Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

22.03.2023 року до суду надійшла вищевказана позовна заява керівника Летичівської окружної прокуратури Сухореброго С.А. від 17.03.2023 року в інтересах держави в особі Летичівської селищної ради Хмельницької області, відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради Хмельницької області, в якій представник позивача просить: стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради Хмельницької області, код ЄДРПОУ 4023118, місцезнаходження смт.Летичів, вул.Героїв Крут, 2/1, Хмельницького (Летичівського) району Хмельницької області, п.і.31500, шкоду, завдану незаконним звільненням працівника в розмірі - 55488,96 грн.; стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь Хмельницької обласної прокуратури, код ЄДРПОУ 02911102, рахунок отримувача UA188201720343120002000002814, Держказначейська служба України, м.Київ, МФО 820172, судовий збір в розмірі - 2684 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилається на те, що за результатами опрацювання ЄДРСР та отриманих документів, у порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру», Летичівською окружною прокуратурою Хмельницької області встановлено наявність підстав для пред`явлення позову в інтересах держави про відшкодування шкоди у порядку зворотної вимоги (регресу) до особи, винної у незаконному звільненні працівника. Так, рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області у справі №678/291/22, провадження №2-678-211/22, від 10.06.2022 року, було задоволено позов [PERSON] до Відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Летичівська селищна рада Хмельницького району Хмельницької області, яким було: визнано незаконним та скасовано наказ Відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради «Про оголошення догани [PERSON] » №23 від 22.02.2022 року; визнано незаконним та скасовано наказ Відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради «Про звільнення з посади [PERSON] » №34 від 01.03.2022 року; поновлено [PERSON] на посаді директора Летичівської дитячо-юнацької спортивної школи Летичівської селищної ради; стягнуто з Відділу освіти освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради на користь [PERSON] середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу, а саме з 02.03.2022 року по 10.06.2022 року в розмірі 55488,96 грн.; стягнуто з Відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 2500 грн.; стягнуто з Відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради сплачені [PERSON] судові витрати у розмірі 1488, 60 грн. та 10000 грн. - витрати на правничу допомогу; стягнуто з Відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради на користь держави судовий збір в розмірі 1984,80 грн. Вказане рішення суду Відділом освіти молоді та спорту Летичівської селищної ради оскаржено в апеляційному порядку. Разом з тим, постановою Хмельницького апеляційного суду від 15.09.2022 року апеляційну скаргу Відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради залишено без задоволення, рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 10.06.2022 року без змін. Таким чином, 15.09.2022 року вищевказане рішення Летичівського районного суду від 10.06.2022 року набрало законної сили. Незаконність звільнення [PERSON] з посади директора Летичівської дитячо-юнацької спортивної школи Летичівської селищної ради встановлено рішенням Летичівського районного суду, постановою Хмельницького апеляційного суду від 15.09.2022 року, а тому в силу ч.4 ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню при розгляді цієї справи. На виконання вищевказаного рішення Летичівського районного суду Відділом освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради сплачено на користь [PERSON] протягом червня-жовтня 2022 року середній заробіток за час вимушеного прогулу (бюджетні кошти) в розмірі 55488,96 грн., за платіжними дорученнями №71, №72, №73 від 13.06.2022 року, №138, №139, №140 від 28.10.2022 року. Летичівський районний суд Хмельницької області своїм рішенням від 10.06.2022 року визнав незаконним наказ «Про звільнення з посади [PERSON] » №34 від 01.03.2022 року, який видав начальник Відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради [PERSON] . Зазначене призвело до необхідності Відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради, який є самостійним розпорядником бюджетних коштів та фінансується з бюджету Летичівської селищної ради, вживати заходів до реального виконання рішення суду в частині сплати [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 55488,96 грн. Відповідна сума грошових коштів підлягає стягненню з [PERSON] на користь Відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради. Звільнення [PERSON] з посади директора Летичівської дитячо-юнацької спортивної школи Летичівської селищної ради за наказом №34 від 01.03.2022 року начальника Відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради [PERSON] здійснене з порушенням вимог трудового законодавства, що призвело до виплати [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 55488,96 грн. Летичівський районний суд Хмельницької області у своєму рішенні від 10.06.2022 року зазначив, що оскільки відповідно до п.4.1 Статуту Летичівської дитячо-юнацької спортивної школи, затвердженого рішенням Летичівської селищної ради №10 від 30.07.2020 року (в новій редакції), директор призначається та звільняється з посади сесією Летичівської селищної ради, то начальник Відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради не мав повноважень на видання наказу про звільнення [PERSON] . Виключно Летичівська селищна рада має повноваження звільняти з посади сесією Летичівської селищної ради директора ДЮСШ. Окрім цього, спірний наказ №34 від 01.03.2022 року не містить формулювання в чому ж конкретно полягає порушення позивачем трудової дисципліни, не зазначено, які ж саме конкретні норми посадової інструкції директора ДЮСШ, статуту закладу, правил внутрішнього трудового розпорядку порушив [PERSON] , тобто формулювання вказаного наказу не відповідає положенням п.3 ч.1 ст.40 КЗпП. Отже, порушення, яке зумовило поновлення [PERSON] на посаді директора Летичівської дитячо-юнацької спортивної школи та виплату останньому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, допущено з вини [PERSON] , який є колишнім начальником Відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради, який 01.03.2022 року видав відповідний незаконний наказ №34 «Про звільнення з посади [PERSON] ». Оскільки звільнення [PERSON] здійснено з порушенням закону за наказом колишнього начальника Відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради №34 від 01.03.2022 року «Про звільнення з посади [PERSON] », обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної у зв`язку з виплатою коштів незаконно звільненому працівнику за час вимушеного прогулу, покладається саме на [PERSON] 23.03.2023 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у ній за правилами загального позовного провадження з призначенням по справі підготовчого судового засідання. 18.05.2023 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача - прокурор Сухорук О.В. позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник Летичівської селищної ради Хмельницької області Гома Л.В. у судовому засіданні при вирішенні даного позову покладається на думку суду. Представник відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради Хмельницької області будучи належним чином повідомленим у судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься письмова заява начальника відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради Хмельницької області Кабанової Р.Ю. №498 від 31.05.2023 року про проведення розгляду справи у відсутності представника, при вирішенні позову покладаються на думку суду. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечує щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та просить суд відмовити у їх задоволенні. Суд, заслухавши думку та пояснення учасників процесу, повно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази у справі, які мають значення для її розгляду, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.1 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Згідно п.8 ст.134 КЗпП України службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини підприємству, установі, організації. За нормами ст.136 КЗпП України, покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Згідно ст.237 КЗпП України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, зокрема, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону. Судом встановлено, що 01.03.2022 року начальник відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради Хмельницької області [PERSON] видав та підписав наказ від 01.03.2022 року №34 «Про звільнення з посади [PERSON] » у якому вказано, що в зв`язку із грубим порушенням трудової дисципліни в умовах воєнного стану в Україні, не виконання розпорядження начальника п`ятого відділу Хмельницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки наказано, зокрема, звільнити з посади директора дитячо-юнацької спортивної школи Летичівської селищної ради [PERSON] (п.1). Підстава: ст.40, ч.1 п.3 КЗпП України. Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 10.06.2022 року (ЄУН справи №678/291/22, провадження №2-678-211/22) за позовом [PERSON] до Відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Летичівська селищна рада Хмельницького району Хмельницької області, про визнання незаконними та скасування наказу про оголошення догани, наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, позовні вимоги позивача [PERSON] було задоволено частково, та: визнано незаконним та скасовано наказ Відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради «Про оголошення догани [PERSON] » №23 від 22.02.2022 року; визнано незаконним та скасовано наказ Відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради «Про звільнення з посади [PERSON] » №34 від 01.03.2022 року; поновлено [PERSON] на посаді директора Летичівської дитячо-юнацької спортивної школи Летичівської селищної ради; стягнуто з Відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради на користь [PERSON] середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу, а саме з 02.03.2022 року по 10.06.2022 року в розмірі 55488,96 грн., без утримання податків та інших обов`язкових платежів; стягнуто з Відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 2500 грн.; стягнуто з Відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради сплачені [PERSON] судові витрати у розмірі 1488,60 грн. судового збору та 10000 грн. витрат на правничу допомогу; стягнуто з Відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради на користь держави судовий збір в розмірі 1984,80 грн. 15.09.2022 року постановою Хмельницького апеляційного суду, апеляційну скаргу Відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради залишено без задоволення, а рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 10.06.2022 року без змін. Таким чином, 15.09.2022 року, рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 10.06.2022 року (ЄУН справи №678/291/22, провадження №2-678-211/22) набрало законної сили. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Згідно з платіжними дорученнями №71, №72, №73 від 13.06.2022 року, та №138, №139, №140 від 28.10.2022 року, на виконання рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 10.06.2022 року (ЄУН справи №678/291/22, провадження №2-678-211/22) протягом червня-жовтня місяця 2022 року відділом освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради сплачено на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу (бюджетні кошти) в розмірі 55488,96 грн. Водночас, наказ від 01.03.2022 року №34 «Про звільнення з посади [PERSON] », яким було звільнено [PERSON] з посади директора дитячо-юнацької спортивної школи Летичівської селищної ради відповідно до ст.40, ч.1 п.3 КЗпП України, в межах своїх повноважень одноосібно видав та підписав 01.03.2022 року начальник відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради Хмельницької області [PERSON] Оскільки звільнення [PERSON] здійснено з порушенням закону, що встановлено рішенням суду, то на відповідача [PERSON] , як на службову особу, за наказом якої проведено звільнення, покладається обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну установі у повному розмірі сплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно з п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п.8 ст.134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, зокрема, у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення здійснено з порушенням закону. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Згідно з п.20 вищевказаної постанови, право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі. Згідно з п.33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при незаконному звільнені або переведені на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п.8 ст.134 КЗпП України та нової редакції ст.237 КЗпП України (з 11.04.1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи може бути покладено при допущені ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, з огляду на зазначені норми права, при незаконному звільненні працівника настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну установі у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу, може бути покладено при допущенні ними будь-якого порушення закону. При цьому, суб`єктами повної матеріальної відповідальності є службові особи, за наказом чи розпорядженням яких працівника незаконно звільнено чи переведено на іншу роботу. Відтак, зважаючи на те, що [PERSON] звільнено із порушенням вимог закону, що встановлено рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 10.06.2022 року (ЄУН справи №678/291/22, провадження №2-678-211/22), за наказом начальника відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради Хмельницької області [PERSON] від 01.03.2022 року №34 «Про звільнення з посади [PERSON] », тому саме [PERSON] , як службова особа, яка одноосібно видала та підписала наказ про звільнення, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради Хмельницької області у зв`язку з виплатою незаконно звільненому [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Водночас, суд зазначає, що чинне законодавство не містить додаткових підстав для відшкодування майнової шкоди з винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення працівника здійснено з порушенням вимог закону або затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Посадова особа, яка винна у незаконному звільненні працівника та затриманні виконання рішення суду про поновлення на роботі, має покрити шкоду, заподіяну установі у повному розмірі сплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Такий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 20.05.2020 року у справі № 401/1387/17, та від 11.04.2018 року у справі № 161/6047/16-ц. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч.1 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вище викладене, розглянувши справу в межах заявлених вимог, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Судові витрати по справі становлять суму в розмірі 2684 грн., що складаються з судового збору за подання позовної заяви. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь на користь Хмельницької обласної прокуратури суму судового збору за подання позовної заяви в розмірі - 2684 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved