Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

Адвокат Олешицька В.Е., діючи від імені та в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою 28 березня 2023 року, в якій просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 18 серпня 2016 року [PERSON] та [PERSON] (дійсне прізвище - [PERSON] ) уклали шлюб, зареєстрований Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області; під час державної реєстрацію шлюбу [PERSON] своє дошлюбне прізвище не змінювала. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 жовтня 2017 року шлюб між ними було розірвано. [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] . Визнання факту народження дитини від [PERSON] та визначення прізвища дитини здійснювались в судовому порядку, оскільки дитина народилась до сплину 10 місяців від дня розірвання шлюбу. На той момент сторони жодних стосунків не підтримували, не спілкувались, дійсне місцезнаходження [PERSON] їй було не відоме. Востаннє [PERSON] бачила [PERSON] у лютому 2017 року, а тому при розгляді судом справи про розірвання між ними шлюбу, вона зверталась до правоохоронних органів з приводу оголошення [PERSON] у розшук. З відповіді Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області №48.5/2-2339-ЄО їй стало відомо, що [PERSON] затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та наразі від відбуває покарання у місцях позбавлення волі. 20 серпня 2022 року [PERSON] одружилась з [PERSON] , змінивши під час державної реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке є її дійсним. З 2022 року та по теперішній час [PERSON] проживає разом з [PERSON] та її малолітнім сином від попереднього шлюбу - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , будучи біологічним батьком дитини, жодного інтересу до сина не проявляє, не цікавиться його життям, не надає матеріальної допомоги на його утримання та не відвідує. Натомість вітчим [PERSON] - чоловік позивача, належним чином піклується про дитину як про свою рідну, займається його вихованням, розвитком та матеріальним забезпеченням, а також в подальшому має намір усиновити. У свою чергу, малолітній [PERSON] називає його «тато», а [PERSON] ніколи не бачив та навіть не має уявлення, хто ця людина. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня 2022 року за позовом [PERSON] присуджено стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , починаючи з 16 травня 2022 року та до повноліття дитини. 07 жовтня 2022 року Саксаганським відділом ДВС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження [NUMBER]. Однак, [PERSON] жодного разу свій обов`язок зі сплати аліментів на утримання сина не виконав, станом на 22 березня 2023 року має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 41 118 грн. 06 коп. На переконання представника позивача, всі зазначені вище обставини свідчать про те, що [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомо нехтує ними, у зв`язку з чим вона, діючи в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 24 квітня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям загального позовного провадження та призначенням підготовчого судового засідання. З метою встановлення місця дійсного перебування [PERSON] судом направлено запит до Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)», де за останніми даними він відбував покарання у виді позбавлення волі (а.с.36). Правом на участь в судовому засіданні учасники справи не скористались, подавши заяви, кожен окремо, про розгляд справи без їх участі в підготовчому провадженні. Представник позивача [PERSON] - адвокат Морозова О.С. пред`явлені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , долучивши нотаріально посвідчену заяву про надання ним згоди на усиновлення малолітнього [PERSON] чоловіком [PERSON] - [PERSON] з подальшою зміною прізвища дитини та по батькові. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Овдій В.С. не заперечував проти задоволення позовних вимог з урахуванням визнання їх відповідачем та ухвалення рішення в підготовчому провадженні. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, визнання відповідачем позову на стадії підготовчого провадження у справі, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, у тому числі малолітнього [PERSON] , суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження на підставі ч.3 ст.200, ст.206 ЦПК України, виходячи з такого. Судом встановлено, що 18 серпня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Тернівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №102. Під час державної реєстрації шлюбу [PERSON] дошлюбне прізвище « [PERSON] » не змінила (а.с.11). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 жовтня 2017 року, ухваленим при заочному розгляді цивільної справи №214/3219/17, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Заочне рішення набрало законної сили 30 жовтня 2017 року (а.с.12). [INFO] [PERSON] народила дитину - хлопчика, однак відділом державної реєстрації актів цивільного стану у реєстрації народження дитини було відмовлено, оскільки дитина народилась до сплину 10 місяців від дня припинення шлюбу, а її батьки мають різні прізвища, що визначає необхідність погодження прізвища дитини обома батьками. На момент народження дитини [PERSON] не знала дійне місцезнаходження [PERSON] , зв`язку з ним не підтримувала, тому з метою визнання факту народження дитини та визначення її прізвища з відповідним позовом звернулася до суду. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року, ухваленим при заочному розгляді цивільної справи №214/1121/18, за позовом [PERSON] встановлено факт народження нею дитини [INFO] у м. Київ, хлопчика; визначено для дитини прізвище « [PERSON] », ім`я « [PERSON] », по батькові « [PERSON] » (а.с.14). На підставі судового рішення 26 липня 2018 року Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві проведено державну реєстрацію народження [PERSON] , [INFO] , який народився в м. Київ (актовий запис №1838). Батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] , що слідує зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26 липня 2018 року (а.с.13). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня 2022 року, ухваленим при заочному розгляді цивільної справи №214/2383/22, за позовом [PERSON] присуджено стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 травня 2022 року та до досягнення дитиною повноліття. Заочне рішення суду набрало законної сили 19 серпня 2022 року (а.с.15). 26 серпня 2022 року на виконання судового рішення Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області видано виконавчий лист, який стягувачем [PERSON] пред`явлено для примусового виконання до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Постановою державного виконавця від 07 жовтня 2022 року відкрито виконавче провадження [NUMBER] (а.с.18). Як вказувала позивач, [PERSON] жодної матеріальної допомоги на утримання сина не надав, зобов`язання за судовим рішенням зі сплати аліментів не виконував. Відповідно до розрахунку державного виконавця (а.с.19), заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів згідно з виконавчим листом №214/2383/22 від 26 серпня 2022 року станом на 22 березня 2023 року складає 41 118 грн. 06 коп., платежі відсутні (а.с.19). З матеріалів справи також встановлено, що 20 серпня 2022 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , зареєстрований Металургійним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро); під час державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке згідно з її паспортними даними є дійсним її прізвищем (а.с.8, 16). Наразі малолітній [PERSON] зростає у родині з матір`ю [PERSON] та вітчимом [PERSON] . Дитина відвідує Комунальний заклад дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №79 Криворізької міської ради. З наданої закладом дошкільної освіти характеристики (а.с.23) слідує, що [PERSON] відвідує заклад з 05 серпня 2021 року. Вихованням дитини займається мати, яка його приводить до закладу та забирає. Дитина забезпечена усім необхідним для відвідування садочка. Культурно-гігієнічні навички та навички самообслуговування сформовані за віком, фізичний розвиток дитини відповідає віку, володіє навичками елементарних побутових дій, загальний фон настрою дитини - позитивний. Як вказувала позивач, матеріальним забезпеченням малолітнього [PERSON] займається вона та вітчим [PERSON] , який офіційно працює поліцейським-водієм Криворізького міського відділу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області та має стабільний щомісячний дохід (а.с.24, 25). Судом розглядом справи встановлено, що [PERSON] вживала заходів щодо встановлення дійсного місця перебування [PERSON] , у тому числі шляхом звернень через правоохоронні органи. Так, її звернення з цього приводу до Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області було зареєстроване в ЖЕО за №17135 від 12 червня 2018 року. У ході проведення перевірки встановлено, що [PERSON] затриманий за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та перебуває в місцях позбавлення волі (станом на момент надання відповіді №48.5/2-2339-ЄО, а.с.20). Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Судові рішення, внесені до реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень"). Перевіркою даних в Єдиному державному реєстрі судових рішень встановлено, що вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.186, ч.2 ст.187 КК України та призначено покарання, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Строк покарання обчислено з 27 жовтня 2017 року; у строк відбування покарання зараховано строк перебування під вартою з 27 жовтня 2017 року. У строк покарання також зараховано строк попереднього ув`язнення з 24 квітня 2016 року по 13 грудня 2016 року. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання [PERSON] зараховано строк попереднього ув`язнення з 24 квітня 2016 року по 13 грудня 2016 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі (а.с.34-35). Крім того, вироком Деснянського районного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та призначено покарання, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України у виді 7 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією усього майна, яке є його власністю. Строк відбування покарання рахувати з 27 жовтня 2017 року. Зараховано у строк відбування покарання частково відбуте покарання за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2018 року. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання [PERSON] зараховано строк попереднього ув`язнення з 24 квітня 2016 року по 13 грудня 2016 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі (а.с.33). Із відповіді ДУ «Синельниківська виправна колонія (№94)» від 26 квітня 2023 року №94/5-1605 (а.с.41) слідує, що [PERSON] дійсно відбував покарання у зазначеній установі за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року, початок строку - з 27 жовтня 2017 року, закінчення - 01 грудня 2022 року. Звільнився 01 грудня 2022 року по відбуттю строку покарання, вибув за адресою: [ADDRESS] . Встановлені судом обставини, що підтверджені обсягом наявних доказів в своїй сукупності, свідчать про те, що [PERSON] , будучи батьком малолітнього [PERSON] , ніколи не проявляв увагу до дитини, не цікавився її життям, розвитком, не приймав участь у вихованні, матеріальному забезпеченні дитини. Фактично усі ці обов`язки самостійно виконувала мати дитини - позивач [PERSON] , а після її одруження з [PERSON] - останній, замінивши дитині рідного батька. Зважаючи на те, що [PERSON] народився [INFO] - в період, коли [PERSON] вже перебував під вартою за вчинення тяжких злочинів, а фактично звільнився 01 грудня 2022 року, коли синові вже виповнилося 5 років, очевидним є те, що дитина не знає його, не усвідомлює, ким ця людина є для дитини. Антисуспільний спосіб життя [PERSON] в минулому та тривалість відбування покарання у виді позбавлення волі не є тими факторами, які б виправдовували його самоусунення від виконання батьківських обов`язків, свідоме нехтування їх виконанням та відсутність жодного інтересу до дитини. Черговим свідченням цьому є свідоме, добровільне та осмислене надання ним нотаріально посвідченої згоди на усиновлення [PERSON] іншим чоловіком, зі зміною прізвища та по батькові дитини. Поведінка відповідача та вчинки свідчать про те, що він не має наміру та мети зберегти зв`язок з сином та не зацікавлений у подальшій долі дитини. Відповідно до ч.1 ст.141, ст.150 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний стан. Як слідує з положень ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч.1 ст.164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов`язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. При цьому, в розумінні п.15, п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3, який узгоджується з нормами ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, з аналізу зазначених вище положень, що позбавлення батьківських прав можливе лише у разі винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, при цьому докази, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання обов`язків щодо виховання дитини мають бути безспірними. Оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання [PERSON] батьківських обов`язків, яке виражається у відсутності з його боку піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, не прийняття участі в її вихованні, матеріальному забезпеченні. При цьому, така поведінка відповідача є винною та свідомою. Судом беззаперечно встановлені обставини, які свідчать про самоусунення відповідачем від виконання батьківських обов`язків та відсутність інтересу до життя та майбутнього сина [PERSON] . Провівши ретельний аналіз життя [PERSON] , у тому числі його ставлення до дитини, пасивне відношення до неї протягом усього часу з моменту народження, відсутність тенденції до виправлення, визнання позову та надання згоди на усиновлення іншим чоловіком , суд приходить до висновку, що застосування до відповідача крайніх заходів у виді позбавлення його батьківських прав в даному випадку є доречними і достатніми з урахуванням обсягу наявних доказів, що узгоджується з правовими висновками Європейського суду з прав людини, викладеними в п.48 рішення від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України» та в п.65 рішення № 46544/99 у справі «Кутцнер проти Німеччини». Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, з урахуванням викладеного, визнання відповідачем позовних вимог, яке не суперечить закону та відповідає інтересам малолітнього [PERSON] , суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених [PERSON] вимог, які підлягають задоволенню в повному обсязі. Поміж іншим, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на передбачене ст.169 СК України право на поновлення батьківських прав в судовому порядку після зміни його поведінки як особи, позбавленої батьківських прав, обставин, що були підставою для її позбавлення батьківських прав з переосмисленням його ставлення до дитини. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст.142 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, а тому вважає за необхідне повернути позивачеві 50% судового збору, сплаченого при поданні позову згідно з квитанцією №32528798800006560380 від 27 березня 2023 року АТ «ТАСКОМБАНК» (а.с.1), що становить 536 грн. 80 коп., а інші 50% судового збору (536 грн. 80 коп. відповідно) - стягнути з відповідача на її користь.

Outcome: approved