\~грошовій сумі\~у розмірі\~3000 грн. але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ним повноліття, оскільки така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дитині мінімальним та найнеобхіднішим. Доказів того, що відповідачка спроможна сплачувати більший розмір аліментів при вирішенні розглядуваного спору, позивачем суду не надано. У відповідності із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачка за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 гривень судового збору. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: partial