Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

До Южноукраїнського міського суду Миколаївської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 13 вересня 2014 року перебуває з відповідачкою у шлюбі. Від шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років стосунки між ними погіршувались, зникло взаєморозуміння. З відповідачкою у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутні почуття, тому спроби примиритись виявились марними. Більше півроку тому подружні відносини між ними примирились. Проживають вони окремо, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне проживання, збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме його інтересам та інтересам їх доньки. Просить суд розірвати шлюб. У судове засідання 21.06.2023 позивач [PERSON] не з`явився, надіслав до суду заяві, в якій підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі. У судове засідання 21.06.2023 відповідачка [PERSON] не з`явилась, надіслала до суду заяву, в якій визнала позов, проти його задоволення не заперечувала, просила розглядати справу без її участі, а після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до матеріалів справи, 13 вересня 2014 року сторони зареєстрували шлюб у виконкомі Богданівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області, про що складено відповідний актовий запис № 9 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 24). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 14 травня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області, серії [NUMBER] , актовий запис № 165 (а.с. 5). З огляду на матеріали справи, сторони шлюбних відносин не підтримують, сумісного господарства не ведуть. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві. Відповідачка згодна з позовом про розірвання шлюбу. Спорів про поділ майна та місце проживання дітей між сторонами на час розгляду справи не існує. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору та спору щодо місця проживання дитини між сторонами не має, примирення між позивачем та відповідачкою неможливе. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідачка не заперечує проти цього, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Питання щодо визначення місця проживання дітей судом не вирішується, оскільки не є предметом спору та відповідна вимога як позовна позивачем не заявлялась. Відповідного зустрічного позову з цього приводу до суду також не надходило. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу є виключним правом того, хто у зв`язку із шлюбом змінив своє прізвище. Відповідачка просила після розірвання шлюбу залишите їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». На підставі викладеного та

Outcome: approved