Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-15 00:00:00

До Артемівського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява представника позивача адвоката Гуревича Максима Геннадійовича, який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання біржового контракту дійсним. В обґрунтування позову вказує, що 27.02.2001 року між позивачем [PERSON] та відповідачами в Артемівській філії Донецької товарної біржі був укладений біржовий контракт № 058-Н (договір купівлі продажу), згідно з яким відповідачі продали, а позивач придбав двокімнатну квартирою загальною площею 45,40 кв.м., жилою площею 29,10 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Постановою ВРУ від 04.02.2016 року № 984-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Артемівський район Донецької області було перейменовано на Бахмутський район Донецької області. Відповідно до п. 2.1 вказаного біржового контракту сторони засвідчили, що розрахунки між ними здійснені повністю. Згідно з реєстраційним написом, вчиненим на зворотній стороні вказаного біржового контракту, вищевказана квартира зареєстрована Артемівським бюро технічної інвентаризації за позивачем 27.02.2001 року. Також на ім`я позивача було переоформлено технічний паспорт на згадану квартиру, оригінал якого зберігається у позивача. Разом з тим, вказаний біржовий контракт (договір купівлі продажу) не був нотаріально посвідчений. Вказане обумовлене тим, що згідно з п. 1.8 біржового контракту він не підлягає нотаріальному посвідченню та вважається укладеним з моменту його реєстрації на товарній біржі. Разом з тим, відсутність нотаріального посвідчення даного біржового контракту унеможливлює для позивача в повному обсязі розпорядитись придбаною квартирою. На даний час позивач не має можливості нотаріально посвідчити вищевказаний біржовий контракт, оскільки фактичне місце знаходження продавців за цим договором наразі не відомо. Враховуючи викладене, позивач був вимушений звернутися до суду, та просив визнати дійсним біржовий контракт № 058-Н (договір купівлі продажу) від 27.02.2001 року, укладений між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, укладений в Артемівській філії Донецької товарної біржі, за яким [PERSON] набув право власності на двокімнатну квартиру загальною площею 45,40 кв.м., жилою площею 29,10 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Розпорядження Голови Верховного Суду України від 21.10.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», справи підсудні Артемівському міськрайонному суду Донецької області були передані до Дружківського міського суду Донецької області. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 14 квітня 2023 року відкрито провадження у справі. Судовий розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 30 травня 2023 року було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивача та позивач не з`явились, в матеріалах справи є заява про розгляд справи у їх відсутність, позов просили задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечували. У судове засідання відповідачі не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що 27.02.2001 року Артемівською філією Донецької товарної біржи між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупець) укладено в письмовій формі договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , загальною площею 45,40 кв.м , жилою площею 29,10 кв.м, яка складається із двох кімнат. Пунктом 1.5 Договору передбачено, що інвентаризаційна вартість квартири складає 9391,44 грн. Пунктом 1.3 визначено вартість квартири у розмірі 2500 гривень. Відповідно до п. 2.1 вказаного біржового контракту сторони засвідчили, що розрахунки між ними здійснені повністю. Згідно з п. 1.8 біржового контракту він не підлягає нотаріальному посвідченню та вважається укладеним з моменту його реєстрації на товарній біржі. Договором підтверджується той факт, що розрахунки між позивачем та відповідачами проведені повністю, претензій вони не мають. Тобто, позивач повністю виконав умови домовленості за договором, сплатив продавцю належну суму у розмірі 2500 гривень. Згідно з реєстраційним написом, вчиненим на зворотній стороні вказаного біржового контракту, вищевказана квартира зареєстрована Артемівським бюро технічної інвентаризації за [PERSON] [INFO] . Також на ім`я [PERSON] було переоформлено технічний паспорт на квартиру. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). З матеріалів справи встановлено, що договір купівлі-продажу спірної квартири від 27.02.2001 року, укладений між сторонами, та зареєстрований Артемівською філією Донецької товарної біржи, нотаріально посвідчений не був. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Відповідно до частини 2ст. 48 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, по недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Відповідно до частини 2 ст.47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, який діяв на час укладення угоди купівлі-продажу спірного будинку, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~УРСР від\~28.04.1978\~року №\~3\~«Про судову\~практику в\~справах про\~визнання угод\~недійсними» (із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2ст.\~47\~ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями105,114 ЦК). Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Як було встановлено, при укладенні біржового контракту усі вимоги були виконані повністю, претензій до позивача (Покупця за контрактом) продавці не мали. Позивач вважав, що укладений договір є законним, оскільки згідно ст.\~15\~Закону України\~від 10.12.1991\~року №\~1956-XII\~«Про товарну\~біржу» - угоди, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають. Проте нещодавно позивач дізнався, що укладений між ним та відповідачем договір потребує обов`язкового нотаріального посвідчення. Згідно п. 1.1, п. 1.7 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, який діє з 07 березня 2012 року, правочини щодо відчуження майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується. Крім правовстановлюючого документа на житловий будинок, квартиру, садибу та інше нерухоме майно, якщо воно підлягає реєстрації, долучається витяг із Реєстру прав власності на нерухоме майно. Судом встановлено, що будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, що договір не був посвідчений нотаріально в зв`язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який діє з 01 січня 2004 року,\~Цивільний кодекс\~України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ч.1ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved