Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

16 березня 2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд: - припинити стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, згідно з судовим наказом Деснянського районного суду м. Києва від 05.02.2021; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] ; - стягнути з [PERSON] судові витрати. Позовна заява обґрунтована тим, що 05 серпня 2011 між сторонами укладено шлюб. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . 12 травня 2021 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/3490/21 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 26 лютого 2021 року Деснянським районним судом м. Києва було видано судовий наказ у справі № 754/2062/21 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.02.2021 і до повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] . 10 березня 2021 року Деснянським РВДВС у м. Києві було відкрито виконавче провадження ВП № [NUMBER] з примусового виконання вказаного судового наказу. Відповідачка з 03 квітня 2021 року по 19 квітня 2021 року залишила проживати дитину з позивачем та на його утриманні, одночасно стягуючи з нього аліменти. Потім з 28.08.2021 дитина остаточно переїхала жити до позивача та перебувала на його повному утриманні, однак, відповідачка продовжувала отримувати аліменти. Після початку збройної агресії рф проти України 24 лютого 2022 року, син [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] виїхали до Німеччини. 28 грудня 2022 року [PERSON] разом з сином повернулись в Україну, відповідач залишила дитину позивачу та поїхала у невідомому напрямку. Неповнолітня дитина [PERSON] , 2012 року народження, проживає з позивачем, перебуває на його утриманні, проходить навчання у середній школі № 320 Деснянського району м. Києва. Таким чином, після прийняття судом рішення про стягнення аліментів з батька, обставини, на підставі яких судом було задоволено позовні вимоги, змінились, оскільки змінилась особа, з якою проживає дитина. Позивач вважає, що стягнення з нього аліментів на утримання дитини, яка проживає з ним, має бути припинено. З огляду на принцип рівності прав та обов`язків батька й матері, закріплений ст. 141 Сімейного кодексу України, позивач вважає, що розмір аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] має складати в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу). Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23 березня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі; розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 16 травня 2023 року закрито підготовче провадження у справі № 754/3481/23 та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 20 червня 2023 року позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Відповідач повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, проте поштове відправлення повернулась до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на вказані обставини та приписи процесуального закону, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, який повідомлений належним чином та не повідомив суду причини своєї неявки. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 травня 2021 року у справі № 754/3490/21. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, в якому батьком вказано [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Судовим наказом Деснянського районного суду м. Києва від 26 лютого 2021 року у справі № 754/2062/21 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.02.2021 і до досягнення дитиною повноліття. 10 березня 2021 року Деснянським РВДВС у м. Києві було відкрито виконавче провадження ВП № [NUMBER] з примусового виконання судового наказу Деснянського районного суду м. Києва від 26 лютого 2021 року у справі № 754/2062/21. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів ВП № [NUMBER] від 10.03.2023, позивачем за період з 05.02.2021 по лютий 2023 сплачувались аліменти та станом на 01.03.2023 заборгованість відсутня. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , проживав разом з батьком - [PERSON] за адресою [ADDRESS] з 03.04.2021 по 19.04.2021 та з 28.08.2021, що підтверджується Актами від 22.04.2021 та від 28.08.2021, підписаними мешканцями вказаного будинку та засвідченими головою правління ОСББ «Автотранспортник-10» Стоцьким О.Б. Також згідно з довідкою № 403 від 16.05.2022 [PERSON] дійсно навчається в спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 320 Деснянського району міста Києва за адресою: вул. Будищанська, 8, та проживав до 24.02.2022 разом з батьком за місцем реєстрації по [ADDRESS] . З акту від 01.03.2023, підписаного мешканцями будинку [PERSON] та [PERSON] , та засвідченого головою правління ОСББ «Автотранспортник-10» Стоцьким О.Б. слідує, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком - [PERSON] за адресою [ADDRESS] з 29.12.2022. Довідкою № 6 від 13.01.2023 підтверджується, що [PERSON] навчається в 5-З класі спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №320 Деснянського району міста Києва. Опитаний у судовому засіданні малолітній [PERSON] пояснив, що повернувся в Україну 28.12.2022 та після цього проживає з батьком. Щодо припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача Положеннями частини другої статті 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховною Радою України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального. Морального, культурного, духовного та соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків. Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є припинення правовідношення, а також його анулювання. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини четвертої статті 273 СК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що, з урахуванням інтересів дитини, змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні (постанова Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16). Судом встановлено, що з 28.12.2022 дитина, [PERSON] , [INFO] , перестав проживати з матір`ю та постійно проживає з батьком. Таким чином, факт зміни місця проживання дитини від одного з батьків до іншого, є обставиною, яка припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким раніше проживала дитина, тобто з позивача на користь відповідача. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що вимога позивача про припинення стягнення аліментів згідно з судовим наказом Деснянського районного суду міста Києва від 08.02.2021 у справі № 754/2062/21 є обгрунтованою та підлягає задоволенню. Щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивача Статтею 182 СК України встановлено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Зважаючи на те, що відповідачка за віком є працездатною, відомостей про наявність на її утриманні інших осіб матеріали справи не містять, суд вважає можливим стягувати з відповідачки на користь позивача на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. За приписами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідачів. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого позивач був звільнений відповідно положень п. 3 та п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved