Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (далі\~ ТОВ\~«ФК «Артеміда-Ф»)\~ звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову посилається на те, що 13 лютого 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» (далі - ТОВ «ФК «Фроза») та [PERSON] укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000210213517 (далі Договір позики). Вказує, що договір позики укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті: www.forzacredit.com.ua, підписаний електронним цифровим підписом ТОВ «ФК «Форза» та акцептований [PERSON] 13 лютого 2021 року шляхом підписання електронним підписом відповідача заяви-формуляра про акцептування оферти № 000210213517 від 13 лютого 2021 року про прийняття пропозиції ТОВ «ФК «Форза» укласти договір про надання позики на умовах фінансового кредиту на визначених умовах. Зазначає що на умовах договору позики кредитодавець надав відповідачу грошові кошти (кредит) у гривні у розмірі 14000 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 27 лютого 2021 року. Акційна (пільгова) процентна ставка в день за користування коштами кредиту становить 0,56%, процентна ставка після пролонгації 1,85% в день. Вказує, що кредитодавець свої зобов`язання за Договором позики виконав в повному обсязі, надавши грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами Договору позики. Відповідач своїх зобов`язань не виконав припинив вносити платежі та сплату процентів за користування кредитом, внаслідок чого станом на 14 лютого 2023 року у відповідача утворилась заборгованість у сумі 43669,28 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 14000 грн, заборгованість по відсотках 2520 грн, заборгованість по прострочених відсотках за користування 21000 грн, інфляційне збільшення 6149,28 грн. Зазначає, що 28 жовтня 2021 року між ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено Договір факторингу № 20211028-Ф, відповідно до якого позивач набув статусу кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «ФК «Форза», в тому числі щодо кредитного договору укладеного з відповідачем. Зважаючи на викладене ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за Договором позики в розмірі 43669,28 грн та судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору в розмірі 2684 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2023 року цивільну справу за позовом ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» до [PERSON] про стягнення заборгованості передано на розгляд за підсудністю до Рожищенського районного суду Волинської області. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 30 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено 01 травня 2023 року о 13 год 30 хв. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 24 травня 2023 року за клопотанням представника відповідача розгляд справи відкладено на 10 год 30 хв 14 червня 2023 року. 01 травня 2023 року відповідач [PERSON] подав суду заяву в якій позов визнав частково в сумі 11585 грн. Зазначає, що 02 березня 2021 року ним було сплачено 4935 грн, але з невідомих причин вказана сума не врахована при обчисленні загальної суми боргу та не відображена в жодних розрахунках. Крім того, вказує, що до стягнення не підлягають також пеня в сумі 21000 грн та інфляційне збільшення в розмірі 6149,28 грн, оскільки відповідно до п. 15, 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину та воєнного стану позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки, штрафу, пені за таке прострочення. Також вказує, що відповідно до ч. 4 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем в якому завершується дія карантину забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом. Ураховуючи наведене просить позов задовольнити частково в сумі 11585 грн. 12 травня 2023 року представник ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» через підсистему\~«Електронний суд» Дзундза О. В. подала пояснення в яких зазначає, що здійснена відповідачем 02 березня 2021 року оплата в погашення кредиту в розмірі 4935 грн була зарахована на погашення відсотків за користування кредитом, а також відсотків за користування коштами поза межами строку дії договору. З моменту пролонгації кредиту 02 березня 2021 року відповідач продовжив користування кредитними коштами та не здійснив жодної оплати. А тому, суми зазначені у Витязі з реєстру прав вимоги № 1 до Договору факторингу № 20211028-Ф від 28 жовтня 2021 року є вірними. Щодо відповідальності забезпечення виконання зобов`язання зазначає, що за умовами Договору позики сторони погодили сплату відсотків за користування кредитом 1,85% за кожен день користування кредитом, відсотки за умов пролонгації кредиту 1,2% вдень та прострочені відсотки, які нараховуються поза межами строку дії договору 2,5% в день. Ураховуючи вищевказані умови Договору позики, зважаючи на складну суспільно-політичну ситуацію в Україні та дотримуючись принципів розумності та справедливості позивач здійснював нарахування відсотків лише протягом 60 календарних днів в період з 29 жовтня 2021 року по 28 грудня 2021 року. Вказує, що у виписці з особового рахунку відповідача та в позовній заяві позивачем чітко розмежовано суми з яких складається загальна заборгованість, проте заборгованість за пенею відсутня. Зазначає, що за таких обставин заборгованість за Договором позики є обґрунтованою, а відповідач у відзиві безпідставно стверджує, що прострочені відсотки це пеня та не підлягають стягненню. Ураховуючи вищенаведене просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] та відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково в сумі 16520 грн, надала суду пояснення близькі за змістом до обґрунтувань заяви про часткове визнання позову. Згідно з ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі- ЦПК України), суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника позивача та відповідача. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, доходить такого висновку. Судом встановлено, що 13 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «Форза» та відповідачем [PERSON] укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000210213517. Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті www.forzacredit.com.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «ФК «Форза» та акцептована відповідачем 13 лютого 2021 року, шляхом підписання електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікатором q134925с) заяви-формуляра про акцептування оферти про прийняття [PERSON] пропозиції ТОВ «ФК «Форза» укласти договір про надання позики у тому числі і на умовах фінансового кредиту на визначених умовах. Відповідач здійснивши дії, спрямовані на укладання Договору позики, шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, отримав грошові кошти у розмірі 14000 грн. Згідно із п. 5 Договору позики кредит надавався строком на 15 днів від дати отримання позичальником кредиту, тобто з 13 лютого 2021 року по 27 лютого 2021 року з пільговою відсотковою ставкою 0,56% в день, базова процентна ставка складає 1,85% в день, процентна ставка в день у разі користування кредитом поза межами строку дії договору 2,50% в день. Також [PERSON] одноразовим ідентифікатором q134925с підписав Паспорт споживчого кредиту та Графік платежів. З матеріалів справи встановлено, що кредитодавець свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами Договору позики. 28 жовтня 2021 року між ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК\~«Артеміда-Ф» укладено Договір факторингу № 20211028-Ф. Згідно із умовами Договору факторингу № 20211028-Ф від 28 жовтня 2021 року, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «ФК «Форза», включно і до [PERSON] , що стверджується витягом з реєстру прав вимоги № 1 до Договору факторингу № 202110258-Ф від 28 жовтня 2021 року. Водночас із даного реєстру вбачається, що ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло право вимоги в загальній сумі 16520 грн, з якої 14000 грн заборгованість по тілу кредиту та 2520 грн заборгованість по відсотках. Згідно із повідомленням про відступлення прав вимоги за Договором позики, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» повідомило [PERSON] про нового Кредитора та пропонувало негайно сплатити заборгованість по кредиту в сумі 16520 грн за поданими реквізитами. Звертаючись до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за Договором позики, позивач зазначив, що станом на 14 лютого 2023 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 43669,28 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 14000 грн, заборгованість по відсотках 2520 грн, заборгованість по прострочених відсотках 21000 грн, заборгованість за пенею 0,00 грн, інфляційне збільшення 6149,28 грн. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором позики, і як наслідок виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся з даним позовом. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Судом встановлено, що кредитний договір між ТОВ «ФК «Форза» та відповідачем [PERSON] був укладений в електронній формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Матеріалами справи встановлено та не оспорюється відповідачем, що договір позики між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. З матеріалів справи судом встановлено, що після укладення між ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» Договору факторингу № 20211028-Ф від 28 жовтня 2021 року, позивач скерував на адресу позичальника повідомлення про відступлення прав вимоги за Договором позики, а також просив негайно сплатити заборгованість по кредиту в сумі 16520 грн за поданими реквізитами. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Суд розцінює вищевказане повідомлення , як вимогу ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» сплатити заборгованість по Договору позики. Звертаючись до суду після скерування цієї вимоги, позивач, окрім заборгованості за Договором позики по тілу кредиту в розмірі 14000 грн та заборгованості по відсотках 2520 грн, також просив стягнути заборгованість по прострочених відсотках в розмірі 21000 грн та інфляційне збільшення в розмірі 6149,28 грн. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, ураховуючи правові позиції Великої Палати Верховного Суду у подібних справах, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача нарахованої після настання строку виконання основного зобов`язання прострочених відсотків в розмірі 21000 грн. За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» пред`явило позов 22 лютого 2023 року, при цьому розрахунок інфляційних втрат в розмірі 6149,28 грн розраховано за період з 28 лютого 2021 року по 13 лютого 2023 року. У п. 15, 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину, виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Крім цього, згідно із п. 6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусноїхвороби (COVID-19) (втому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Таким чином, відповідно до вимог цивільного законодавства відповідач звільнений від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним договором, як під час дії карантину, так і під час воєнного стану. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин виникнення зобов`язальних відносин між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та [PERSON] , суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за Договором позики в розмірі 16520 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 14000 грн та заборгованість по відсотках в розмірі 2520 грн. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити з наведених вище мотивів. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2684 грн та заявлено позовні вимоги про стягнення 43669,28 грн. Судом задоволено позовні вимоги на суму 16520 грн, що становить 37,82 % від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1015,09 грн. Разом з цим, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України). Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). На підтвердження\~понесених витрат\~представник позивача адвокат Дзундза О. В. надала суду: договір про надання правової допомоги № 20230206/2 від 06 лютого 2023 року № 457, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, ордер про надання правничої (правової) допомоги від 06 лютого 2023 року серії ВС № 1156057 та свідоцтво про право на зайняття адвокатської діяльністю серії ЛВ № 001035 від 26 червня 2018 року. Загальна сума оплати послуг професійної правничої допомоги складає 7000 грн. Таким чином, ураховуючи, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» задоволено частково (37,82%), а тому з [PERSON] в користь позивача необхідно стягнути 2647,40 грн витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial