Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

11.12.2017 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що її дідусь [PERSON] заповідав належну йому частку у праві спільної сумісної власності в квартирі [ADDRESS] . Однак його дружина [PERSON] не визнає її право на спадкування та не надає нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів. Ухвалою суду від 12.12.2017 року позовна заява [PERSON] була залишена без руху. Ухвалою суду від 26.12.2017 року відкрито провадження по справі та справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 12.02.2018 року. 12.02.2018 року розгляд справи був відкладений на 19.03.2018 року у зв`язку із винесенням судом ухвали про витребування копії спадкової справи. 19.03.2018 року засідання не відбулося через перебуванням судді у відпустці. До суду були надані відзив на позов від 16.03.2018 року, а також витребувані судом копія спадкової справи №397/2016, заведена до майна [PERSON] , померлого [INFO] та належним чином завірена копію справи щодо договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 17 грудня 1992 року, за яким покупцем виступала [PERSON] . Ухвалою суду від 05.05.2018 року за участі сторін у справі було закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду на 05 липня 2018 року. До суду 05.07.2018 року від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява, пред`явлена до [PERSON] , згідно якої просила визнати недійсним заповіт [PERSON] , 1938 р.н., складений 23 березня 2016 року на користь [PERSON] . Ухвалою суду від 05.07.2018 року зустрічний позов [PERSON] було залишено без розгляду. До суду 14.01.2019 року надійшла заява представника [PERSON] [PERSON] від 25.10.2018 року, згідно якої повідомив, що [PERSON] (відповідач у даній справі) померла [INFO] . До заяви надав копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.01.2019 року. Просив провадження у даній справі зупинити до залучення правонаступників померлої. Ухвалою суду від 28.02.2019 року провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступників [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . До суду 19.07.2019 року надійшла заява від представника позивачки [PERSON] , згідно якої просила поновити провадження у справі з посиланням на те, що 6-місячний строк на прийняття спадщини пройшов, а самостійно надати відомості щодо правонаступників померлої відповідачки вони не мають можливості. 25.07.2019 року ухвалою суду провадження у справі було відновлено та призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 07.10.2019р. витребувано копію спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с.122-123), яка надійшла до суду 01.11.2019р. (а.с.127-146). В судове засідання з`явилась представник позивачки адв. [PERSON] , яка просила замінити відповідачку [PERSON] на її спадкоємця- [PERSON] , оскільки саме вона звернулась до нотаріуса с заявою про прийняття спадщини після її смерті. Суд, протокольною ухвалою задовольнив клопотання за враховуючи матеріали спадкової справи згідно ст. 55 ЦПК замінив помелу відповідачку [PERSON] на її правонаступника [PERSON] , у зв`язку з чим відклав судове засідання для її належного сповіщення. В судове засідання 17.03.2020 року сторони по справі не з`явились. Ухвалою суду від 19.03.2020 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням, за розглядом справи №522/18094/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. 10.03.2023 року ухвалою суду провадження у справі було поновлено та призначено до розгляду на 25.04.2023 року. Судове засідання, призначене на 25.04.2023 року за участю представника позивачки відкладено на 06.06.2023 року у зв`язку з неявкою відповідачки по справі. 06.06.2023 року до суду надійшла заява від представника позивачки [PERSON] про розгляд справи у відсутності сторони позивача. У судове засідання 06.06.2023 року позивач не з`явився, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка у судове засідання 06.06.2023 року не з`явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, про причину неявки суд не сповістила,\~відзив на позов не надала. За положеннями ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд, у зв`язку з неявкою відповідачки та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Предметом позовних вимог є визнання права власності на частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . [PERSON] [INFO] , батьки якої є: [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження (а.с.10) і які були у шлюбі укладений 01.06.1978р. (а.с.13). Батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , про що надано копію свідоцтва про народження (а.с.11). [PERSON] померла [INFO] , про надано копію свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с.9). [PERSON] 18.12.2012р. уклала шлюб з [PERSON] 18.12.2012р. та змінила прізвище на [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] є онукою [PERSON] , [INFO] . 23 березня 2016 року, [PERSON] склав заповіт на ім`я [PERSON] , який був посвідчений державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Масловою М.В. за реєстр. 1-409 (а.с.14,72) Згідно вищезазначеного заповіту [PERSON] заповідав [PERSON] належну йому на праві приватної власності частку квартири [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер у віці 78 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 8515. (а.с.8) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина і [PERSON] 30.09.2016р. звернулася до Другої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після його смерті. (а.с.60) Другою Одеською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] № 397/2016.(а.с.58-81). \~ \~ \~ \~Постановою державного нотаріуса Другої одеської державної нотаріальної контори Маслової М.В. від 21 лютого 2017 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. (а.с.62) . \~ \~ \~ \~Померлий [PERSON] з 15 лютого 1986 року перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 15.02.1986р.Приморським відділом ЗАГС м. Одеси, актовий запис № 158. (а.с.70) 03.10.2016р. нотаріус Маслова направила лист [PERSON] щодо її права звернутися до нотконтори з приводу питання оформлення спадщини.(а.с.60 зв.), який був отриманий 21.10.2016р.(а.с.61). Судом не встановлено звернення [PERSON] до нотаріуса з відповідною заявою. \~ \~ \~ \~В період шлюбу, а саме 25 листопада 1992 року за договором купівлі-продажу, посвідченим держаним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Зайцевою Л.М., [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . (а.с.46,73-74). Даний договір, 17 грудня 1992 року було зареєстровано в бюро технічної інвентаризації. Крім того судом встановлено, що ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 09.02.2023р. позовну заяву [PERSON] (правонаступник [PERSON] ) до [PERSON] про визнання заповіту [PERSON] , 1938 року народження, складеного 23 березня 2016 року недійсним залишено без\~розгляду (справи №522/18094/18). Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Частиною першою статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами 1, 3 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. В силу статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з частинами першою та другою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Судом встановлено, що позивачка вчасно звернулась до нотаріуса з відповідною заявою. Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства. Вказані норми, що діяли на час придбання спірної квартири, узгоджуються з нормами чинного сімейного законодавства України. Зокрема відповідно до\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно зі\~статтею 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17 та узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Згідно з частиною третьою\~статті 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі\~статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. \~ \~ \~ \~За таких обставин, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] , а відтак померлому [PERSON] належало право власності на спірної квартири. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. На підставі ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно до п.3.1. Листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392\~ЦК). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину, даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо. За вказаних обставин, враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, а також, що як судом встановлено, позивачка є спадкоємцем за заповітом, її право не визнається відповідачкою,у позивачки відсутні правовстановлюючі документи, за даних обставин справи, вимоги позивача про визнання за нею права власності на спадкове майно не суперечать вимогам діючого законодавства, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивачки неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved