Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-08 00:00:00

27 березня 2023 року позивач через свого представника адвоката Батуру П.О. звернувся до суду з даним позовом до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області і просить: 1) Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні втрати в сумі 90 831,29 грн. та три відсотки річних в сумі 15 321,15 грн., а всього в сумі 106 152,44 грн; 2) Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1 073,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 15 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.03.2020 у справі № 357/2368/19 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 180 006,00 грн. та 1800,06 грн. судового збору. Додатковим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.03.2020 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000,00 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 12.08.2020 рішення суду першої інстанції залишено в силі. 31.08.2020 Білоцерківським міськрайонним судом видано виконавчі листи у справі про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 181 806,06 грн., судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14 000,00 грн. Вказані виконавчі листи перебувають на виконані у відділі державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області, виконавчі провадження №№ 62999342 та 62995347. Станом на дату звернення до суду з позовом, рішення суду відповідачем не виконано. З урахуванням встановлено індексу інфляції та суми невиконаного зобов`язання в розмірі 195 806,06 грн., інфляційні втрати за період 13.08.2020 по 22.03.2023, які підлягають стягненню з відповідача, складають 90 831,29 грн. Три відсотки річних від суми невиконаного грошового зобов`язання за вказаний період часу складають 15 321,15 грн. Крім цього, позивач поніс витрати на сплату судового збору в сумі 1 073,60 грн. та за надання професійної правничої допомоги адвоката в сумі 15 000,00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 27 березня 2023 року вказану позовну заяву передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою суду 03 квітня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд у справі на 08 травня 2023 року. 03 травня 2023 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача адвоката Батури П.О. про стягнення судових витрат з [PERSON] на користь [PERSON] у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1073,60 грн. та за надання професійної правничої допомоги в сумі 15 000,00 грн. 04 травня 2023 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача адвоката Батури П.О. про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, задоволення позовних вимог, у тому числі судових витрат, в повному обсязі, відсутність заперечень щодо ухвалення заочного рішення. 09 червня 2023 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшли письмові пояснення, згідно з якими останній просить суд задоволити позовні вимоги в повному обсязі, з урахуванням того, що положення п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України не поширюється на спірні правовідносини. Через неявку в судове засідання, призначене на 08 травня 2023 року відповідача у справі, судовий розгляд відкладено на 09 червня 2023 року. В судове засідання 09 червня 2023 року\~ відповідач повторно не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно. Рекомендоване повідомлення про вручення відповідачу поштового відправлення повернулося на адресу суду 01 травня 2023 року. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких умов суд, відповідно до вимог статті 281 ЦПК України постановляє ухвалу про заочний розгляд справи. Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2020 року у справі № 357/2368/19 задоволено позов [PERSON] та стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 180 006,00 грн. та судовий збір в сумі 1 800.06 грн. Підставою для ухвалення рішення стало те, що 19.03.2018 [PERSON] , діючи як представник від імені [PERSON] , продав за ціною 180 006,00 грн. квартиру по [ADDRESS] , однак не повернув грошові кошти [PERSON] (а.с.10-13). Додатковим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2020 року у справі № 357/2368/19 стягнуто [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000,00 грн. (а.с.14-15). Постановою Київського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року у справі № 357/2368/19 апеляційні скарги [PERSON] залишено без задоволення, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2020 року та додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2020 року залишено без змін (а.с.16-18). Відділом Державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області 16.03.2023 повідомлено представника [PERSON] [PERSON] про те, що на примусовому виконанні у відділі перебувають виконавчі провадження № 62999342 з примусового виконання виконавчого листа № 2/357/618/20 виданого 31.08.2020 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 181 806,06 грн. та № 62995347 з примусового виконання виконавчого листа № 2-др/357/10/20 виданого 31.08.2020 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14 000,00 грн. Виконавчі провадження відкрито 10.09.2020 та цього ж дня винесено постанову про арешт майна боржника, яку повернуто без виконання у зв`язку з відсутністю відкритих рахунків боржника у банківських установах (а.с.20). При вирішенні справи суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За змістом ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.5 ст.11 та ч.2 ст.509 цього Кодексу у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, зобов`язання можуть виникати з рішення суду. Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, стаття 599 цього Кодексу визначає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення відповідно до пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" цього Кодексу, враховуючи зміни, внесені Законом України від 15.03.2022 р. N 2120-IX. Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 20.12.2010 у справі № 3-57гс10, від 04.07.2011 у справі № 3-65гс11, від 12.09.2011 у справі № 3-73гс11, від 24.10.2011 у справі № 3-89гс11, від 14.11.2011 у справі № 3-116гс11, від 23.01.2012 у справі № 3-142гс11. Подібні правові висновки сформульовані також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19. За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб. Разом із тим відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, тобто за наявності прямої вказівки про це в законі. Отже, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує такого зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду (постанова Верховного Суду України від 18.10.2017 у справі № 910/8318/16). Отже, зобов`язання між сторонами по справі, виникло на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2020 року та додаткового рішення вказаного суду від 16 березня 2020 року, які набрали законної сили 12 серпня 2020 року з моменту ухвалення постанови Київського апеляційного суду про залишення в силі рішень суду першої інстанції. Тому, враховуючи ту обставину, що відповідач порушив грошове зобов`язання, розмір якого підтверджено рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, у [PERSON] виникло право на застосування наслідків такого порушення, зокрема у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України. Станом на 22.03.2023 заборгованість [PERSON] перед [PERSON] , яка виникла з 13.08.2020,\~ становила 195 806,06 грн. (180 006,00 грн. сума боргу, 1 800,06 судовий збір, 14 000,00 грн. витрати на правничу допомогу). Даних щодо зменшення суми заборгованості через її сплату матеріали справи не містять. На вказану суму заборгованості представником позивача нараховано індекс інфляції та три відсотки річних за період часу з 13.08.2020. до 22.03.2020. Згідно даного розрахунку індекс інфляції за вказаний період часу становить 90 831,29 грн., три відсотки річних становлять 15 321,15 грн. Судом перевірено розрахунок, здійснений представником позивача і з`ясовано що індекс інфляції за період часу з 13.08.2020 до 22.03.2023 становить 95 130,82 грн.; три відсотки річних за вказаний період часу становлять 15 321,15 грн. за 952 дні прострочення. Таким чином загальний розмір компенсаційних втрат, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, становить 110 451,97 грн. З урахуванням того, що сума компенсаційних втрат, нарахованих судом є більшою від суми, нарахованої представником позивача та того, що суд не може вийти за межі позовної заяви, суд вважає за доцільне стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні втрати в розмірі 90 831,29 грн. та три відсотки річних в сумі 15 321,15 грн., що в загальному складає 106 152,44 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави ч.1 ст. 137 ЦПК України. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги ч.3 ст. 137 ЦПК України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи ч.4 ст. 137 ЦПК України. На підтвердження судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, представником позивача долучено до матеріалів справи: 1) Договір № 32/ЦС від 21 березня 2023 року, укладений між адвокатським об`єднанням «Компаньйон та партнери» в особі керуючого партнера Батури П.О. та Філик Н.С. (а.с.36); 2) додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги № 32/ЦС, згідно з п.3 якого сторони домовилися, що вартість правничої допомоги у даній цивільній справі становитиме за підготовку, подачу позовної заяви та представництво на стадії судового розгляду в суді першої інстанції\~ 15 000,00 грн. (а.с.37). Суд вважає, що витрати з надання правничої допомоги підтверджені, клопотання про їх зменшення стороною відповідача не подано, через що вказані витрати підлягають стягнення з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Правова позиція Верховного Суду щодо стягнення витрат на надану професійну правничу допомогу, незалежно від того чи їх вже сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено викладена у постанові від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19. Також, згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 1 073,460 грн.

Outcome: approved