Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 10 грудня 2015 року у розмірі 40\~390, 34 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] підписав заяву № б/н від 10 грудня 2015 року з метою отримання банківських послуг. Позивачем було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, розмір якого у подальшому було збільшено до 31\~000,00 грн. Відповідачу надано у користування кредитну картку. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості по зобов`язаннях. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань станом на 10 березня 2023 року утворилася заборгованість в сумі 40\~390,34 грн, з яких: 33\~041,12 грн заборгованість за кредитом, 7\~349,22 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом. Ухвалою від 21 квітня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 18 травня 2023 року. Ухвалою від 18 травня 2023 року розгляд справи відкладено на 12 червня 2023 року. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У заяві зазначено, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, у визначеному ЦПК України порядку повідомлявся про дату, час та місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Враховуючи наведене, судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов наступних висновків. 10 грудня 2015 року відповідач підписав Анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Тип картки, яку бажає оформити [PERSON] та бажаний кредитний ліміт у анкеті-заяві не зазначений. Згідно довідки, наданої позивачем, відповідачу було надано кредитну картку: № [NUMBER] (дата відкриття 29 червня 2015 року, термін дії 06/19); № [NUMBER] (дата відкриття 21 вересня 2018 року, термін дії 11/21), № [NUMBER] (дата відкриття 02 грудня 2021 року, термін дії 12/25). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, протягом дії кредитного договору розмір кредитного ліміту [PERSON] змінювався: станом на 29 жовтня 2019 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 7\~000,00 грн; 06 грудня 2019 року кредитний ліміт збільшено до 18\~000,00 грн; 18 серпня 2020 року кредитний ліміт збільшено до 31\~000,00 грн; 26 грудня 2022 року кредитний ліміт встановлено у розмірі 0,00 грн. Надана позивачем банківська виписка за договором № б/н за період 29 червня 2015 року 14 березня 2023 року підтверджує, що відповідач користувався наданими йому картками. Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за договором № б/н від 10 грудня 2015 року станом на 10 березня 2023 року заборгованість відповідача становить 40\~390,34 грн, з яких: 33\~041,12 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 7\~349,22 грн заборгованість за простроченими відсотками. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частини 1та 2 ст.207 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України). У ч.1 ст.1048 ЦК України зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.130 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У анкеті-заяві, яку підписав 10 грудня 2015 року [PERSON] ставка за користування кредитом не зазначена. Позивач, обгрунтовуючи вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитом, крім розрахунку заборгованості, посилається на витяг з Умов та правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. Проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 10 грудня 2015 року шляхом підписання анкети-заяви, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Такий висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. 02 грудня 2021 року [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту. Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво - і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво - або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20. Відтак, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом. Матеріали справи не містять доказів спростування наданого позивачем розміру заборгованості за кредитом та доказів виконання зобов`язань за договором щодо сплати коштів. З огляду на викладене вище, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з [PERSON] 33\~041,12 грн заборгованості за кредитом. Враховуючи положення ст.141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial