Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , відносно [PERSON] , [INFO] . В своєму позові позивач вказує, що 12.10.2013 року [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1952. За час перебування у шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 29.04.2014 року). Спільне життя у позивача та відповідача не склалось, оскільки з часом виявилося, що у них різні погляди на сімейне життя та подружні обов`язки. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 14.03.2016 року по справі №504/3578/15-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Після розірвання шлюбу колишнє подружжя почало проживати окремо, спільний син наразі проживає з батьком - [PERSON] . У свою чергу, матір`ю дитини - [PERSON] 08.10.2022 року було укладено шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим [PERSON] було змінено прізвище на [PERSON] . До 2022 року матір спілкувалась з дитиною, брала часткову участь у вихованні сина. Однак, після укладання [PERSON] шлюбу 08.10.2022 р. - остання з невідомих причин припинила виконання своїх батьківських обов`язків, на даний момент матір жодним чином не бере участь у вихованні дитини, його матеріальному забезпеченні, не цікавиться життям та розвитком сина, не турбується про його фізичний та духовний розвиток, а також стан здоров`я. У результаті довготривалого спілкування колишнього подружжя щодо участі матері у вихованні малолітнього [PERSON] , [INFO] , [PERSON] та [PERSON] дійшли спільної згоди про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина - [PERSON] , [INFO] у зв`язку із відмовою та неможливістю виконання своїх батьківських обов`язків останньою. Так, в результаті спільної згоди, 24.02.2023 року - [PERSON] було складено заяву, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Янковською О.С., відповідно до якої [PERSON] добровільно надала свою згоду на позбавлення батьківських прав останньої відносно [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з неможливістю участі в процесі виховання малолітнього сина. Однак, батько малолітнього [PERSON] - [PERSON] готовий продовжувати виконувати свої батьківські обов`язки, утримувати та піклуватися про дитину, забезпечувати фізичний та духовний розвиток, надавати все необхідне для гармонійного розвитку дитини. [PERSON] має двокімнатну квартиру з сучасним ремонтом та всім необхідним для повноцінного зростання та розвитку дитини. Відповідно до довідки від 28.03.2023 року - [PERSON] навчається в Ліцеї №1 Южненської міської ради Одеської області в 3-Д класі. У свою чергу, відповідно до копії договору оренди житлового приміщення від 02.05.2022 року - [PERSON] проживає в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] (однокімнатна квартира - студія), що не облаштована для проживання в ній дитини, немає нічого з необхідного для нормального розвитку та навчання сина. [PERSON] має стабільний високий дохід у вигляді заробітної плати за постійним місцем роботи, зарекомендував себе дисциплінованим, виконавчим офіцером, вміє знайти спільну мову з колегами по службі, користується авторитетом, на наркологічному обліку не значиться, на психіатричному обліку не перебуває. Таким чином, виховання дитини батьком одноособово ніяким чином не погіршить якість життя малолітнього [PERSON] , відповідно до чого, враховуючи добровільну згоду [PERSON] на позбавлення батьківських прав останньої - вважає, що таке позбавлення не буде шкодити вихованню та розвитку дитини, а відповідатиме якнайкращим її інтересам. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали заяву про підтримання позовних вимог та слухання справи у їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином та своєчасно. Дослідивши та вивчивши документи наявні в матеріалах справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в місті Одесі народився [PERSON] , за наслідком чого 29.04.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції було складено актовий запис №4088. У зазначеному актовому записі, в графі відомості про матір зазначено відомості про особу - [PERSON] , в графі відомості про батька - [PERSON] . За наслідком чого, судом встановлено, що позивач та відповідачка є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що відповідачка [PERSON] , як матір малолітньої дитини, ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Крім того, [PERSON] було складено заяву, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Янковською О.С., відповідно до якої [PERSON] добровільно надала свою згоду на позбавлення батьківських прав останньої відносно [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з неможливістю участі в процесі виховання малолітнього сина. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 165 СК України передбачає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. На підставі вищевикладеного, суд вважає наявним право позивача, як батька дітей, на звернення до суду з цим позовом про позбавлення матері дітей батьківських прав. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 164 СК України, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Досліджуючи наявність підстав щодо позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно малолітнього сина, судом встановлено наступне. [PERSON] має двокімнатну квартиру з сучасним ремонтом та всім необхідним для повноцінного зростання та розвитку дитини. Відповідно до довідки від 28.03.2023 року - [PERSON] навчається в Ліцеї №1 Южненської міської ради Одеської області в 3-Д класі. У свою чергу, відповідно до копії договору оренди житлового приміщення від 02.05.2022 року - [PERSON] проживає в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] (однокімнатна квартира - студія), що не облаштована для проживання в ній дитини, немає нічого з необхідного для нормального розвитку та навчання сина. [PERSON] має стабільний високий дохід у вигляді заробітної плати за постійним місцем роботи, зарекомендував себе дисциплінованим, виконавчим офіцером, вміє знайти спільну мову з колегами по службі, користується авторитетом, на наркологічному обліку не значиться, на психіатричному обліку не перебуває. Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів зокрема щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Питання доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , розглядалось Органом опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, який за наслідком розгляду цього питання надав до суду відповідний висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] » від 30.05.2023 року №1383/01-20. У вказаному висновку також засвідчено, що під час розгляду вказаного питання Органом опіки та піклування були встановлені наступні обставини. У [PERSON] від шлюбу з [PERSON] є малолітній син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Відносини між батьками дитини не склалися та рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 14.03.2016 року по справі №504/3578/15-ц, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Батько дитини - [PERSON] , [INFO] , відповідально ставиться до виконання батьківських обов`язків, приділяє багато уваги вихованню та розвитку дитини. Мати дитини - [PERSON] , [INFO] , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків,з сином не спілкується, від виховання дитини самоусунулась. За місцем проживання [PERSON] не відвідує, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, станом здоров`я не цікавиться, не приділяє уваги розвитку особистості, талантів, розумових і фізичних здібностей в повному обсязі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, матеріальної допомоги не надає. Відповідно до протоколу бесіди складеного Малиновським територіальним відділом ССД ОМР від 12.05.2023 року з малолітнім [PERSON] , [INFO] , з`ясовано, що дитина має маленьку, але дружну родину, батька - [PERSON] , бабусю - [PERSON] , дідуся - [PERSON] та дядька - [PERSON] . Під час відрядження батька, [PERSON] проживає у бабусі. Мати дитина бачила приблизно три місяці тому, коли вона виїжджала за кордон. Відповідно до пояснень [PERSON] , яка є бабусею дитини, з`ясовано, що малолітня дитини проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] , коли батько у відрядженні. [PERSON] , [INFO] , надала нотаріально посвідчену заяву, в якій не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , та просить розглядати дане питання без її присутності. Заява посвідчена 24.02.2023 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. (зареєстровано в реєстрі за №302). Відповідно до акту обстеження житлово - побутових умов проживання, складеного Малиновським територіальним відділом ССД ОМР від 12.05.2023 року, батька з дитиною за адресою: [ADDRESS] , для дитини створені умови для належного проживання, розвитку та виховання. У відповідності до свідчень [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вихованням та розвитком [PERSON] , [INFO] , займається батько [PERSON] . На засіданні комісії з питань захисту прав дітей Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради 24.05.2023 року був присутній батько дитини [PERSON] , який просив комісію задовольнити його заяву. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Будь-яких доказів на підтвердження того, що [PERSON] здійснювались та здійснюються будь-які дії з виховання та утримання власного малолітнього сина, а також на підтвердження того, що остання цікавиться його життям і розвитком, піклується про його фізичний, духовний і моральний розвиток, майбутнім, матеріали справи не містять та відповідачкою до суду не надано. При вищевикладених обставинах, дослідивши та надавши оцінку усім доказам наявним в матеріалах справи в цілому, так і кожному доказу окремо, суд вважає встановленим, що відповідачкою не виконуються покладені на неї обов`язки з виховування дитини, піклування про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення дитини, що свідчить про ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до власного малолітнього сина. Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що у відповідності до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Суд задовольняє позов виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача. Рішення зі спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 року "Про судове рішення". Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, надаючи оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав є обґрунтованим, викладені позивачем обставини знайшли свої підтвердження, за наслідком чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням вищевикладеного, задоволення позовних вимог позивача, та те, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved