Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17 лютого 2009 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від даного шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Всі разом вони проживали у будинку її батьків. Відповідач з часу укладення шлюбу, постійно виїздив на заробітки за кордон, періодично бував вдома, однак, зароблені кошти останні роки, використовував на власні потреби. На її зауваження, відповідач реагував неадекватно, вимагав комфортного життя лише особисто для себе, через що у них виникали непорозуміння, які переростали у сварки. Ці сварки призводили до образ та морального приниження. Крім того, відповідач застосовував до неї психологічне та фізичне насильство. За останні два роки з відповідачем спільно не проживають, проте він періодично передавав грошові кошти в сумі 1500 гривень, щомісяця, на утримання дітей. Однак, це не забезпечує належних умов для утримання дітей. Про неї та дітей, відповідач, як про сім`ю, зовсім не дбає. Відповідач залишив дітей на її утриманні, не висловив своєї думки щодо участь у їх вихованні та матеріальному забезпеченні. Переклав турботу про дітей на неї, бо в силу свого характеру не здатний та не спроможний займатися дітьми та турбуватися про них. Вважає, що вони на рівні із відповідачем мають обов`язок піклуватися про дітей, а відповідач, який проживає окремо, зобов`язаний надавати їй кошти на їх утримання та приймати участь у їх вихованні. Крім того, зазначила, що відповідач перебуває за кордоном більше одного року, де працевлаштований, та його дохід складає більше 2000 Євро в місяць, а відтак у відповідача достатньо заробітку (доходу) і він має можливість сплачувати аліменти. Враховуючи викладене, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі по 4000 грн. щомісяця з моменту звернення з цим позовом до суду та до досягнення ними повноліття. 09 травня 2023 року ухвалою Тячівського \~районного суду\~Закарпатської області відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач своїм правом щодо подачі відзиву на позовну заяву не скористався. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, згідно поданої заяви, просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, за таких обставин суд визнав можливим провести розгляд справи у його відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони перебувають в шлюбі, який зареєстровано 17 лютого 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом № 37 (а.с.4). Від шлюбу мають двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , та згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , батьком значиться відповідач (а.с.7-8). З довідки №623 від 03 травня 2023 року виданої виконавчим комітетом Вільховецької сільської ради Тячівського району Закарпатської області вбачається, що позивачка [PERSON] має наступний склад сім`ї: чоловік [PERSON] , 1990 року народження, донька [PERSON] , 2011 року народження та син [PERSON] , 2016 року народження.(а.с.5). Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України та є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ч. 2\~ст. 150\~СК України,\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Статтею 180 СК України,\~встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України,\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.\~ Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, як це передбачено ч. 1\~ст. 184 СК України. У відповідності до ч. ч. 1, 2\~ст. 182 СК України,\~при визначенні розміру аліментів суд враховує:\~1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;\~ 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;\~ 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;\~ 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;\~ 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; \~4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ст. 8 ч. 1 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною 2\~ст.\~182\~СК України,\~встановлено,\~що розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом\~ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року\~і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як роз`яснено в п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Також, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно до ст. 184 СК України, суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем. При визначенні розміру аліментів, суд враховує майновий стан відповідача, який є молодим та працездатним за віком, а тому відповідно може виконувати передбачений законом обов`язок щодо утримання дітей, однак при цьому зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів про рівень його доходів, стану здоров`я, наявність на його утриманні інших осіб, непрацездатність, тощо. Разом з тим, суд зазначає, що позивачкою не доведено належними доказами розмір фактичних витрат, які вона несе на утримання дітей та відповідно, обґрунтованість заявленого нею до стягнення розміру аліментів. Таким чином, враховуючи всі наведені обставини, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також положення ст. 180 СК України проте, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання дітей, в розмірі по 1 800 (одна тисячя вісімсот) гривень, щомісячно на кожну дитину, починаючи з 08 травня 2023 року, і до їх повноліття, оскільки\~така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дітей хоча б найнеобхіднішим. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивачка,\~відповідно до\~вимог статті\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» звільнена\~від сплати\~судового збору\~при зверненні\~з даним\~позовом до\~суду,\~то з\~відповідача необхідно\~стягнути в\~дохід держави\~судовий збір\~у розмірі\~1073,60\~гривень.

Outcome: partial