Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказав, що він з 25.10.1995 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у сторін є повнолітня дитина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у 2014 році виїхав на роботу до м. Києва після чого сімейне життя почало руйнуватися, сімейне життя не склалось у зв`язку з різними поглядами на життя, втратою взаєморозуміння, почуття любові та поваги, протягом останніх 8-ми років шлюбні відносини між сторонами припинено, спільний побут та господарство не ведеться, сторони проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Просить суд розірвати шлюб укладений між ними та судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.01.2023 року справу було передано на розгляд Селидівського районного суду Донецької області. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 21.04.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи, позовну заяву та викладені в ній доводи підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила. Згідно ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом. Дослідивши матеріали справи, оцінивши і проаналізувавши докази та законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 24 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 року зі змінами та доповненнями (далі СК України) «шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається…». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.». Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 28.10.1995 року Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 25.10.1995 року у Донецькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 980. Після укладення шлюбу дружині змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Як вбачається із заяви позивача зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що у сторін різні погляди на життя, втратили взаєморозуміння, почуття любові та поваги. Родина фактично розпалася і її відновлення неможливо при обставинах зазначених позивачем, їх шлюбний союз розпався, жодних клопотань щодо примирення сторони не заявляли. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Відповідно до статей 110, 112 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Приймаючи до уваги, що позивач надав заяву, в якій наполягає на розірванні шлюбу і відсутні клопотання сторін про примирення, суд вважає причини, що спонукають позивача на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Спір про поділ майна - відсутній. Згідно частини 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. У відповідності до ст. ст. 133, 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved