Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника - адвоката Кравченко О.С. звернулась до суду з позовними вимогами до ТОВ "Агрофірма Корнацьких", [PERSON] , про визнання договору оренди землі недійсним. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,9215 га, кадастровий номер 4823983800:01:000:0596, що розташована на території Секретарської сільської ради Первомайського(Кривоозерського) району Миколаївської області, яка перебуває в оренді ТОВ "Агрофірма Корнацьких", на підставі договору оренди землі №10/Ск, укладеного 01 січня 2006 року між [PERSON] , підписаного від її імені за довіреністю [PERSON] та ТОВ "Агрофірма Корнацьких". Посилаючись на те, що договір оренди укладений з порушенням вимог ч.3 ст.238 ЦК України, та має бути визнаний недійсним з підстав, передбачених ст.ст.203, 215 ЦК України, оскільки позивач не мала волевиявлення на укладення із відповідачем договору оренди землі, взагалі не знала про його існування, при цьому при підписанні спірного договору оренди, на її думку, повноваження [PERSON] вже закінчились, тому просила позов задовольнити, скасувати державну реєстрацію договору оренди та стягнути з відповідачів судовий збір. В судове засідання позивач, її представник не з`явились, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідачі в\~судове засідання\~не з`явились,про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. У своєму відзиві представник відповідача ТОВ "Агрофірма Корнацьких" просив відмовити у задоволенні позову, з викладених у ньому підстав, здійснювати розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, надані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Положеннями ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,9215 га, кадастровий номер 4823983800:01:000:0596, що розташована на території Секретарської сільської ради Первомайського(Кривоозерського) району Миколаївської області, що підтверджено даними Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ІІ-МК №00430, виданого Кривоозерською райдержадміністрацією 21 січня 2003 року(а.с.11), даними Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №227019329, виданого 06 жовтня 2020 року(а.с.12). 01 січня 2006 року від імені [PERSON] , в інтересах якої діяв [PERSON] , з ТОВ "Агрофірма Корнацьких" укладено договір оренди землі №10/Ск зі строком дії - 50 років, який зареєстрований у Кривоозерському реєстрац. відділі, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 01 листопада 2006 року №040601700013(а.с.129). У договорі зазначено, що [PERSON] діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, серія ВВА №651078 від 22 грудня 2003 року, реєстраційний №11081. Відповідно до даних доручення встановлено, що строку дії вона не містить(а.с.116). Враховуючи, що договір доручення укладено і довіреність на ім`я [PERSON] видана 22 грудня 2003 року, а договір оренди на підставі довіреності укладено 01 січня 2006 року, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню як норми ЦК УРСР 1963 року, так і норми ЦК України 2003 року. Відповідно до положень ст.62\~ЦК УРСР 1963 року, угода, укладена однією особою (представником) від імені другої особи (яку представляють) в силу повноваження, що ґрунтується, зокрема, на довіреності, безпосередньо створює, змінює і припиняє цивільні права і обов`язки особи, яку представляють. Угода, укладена від імені другої особи особою, не уповноваженою на укладення угоди або з перевищенням повноважень, створює, змінює і припиняє цивільні права і обов`язки для особи, яку представляють, лише в разі подальшого схвалення угоди цією особою. Наступне схвалення угоди особою, яку представляють, робить угоду дійсною з моменту її укладення (стаття 63 ЦК УРСР). Згідно положень ст.64 ЦК УРСР 1963 року, довіреністю визнається письмове уповноваження, яке видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Положеннями\~ст.67\~ЦК УРСР\~1963\~року встановлено, що строк дії довіреності не може перевищувати трьох років. Якщо строк у довіреності не зазначений, вона зберігає силу протягом одного року з дня її вчинення. Видача довіреності однією особою та ім`я іншої свідчить про виникнення між сторонами відносин за договором доручення, змістом якого є зобов`язання однієї сторони (повірений) виконати від імені й за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії (стаття 386 ЦК УРСР 1963 року). Відповідно до статті 391\~ЦК УРСР\~1963\~року довіритель зобов`язаний без зволікання прийняти все виконане повіреним відповідно до договору. Договір\~\~доручення\~\~припиняється,\~\~крім\~\~загальних\~\~\~\~підстав припинення договорів, також внаслідок: 1) скасування його довірителем;\~\~\~\~2) відмови повіреного; 3) смерті довірителя або повіреного, визнання будь-кого з них недієздатним, обмежено дієздатним або безвісно відсутнім;\~\~4) припинення юридичної особи, що бере участь у договорі. 01 січня 2004 року набув чинності ЦК України, внаслідок чого норми ЦК УРСР 1963 року\~втратили чинність. Відповідно до пункту 4 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільний кодекс\~України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.\~\~Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього\~Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Судом встановлено, що станом на 01 січня 2004 року правовідносини за договором доручення, який було укладено між власником [PERSON] та повіреним [PERSON] не припинились (стаття 391 ЦК УРСР), строк дії довіреності - один рік, який почав перебіг з 22 грудня 2003 року, не закінчився (стаття 67 ЦК УРСР) на час прийняття нового кодексу, а тому з 01 січня 2004 року ці правовідносини регулюються нормами\~ЦК України 2003 року\~(далі - ЦК України). Відповідно до положень ст.1000\~ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. Договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя (ст.1001 ЦК України). Згідно положень ст.1007\~ЦК України довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Довіритель зобов`язаний негайно прийняти від повіреного все одержане ним у зв`язку з виконанням доручення. Положеннями ст.1008\~ЦК України встановлено,\~що договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі: 1) відмови довірителя або повіреного від договору;\~\~2) визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім;\~\~3) смерті довірителя або повіреного. Положеннями ст.237\~ЦК України встановлено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Правовим наслідком вчинення правочину представником є створення, зміна, припинення цивільних прав та обов`язків особи, яку він представляє (ст.239 ЦК України). Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (ст.241 ЦК України). Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (ст.244 ЦК України). Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (ст.245 ЦК України). Відповідно положень ст.247\~ЦК України строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії. Згідно положень ст.248\~ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі: 1) закінчення строку довіреності; 2) скасування довіреності особою, яка її видала; 3) відмови представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю; 4) припинення юридичної особи, яка видала довіреність; 5) припинення юридичної особи, якій видана довіреність; 6) смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. Порядок скасування довіреності передбачений ст.249 ЦК України. Отже, встановлені обставини свідчать про те, що договір доручення, укладений між власником [PERSON] та повіреним [PERSON] , на підставі якого 22 грудня 2003 року власник видала довіреність, продовжив дію з 01 січня 2004 року. Дій, які би свідчили про припинення представництва за довіреністю від 22 грудня 2003 року, довіритель [PERSON] не вчиняла як до 01 січня 2004 року, так і після. Тому, станом на 01 січня 2006 року повірений [PERSON] не втратив повноважень представника власника, в тому числі і щодо передачі в оренду належної останньому земельної ділянки. Договір оренди землі №10/Ск від 01 січня 2006 року є укладеним повноважними особами та створює цивільні права та обов`язки за змістом правочину для власника [PERSON] , як орендодавця. Волевиявлення власника [PERSON] на вчинення правочину (договору оренди від 01 січня 2006 року) втілено діями повіреного [PERSON] , який уклав угоду на підставі дійсної довіреності та в межах наданих йому повноважень. З огляду на вищевикладене, суд не вбачає підстав як для визнання договору оренди землі від 01 січня 2006 року неукладеним, так і підстав для визнання його недійсним відповідно до ст.ст.203,\~215 ЦК України. Крім того, позовна вимога про скасування державної реєстрації договору оренди є похідною від вимоги про визнання договору недійсним, а тому відмова у задоволенні первісної вимоги (про визнання договору недійсним) унеможливлює і задоволення похідної вимоги (скасування державної реєстрації договору). У зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати по справі, відповідно до положень ст.141 КПК України, покладаються на позивача. Враховуючи викладене, та

Outcome: dismissed