Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ПАТ «ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ «КИЇВМІСЬКБУД», про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 24.06.2014 Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис №1298. В подальшому рішенням Подільського районного суду міста Києва від 03.12.2019 шлюб між ними було розірвано. За час шлюбу сторони придбали декілька активів, на які розповсюджується правовий режим спільного майна подружжя. Так, 30.06.2015 за спільні кошти позивачем та відповідачем на підставі договору купівлі - продажу майнових прав №11067/РН-К від 30.06.2015 були придбані майнові права на об`єкт нерухомого майна, а саме на однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Крім того, 16.05.2016 за спільні кошти позивачем та відповідачем на підставі договору купівлі - продажу майнових прав №15600/РН-К від 16.05.2016 були придбані майнові права на об`єкт нерухомого майна, а саме на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , вартість яких становить 589 010, 40 грн. В рахунок часткової оплати за вищезазначену квартиру позивачем самостійно здійснювались періодичні платежі з особистого банківського рахунку через ПАТ «КРИСТАЛБАНК» на банківський рахунок отримувача ПАТ «ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ «КИЇВМІСЬКБУД», що підтверджується відповідними банківськими квитанціями, копії яких додані позивачем до позовної заяви. Всього з банківського рахунку позивача через ПАТ «КРИСТАЛБАНК» на банківський рахунок отримувача ПАТ «ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ «КИЇВМІСЬКБУД» в рахунок часткової оплати за квартиру було перераховано 342 510,40 грн. 19.04.2017 позивач уклала Договір №16881/РН-У про відступлення прав та обов`язків за Договором купівлі-продажу майнових прав №15600/РН - К від 16.05.2016, що обумовило передачу прав та обов`язків щодо майнових прав на вищезазначену квартиру відповідачу. В подальшому право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідачем [PERSON] . Що ж стосується однокімнатної квартири [ADDRESS] , то право власності на неї відповідачем не реєструвалось, він систематично ухиляється від цього, що створює ускладнення для поділу майна подружжя. В липні 2019 року позивач зверталась до суду з позовом до відповідача щодо поділу майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, однак рішенням Подільського районного суду міста Києва від 17.02.2021 у справі № 758/9758/19 у задоволенні її позову було відмовлено через неконкретизованість та непідтвердженість вимог будь-якими належними та достатніми доказами, які б підтверджували факт виникнення у власника спірного майна права власності на конкретне майно - спірну квартиру, адже, як зазначалось вище, право власності на одну з квартир не було зареєстровано ні за ким з подружжя. Станом на дату звернення позивача із вказаним позовом до суду, тобто 12.10.2021, право власності на вищезазначену квартиру так і не було зареєстроване та жодних дій на усунення такої ситуації відповідачем не вчинено. З огляду на наведене, позивач просила суд поділити вказане спільне майно подружжя, відійшовши при цьому від принципу рівності часток сторін із урахуванням того, що разом із нею проживає їхній спільний із відповідачем син [PERSON] , [INFO] , який повністю перебуває на її утриманні, та в порядку поділу майна подружжя: 1) визнати за позивачем [PERSON] : - право особистої приватної власності на майнові права на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , згідно Договору купівлі-продажу майнових прав №15600/РН - К від 16.05.2016; - право особистої приватної власності на 1/2 ідеальну частку однокімнатної квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №1472363080000); 2) визнати за відповідачем [PERSON] : - право особистої приватної власності на 1/2 ідеальну частку однокімнатної квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №1472363080000); 3) припинити правовий режим права спільної сумісної власності подружжя на однокімнатну квартиру [ADDRESS] та на майнові права на однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Одночасно із поданням позову до суду позивачем було подано заяву про забезпечення позову, у якій позивач просила вжити заходів забезпечення позову шляхом: 1) накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , майнові права щодо якої належать відповідачу; 2) заборони ПАТ «ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ «КИЇВМІСЬКБУД» вчиняти будь-які дії, спрямовані на зміну статусу майнових прав, дії спрямовані на реєстрацію права власності за особами, заміну сторін в зобов`язанні тощо щодо квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , майнові права щодо якої належать відповідачу [PERSON] . Ухвалою суду від 15.10.2021 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою суду від 18.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву. 25.01.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача, у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на їх необґрунтованість та невідповідність вимогам чинного законодавства. Так, відповідач підтвердив, що вони з 24.06.2014 перебували із позивачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] народився син [PERSON] . В період шлюбу 30.06.2015 між ПАТ «ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ «КИЇВМІСЬКБУД» та відповідачем був укладений Договір купівлі-продажу майнових прав № 11067/РН-К, відповідно до умов якого компанія продала, а відповідач придбав майнові права на об`єкт нерухомого майна, а саме на квартиру [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстроване за відповідачем 24.01.2018. Крім того, 16.05.2016 між ПАТ «ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ «КИЇВМІСЬКБУД» та відповідачем був укладений Договір купівлі-продажу майнових прав №15600/РН-К, за умовами якого відповідач придбав у компанії майнові права на об`єкт нерухомого майна, а саме на квартиру [ADDRESS] . 19.04.2017 між [PERSON] , [PERSON] та ПАТ «ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ «КИЇВМІСЬКБУД» був укладений Договір №16881/РН-У, згідно умов якого [PERSON] за згодою компанії передала, а [PERSON] набув права та обов`язки за Договором №15600/РН-К на майнові права на вказану квартиру на умовах та в порядку, що визначені в цьому договорі, сплативши при цьому позивачу 200 000 грн. Отже, майнові права на квартиру [ADDRESS] позивач передала відповідачу на підставі вищевказаного договору, у зв`язку з чим її позовні вимоги в частині поділу цієї квартири є безпідставними. Крім того, відповідач вказує на те, що доводи позивача про те, що вона самостійно здійснювала періодичні платежі зі свого особистого банківського рахунку, не підтверджені жодними належними доказами, оскільки за вказаний період вона не працювала та не мала будь-якого іншого самостійного доходу. Також відповідач вказує на безпідставність та необґрунтованість доводів позивача в частині необхідності відступу від принципу рівності часток при поділі майна подружжя. 09.02.2022 представником позивача - адвокатом Кидаловим І.М. подано до суду відповідь на відзив, в якому позовні вимоги підтримано. 02.05.2022 до суду надійшла заява представника позивача від 29.04.2022 про зміну предмета позову, у якій зазначено, що після відкриття провадження у даній справі, 20.01.2022 відповідачем [PERSON] було зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] , на підтвердження чого надано відповідний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З огляду на вказану обставину стороною позивача уточнено позовні вимоги та у зв`язку з цим позивач просить суд в порядку поділу майна подружжя: 1) визнати за позивачем [PERSON] : - право особистої приватної власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] ; - право особистої приватної власності на 1/2 ідеальну частку однокімнатної квартири [ADDRESS] ; 2) визнати за відповідачем [PERSON] : - право особистої приватної власності на 1/2 ідеальну частку однокімнатної квартири [ADDRESS] ; 3) припинити правовий режим права спільної сумісної власності подружжя на дві вищевказаних квартири. 02.05.2022 представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову, у якій він просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 03.05.2022 у задоволенні такої заяви відмовлено. Ухвалою суду від 13.09.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 07.02.2023 прийнято заяву представника позивача [PERSON] від 29.04.2022 про зміну предмета позову. Крім того, в ході судового розгляду виключено з числа учасників справи третю особу ПАТ «ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ «КИЇВМІСЬКБУД». У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у відповідності до вимог, наведених в заяві про зміну предмета позову. Представник відповідача у судовому засіданні позову не визнала з підстав, наведених у відзиві. Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно дослідивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступних висновків. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно з ч. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. У свою чергу суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, з 24.06.2014 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Подільського районного суду міста Києва від 03.12.2019. Від шлюбу у сторін є син [PERSON] , [INFO] . За час перебування у шлюбі сторонами було набуте майно у вигляді квартири [ADDRESS] , а також майнових прав на об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] . Так, квартира [ADDRESS] була придбана на підставі договору купівлі-продажу майнових прав №11067/РН-К від 30.06.2015, укладеного між ПАТ «ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ «КИЇВМІСЬКБУД» та відповідачем [PERSON] , відповідно до умов якого компанія продала, а відповідач придбав майнові права на об`єкт вказаного нерухомого майна. Право власності на вказану квартиру було зареєстроване за [PERSON] . 24.01.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального кругу Лубніною Т.І. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39414593 від 30.01.2018), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №268031168 від 28.07.2021. Матеріалами справи також підтверджується, що 16.05.2016 між ПАТ «ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ «КИЇВМІСЬКБУД» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу майнових прав №15600/РН-К, за яким компанія продала, а покупець придбав майнові права на об`єкт нерухомого майна, а саме - квартиру [ADDRESS] , на умовах та в порядку, що визначені в цьому договорі. 19.04.2017 між [PERSON] (як первісним покупцем), з однієї сторони, [PERSON] (як новим покупцем), з другої сторони, та ПАТ «ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ «КИЇВМІСЬКБУД» (компанія), в особі віце-президента [PERSON] , було укладено договір №16881/РН-У про відступлення прав та обов`язків за договором купівлі-продажу майнових прав №15600/РН-К від 16.05.2016, відповідно до якого первісний покупець, за згодою компанії передає, а новий покупець набуває права та обов`язки за договором купівлі-продажу майнових прав №15600/РН-К від 16.05.2016, укладеним між компанією та первісним покупцем, на майнові права на вищевказаний об`єкт нерухомого майна. В ході судового розгляду даної справи право власності на вказану квартиру також було зареєстровано за відповідачем [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.02.2023. Із вказаної довідки, зокрема, вбачається, що 20.01.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яловою Н.О. внесено відомості про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Як встановлено судом із пояснень представників сторін у судовому засіданні, з 13.07.2018 сторони спільно не проживають та згоди щодо поділу вищевказаного майна між ними не досягнуто. При цьому, в обґрунтування позову позивач посилається на те, що майнові права на квартиру [ADDRESS] були придбані за її особисті кошти, що підтверджується відповідними банківськими квитанціями, доданими до позовної заяви, а тому підстави для поділу цієї квартири в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя відсутні. В заперечення позовних вимог у цій частині сторона відповідача вказує на те, що підстави для визнання права власності на вказану квартиру за позивачем відсутні, оскільки, по перше, майнові права на цю квартиру була придбані сторонами під час шлюбу - 16.05.2016, по друге, майнові права на квартиру були відступлені позивачем відповідачеві на підставі відповідного договору від 19.04.2017 та при цьому у 2018 році відповідач сплатив позивачу за квартиру 200 000 грн., що підтверджується відповідними банківським квитанціями, наявними в матеріалах справи. Що стосується квартири [ADDRESS] , то обидві сторони визнають факт придбання такого майна за час шлюбу та не заперечують щодо його поділу між подружжям. Таким чином, із досліджених у судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу поділу майна подружжя. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. У відповідності до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вирішуючи обґрунтованість доводів сторони позивача, наведених в обґрунтування позовних вимог, та заперечення таких доводів з боку сторони відповідача, суд зазначає наступне. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, квартира [ADDRESS] була придбана сторонами на підставі договору купівлі-продажу майнових прав №11067/РН-К від 30.06.2015 та зареєстрована за відповідачем [PERSON] за спільною згодою сторін. Таким чином, вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, у зв`язку з чим наявні підстави для її поділу в порядку поділу майна подружжя. При цьому, враховуючи позиції сторін щодо визнання вказаних обставин, а також приймаючи до уваги, що фактично між сторонами відсутній спір щодо поділу квартири [ADDRESS] , із урахуванням вищенаведених положень законодавства щодо рівності часток майна дружини та чоловіка, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для поділу вказаної квартири в порядку поділу майна подружжя, шляхом визнання за кожною із сторін права власності на 1/2 частину цієї квартири. Вирішуючи позовні вимоги в частині поділу квартири [ADDRESS] , суд керується наступним. Судом встановлено, що на час придбання майнових прав на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу майнових прав №15600/РН-К від 16.05.2016, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Із пункту 2.5. вказаного договору вбачається, що на момент укладення договору покупець сплатив 99% вартості майнових прав на об`єкт. Із урахуванням наведеного, суд вважає, що на час придбання вказаної квартири щодо неї діяв режим спільної сумісної власності подружжя. На підставі вищезазначеного договору про відступлення прав та обов`язків №16881/РН-У від 19.04.2017 позивач [PERSON] передала майнові права на вказану квартиру відповідачу [PERSON] . Разом із цим, відступлення відповідачу прав і обов`язків за вказаним договором не змінило режим спільної сумісної власності подружжя. При цьому суд вважає необґрунтованими доводи сторони відповідача, наведені в заперечення позову у цій частині, про те, що відповідач сплатив позивачу за квартиру 200 000 грн., оскільки такі доводи не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Так, наявними в матеріалах справи копіями квитанцій від 21.11.2018 та 22.12.2018 підтверджується факт перерахування [PERSON] на рахунок [PERSON] грошових коштів на загальну суму 200 000 грн., із призначенням платежів «переказ на карту Приватбанку». Однак, на думку суду, вказані квитанції не є належними доказами виконання відповідачем будь яких зобов`язань відносно позивача, у тому числі зобов`язань щодо сплати грошових коштів на виконання умов вищевказаного договору відступлення прав та обов`язків, укладеного між сторонами. Крім того, як встановлено судом зі змісту самого договору, жодних положень чи умов щодо відплатності такий договір не містить. Цю ж обставину підтвердили представники сторін безпосередньо у судовому засіданні. З огляду на наведене, суд вважає обґрунтованими доводи сторони позивача, наведені в обґрунтування позову у цій частині. При вирішенні спору у цій частині суд також приймає до уваги, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що позивач придбала майнові права на вказану квартиру за свої особисті кошти. Зокрема, надані позивачем банківські квитанції на підтвердження факту перерахування нею грошових коштів ПАТ «ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ «КИЇВМІСЬКБУД» на загальну суму 342 510,40 грн. не свідчать про те, що такі кошти належали особисто позивачу, а джерело їх походження є невідомим. Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту придбання майнових прав на вказану квартиру саме за рахунок особистих коштів чи будь-яких інших доходів позивача, матеріали справи не містять. Підсумовуючи усе вищенаведене, встановивши, що квартира [ADDRESS] була придбана сторонами за час шлюбу, за відсутності доказів придбання такого майна за особисті кошти позивача, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу позивач має право на поділ цього майна як об`єкта права спільної сумісної власності подружжя, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню. При цьому суд не вбачає підстав для відступлення від принципу рівності часток подружжя з огляду на таке. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Проживання дитини з позивачем, з огляду на встановлені судом обставини та положення статті 70 СК України, саме по собі не є підставою для збільшення частки у майні одному з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, позивачем не доведено. Перевіривши та оцінивши надані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що в даному випадку обставини, що мають істотне значення для відступлення від засади рівності часток подружжя, відсутні, а наведена позивачем обставина щодо перебування на її утриманні неповнолітньої дитини не може слугувати підставою для відступу від вказаного принципу. Із урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для поділу квартири [ADDRESS] в порядку поділу майна подружжя, шляхом визнання за кожною із сторін права власності на 1/2 частину вказаної квартири. Окремо суд зауважує, що посилання представника відповідача на рішення Подільського районного суду міста Києва від 17.02.2021 як на підставу своїх заперечень проти позову є безпідставними, оскільки з огляду на предмет та підстави обох позовів, вказане судове рішення не є таким, що ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial