Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дітей. В обґрунтування позову вказує, що 08 вересня 2006 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб. Від шлюбу мають двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20.06.2019 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу, за домовленістю з відповідачкою, діти залишилися проживати з нею, в свою чергу з позивача було стягнуто аліменти на утримання дітей, які він і на даний час сплачує. З липня 2019 року син [PERSON] , став проживати з позивачем, а менший син [PERSON] , з грудня 2022 року, оскільки відповідачка [PERSON] перестала опікуватися ним. Позивач зазначає, що він повністю опікуюється інтересами і потребами дітей, піклується про них, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дітей. Він ніколи не перешкоджав і не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню матері з дітьми. Сини відвідують навчальний заклад Рівненський ліцей №18 Рівненської міської Ради. Мати дітей не приходить до них, участі у вихованні не бере, на телефонні дзвінки не відповідає. Перебуваючи з матір`ю, син [PERSON] , неодноразово залишався сам, без нагляду, що наражало дитину на небезпеку. Піклуючись про стан дітей, позивач постійно намагався говорити з відповідачкою про її обов`язок піклуватися про здоров`я дітей, їх моральний та духовний розвиток, неодноразово звертався у Службу у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської Ради, щодо проведення профілактичної роботи з [PERSON] , щодо неналежного виконання батьківських обов`язків, стосовно сина [PERSON] . Працівниками Служби у справах дітей ВК РМР було здійснено вихід за адресою проживання відповідачки [ADDRESS] , однак двері ніхто не відчинив, після чого їй було залишено повідомлення про явку до Служби у справах дітей ВК РМР, яку вона проігнорувала. У телефонній розмові відповідачка пояснила, що в період з 09.11.2022 року по 21.11.2022 року вона перебуватиме на плановому лікуванні, однак після 21.11.2022 року [PERSON] , так і не з`явилася до Служби у справах дітей ВК РМР. Після повторного виходу працівників Служби у справах дітей ВК РМР до помешкання відповідачки, двері знову ніхто не відчинив, однак сусіди повідомили, що вона вже не проживає за вказаною адресою. На телефонні дзвінки [PERSON] не відповідає. Виходячи з того, що діти проживають з позивачем, він займається їх вихованням та піклуванням, відповідачка ніколи надовго не залишалася з синами, не виявляла проявів самостійного виховання синів, тому позивач просить суд врахувати ці обставини та визначити місце проживання дітей з ним. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Враховуючи, що відповідач про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала, суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів. Представник третьої особи в судовому засіданні просила прийняти рішення в інтересах дітей. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 03.12.2007 року, [PERSON] народився [INFO] в м.Рівне, його батьками вказані сторони по справі. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 04.10.2013 року, [PERSON] народився [INFO] в м.Рівне, його батьками вказані сторони по справі. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20.06.2019 року у справі №569/8878/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 08.08.2006 року було розірвано. Також рішенням суду вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000 (одна тисяча ) грн. 00 коп., щомісячно, на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 травня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно інформації директора ліцею Рівненський ліцей №18 про виховання учня 9-А класу [PERSON] №01-21/32 від 14.02.2023 року, вбачається, що [PERSON] відвідує навчальний заклад Рівненський ліцей №18 Рівненської міської Ради. Мама [PERSON] упродовж 2022-2023 навчального року не цікавилася успіхами сина, не спілкувалася з класним керівником, батьківські збори не відвідувала. Батько [PERSON] цікавиться навчанням сина, спілкується з класним керівником, відвідує батьківські збори. Згідно інформації директора ліцею Рівненський ліцей №18 про виховання учня 4-А класу [PERSON] №01-21/30 від 10.02.2023 року, вбачається, що [PERSON] відвідує навчальний заклад Рівненський ліцей №18 Рівненської міської Ради. Мама [PERSON] не цікавиться успіхами сина, не спілкувалася з класним керівником, батьківські збори не відвідувала. Батько [PERSON] цікавиться навчанням сина, спілкується з класним керівником, відвідує батьківські збори. Відповідно до характеристики виданої ФОП [PERSON] 21.02.2023 р. вбачається, що [PERSON] працює на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування автотранспортних засобів з 02.05.2018 року. За час роботи зарекомендував себе як відповідальний дисциплінований працівник. З заробітної плати [PERSON] , згідно виконавчого провадження (ВП №59739776 від 23.08.2019 р.) починаючи з вересня 2019 року здійснюються щомісячні відрахування по аліментах на користь [PERSON] на утримання дітей. 21 лютого 2023 року головними спеціалістами Служби у справах дітей ВК РМР, [PERSON] та [PERSON] , було проведено обстеження умов проживання дітей [PERSON] та [PERSON] , на підставі чого складено Акт обстеження умов проживання. В матеріалах справи наявні пояснення сусідів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відповідно до яких вбачається, що діти [PERSON] проживають з ним, він опікується ними, діти охайні та доглянуті. Мати дітей давно не з`являється, участі у вихованні дітей не приймає. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір`ю позивача. Вказала, що діти проживають з батьком, [PERSON] проживає з татом з дня розлучення, [PERSON] постійно проживає з татом останні 3 місяці. Діти доглянуті, живуть з татом за адресою: [ADDRESS] . Мама дітей участі у вихованні та догляді за дітьми не приймає. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України Про охорону дитинства ). Згідно зі статтею 12 Закону України Про охорону дитинства на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі М. С. проти України , заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини Хант проти України від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Питання про визначення місця проживання [PERSON] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 10 травня 2023 року. Згідно висновку органу опіки та піклування, комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради від 16.05.2023 року прийняла рішення про доцільність визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Судом встановлено, що згідно наданих письмових пояснень, [PERSON] , [INFO] , проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] , навчається в Рівненському ліцеї №18 Рівненської міської ради 2014 року, при цьому бажає і надалі проживати з позивачем, йому створені належні умови для проживання, виховання і розвитку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що місце проживання синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , слід визначити з позивачем, що в повній мірі відповідає інтересам дітей, та спрямоване на забезпечення їхнього належного догляду, розвитку і виховання. Таким чином позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved