Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

27 грудня 2022 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (далі - ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 06 серпня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит №4513633, відповідно до умов якого відповідачу будо надано грошові кошти у сумі 8000 грн, відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування ним в порядку та строки, визначені Договором. [PERSON] не виконувала взятих на себе обов`язків за кредитним договором, не здійснювала погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором. 29 листопада 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №29-11-102, за умовами якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права вимоги до боржника [PERSON] за Договором про споживчий кредит №4513633 від 06 серпня 2021 року. Заборгованість відповідача [PERSON] перед кредитодавцем фактором, станом на 05 грудня 2022 року, становить 57520 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 8000 грн; заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги - 31520 грн, та заборгованості за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату витоплення розрахунку заборгованості) - 18000 грн. На підставі викладеного, позивач ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за Договором про споживчий кредит №4513633 від 06 серпня 2021 року у розмірі 57520 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 8000 грн; заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги - 31520 грн; заборгованості за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату витоплення розрахунку заборгованості) - 18000 грн; судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 2481 грн та понесені витрати на правову допомогу, у розмірі 9000 грн. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 09 січня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 27 лютого 2023 року представником відповідача [PERSON] , у відповідності до вимог ст.178 ЦПК України, подав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на безпідставність та недоведеність обставин, на які позивач посилається як на правову підставу своїх вимог. Зазначив, що відповідач [PERSON] жодних договірних відносин із ТОВ «МІЛОАН» не мала, кредитний договір №4513633 від 06 серпня 2021 року, на який посилається позивач ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», не укладала і не підписувала. Позивачем ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» доказів підписання договору саме відповідачем [PERSON] , які б свідчили про її волевиявлення на укладення даного договору, не надано. Так само як і не надано доказів отримання відповідачем [PERSON] від ТОВ «МІЛОАН» грошових коштів. Крім того, в порядку частини 6 статті 95 ЦПК України ставить під сумнів відповідність всіх поданих позивачем ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до суду копій оригіналам. Просить суд відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві та стягнути з позивача ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на користь відповідача [PERSON] судові витрати, в розмірі 30000 грн (а.с.110-111). Ухвалою суду від 27 лютого 2023 року задоволено частково клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів, та витребувано у ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» оригінали письмових доказів. 04 квітня 2023 року на виконання вимог ухвали суду від 27 лютого 2023 року позивачем ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» надано докази, що вимагав суд. Ухвалою суду від 26 квітня 2023 року задоволено частково клопотання представника відповідача ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» Мальцевої А.В. про витребування доказів, та витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» відомості про власника картки № [NUMBER] , якому 06 серпня 2021 року через систему LiqPayST (з мерчант-рахунку ТОВ «Мілоан» [NUMBER] ) було перераховано 8000 грн, ІD платежу 1726756463, одержувач [PERSON] , підстава - договір кредиту №4513633 від 06 серпня 2021 року, та виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної картки № [NUMBER] , на яку 06 серпня 2021 року через систему LiqPayST (з мерчант-рахунку ТОВ «Мілоан» [NUMBER] ) було перераховано 8000 грн, ІD платежу 1726756463, одержувач [PERSON] , підстава - договір кредиту №4513633 від 06 серпня 2021 року. 23 травня 2023 року на виконання вимог ухвали суду від 26 квітня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» надано докази, що вимагав суд. В судовому засіданні представник позивача ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» Мальцева А.В. позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважають їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підтримали доводи та обґрунтування позиції висловлені у відзиві, просили відмовити у задоволені позову у повному обсязі. Вислухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Матеріалами справи встановлено, що 06 серпня 2021 між ТОВ «МІЛОАН» (далі - кредитодавець) та [PERSON] (далі - позичальник), було укладено Договір про споживчий кредит №4513633, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 8000 грн, строком на 30 днів, з 06 серпня 2021 року, з терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом до 05 вересня 2021 року (а.с.9-17) За змістом п.6.1, п.7.1 Договору, договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МІЛОАН» та набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені - з моменту отримання кредиту. Укладення ТОВ «МІЛОАН» кредитного договору з позичальником в електронній формі 9юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «МІЛОАН» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п.6.4 Договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п.6.5 Договору). Так, Договором про споживчий кредит №4513633, передбачено наступні умови кредитування: загальні витрати позичальника за кредитом (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 7520 грн в грошовому виразі та 317,286.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка); орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 15520 грн (п.1.5), з яких - комісія за надання кредиту - 1520 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово (пп.1.5.1), та - проценти за користування кредитом - 6000 грн, які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (пп.1.5.2). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6). У відповідності до розділу 2 Договору: кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п.2.16); нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування з урахуванням особливостей, передбаченихп.2.2.3 договору (пп.2.2.2); позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів; якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п.1.6 Договору (пп.2.3.1.2). Як свідчить графік платежів за Договором про споживчий кредит №4513633 від 06 серпня 2021 року, який є додатком №1 до Договору, дата платежу 05 вересня 2021 року, сума платежу 15520 грн, яка складається із: 8000 грн суми кредиту, та 6000 грн процентів за користування кредитом (а.с.18). Анкета-заява на кредит №4513633 від 06 серпня 2021 року містить надані позичальником згоди, процес оформлення та розгляду заяви, прийняття рішення по заяві та погоджені умови кредитування по заяві. Так, процес оформлення та розгляду заяви позичальника [PERSON] становив такі дії: 06 серпня 2021 року 09 год 55 хв заповнення заяви; 06 серпня 2021 року 09 год 56 хв автоматична перевірка, перевірка у БКІ, скоринг; 06 серпня 2021 року 09 год 57 хв підтвердження зміни умов; 06 серпня 2021 року 09 год 58 хв; 06 серпня 2021 року 14 год 00 хв верифікаційні дзвінки (а.с.21-22). З довідки виданої АТ КБ «ПриватБанк», за вих.№768/01-02 від 01 лютого 2022 року, вбачається, що з рахунку ТОВ «МІЛОАН» відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», через систему платежів LiqPayST, було проведено наступні фінансові операції по переказу коштів, а саме 06 серпня 2021 року [PERSON] на номер карти [NUMBER] , в вумі 8000 грн (а.с.25). Згідно відомостей наданих АТ КБ «ПриватБанк» на виконання вимог ухвали суду від 26 квітня 2023 року, за вих.№20.1.0.0.0/7-230505/39746 від 15 травня 2023 року, вбачається, що власником картки № [NUMBER] , на яку 06 серпня 2021 року через систему LiqPayST (з мерчант-рахунку ТОВ «Мілоан» [NUMBER] ) було перераховано 8000 грн, ІD платежу 1726756463 - є [PERSON] РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , адреса місця проживання: [ADDRESS] , телефон [NUMBER] , пошта [INFO] (а.с.196). Після чого, [PERSON] почала активне використання наданих їй кредитних коштів, що підтверджено наданою АТ КБ «ПриватБанк» випискою по картці № [NUMBER] (а.с.197). Вказані обставини спростовують доводи відповідача [PERSON] та її представника [PERSON] про те, що наявними у справі доказами не доведено як факту укладання 06 серпня 2021 між ТОВ «МІЛОАН» та нею кредитного договору №4513633, так і факту отримання нею з рахунка ТОВ «МІЛОАН» грошових коштів. 29 листопада 2021 року між ТОВ «МІЛОАН», як клієнтом, та позивачем ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», як фактором, укладено договір факторингу №29-11-102, за умовами якого з урахуванням витягу з реєстру боржників позивач набув належних ТОВ «МІЛОАН» прав вимоги до боржника [PERSON] за Договором про споживчий кредит №4513633 від 06 серпня 2021 року. Наведені обставини підтверджуються копією договору факторингу, копією витягу з реєстру боржників, копією платіжного доручення (а.с.27-41). Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України). Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Як свідчать матеріали справи, договір укладено сторонами в електронній формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з приписами ст.12, ч.1, 5-7 ст.81, ч.1 ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як встановлено матеріалами справи Договір про споживчий кредит №4513633 від 06 серпня 2021 року укладено між сторонами в електронній формі на підставі оформлення та подання відповідачем ТОВ «МІЛОАН» відповідної анкети-заяви на кредит №4513633 від 06 серпня 2021 року, підписання позичальником одноразовим ідентифікатором та відправлення товариству електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти Договір. Установивши, що без здійснення вказаних дій позивачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суд доходить висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, за яким з рахунку ТОВ «МІЛОАН», відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», перераховано кошти шляхом переказу на рахунок платіжної картки [PERSON] . Таким чином, суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором. У Договорі сторонами погоджено всі його істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, умови кредитування. Заборгованість відповідача за Договором про споживчий кредит №4513633 від 06 серпня 2021 року станом на 05 грудня 2022 року становить 57520 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 8000 грн; заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги - 31520 грн, та заборгованості за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату витоплення розрахунку заборгованості) - 18000 грн (а.с.26). Між тим, договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.ст.526, 530, 610 ЦК України та ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Вказаний висновок підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15. Встановлено, що 06 серпня 2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №4513633, відповідно до умов якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 8000 грн, строком на 30 днів, тобто з 06 серпня 2021 року до 05 вересня 2021 року. Відтак, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилося 05 вересня 2021 року, після цієї дати права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пункт 4.2 Договору передбачає у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нараховувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України. У постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначається, що «У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором». З розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», убачається, що розмір процентів розраховано за період з 06 вересня 2021 року по 04 листопада 2021 року (заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги), та з 29 листопада 2021 року по 12 січня 2022 року (заборгованість за процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості), тобто за період після спливу строку дії кредитного договору. Враховуючи те, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а саме за кредитним договором від 06 серпня 2021 року №4513633 на загальну суму 14 000 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 8000 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 6000 грн. З огляду на те, що кредитором нараховано передбачені договором проценти за користування кредитом вже після закінчення строку дії кредитного договору, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] нарахованих процентів за період з 06 вересня 2021 року по 04 листопада 2021 року (заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги), та з 29 листопада 2021 року по 12 січня 2022 року (заборгованість за процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості), слід відмовити, оскільки доказів того, що кредитний договір від 06 серпня 2021 року був пролонгований позивачем не надано. Оцінюючи дослідженні в ході розгляду справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Отже, відповідач в порушення умов кредитного договору не виконала зобов`язання по сплаті кредиту та відсотків, в результаті чого виникла заборгованість, так відповідач порушила вимоги ст.ст.526, 530 ЦК України відповідно до яких зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений договором строк. За таких обставин, суд приходе висновку про те, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», заборгованість за Договором про споживчий кредит №4513633 від 06 серпня 2021 року у розмірі 14000 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 8000 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 6000 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 9000 грн, суд враховує наступне. В силу вимог п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. За змістом положень ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати зокрема складаються з витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Положеннями ч.1 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. До позовної заяви додано договір №07-10/2022 про надання правової допомоги, укладений між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» від 07 жовтня 2022 року (а.с.57-60), платіжне доручення №343550030 від 10 листопада 2022 на суму 56000 грн (а.с.64), заявка на надання юридичної допомоги №178 від 01 листопада 2022 року (а.с.65), та витяг з акту №3 про надання юридичної допомоги від 07 листопада 2022 року (а.с.66). Із документів вбачається, що загальна вартість наданих Адвокатським об`єднанням послуг з примусового стягнення заборгованості з [PERSON] становить 9000 грн. Беручи до уваги те, що розмір понесених ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» витрат на правничу допомогу підтверджений належними та допустимими доказами, відсутність клопотання відповідача про зменшення таких витрат, виходячи з критеріїв їх реальності та співмірності із складністю справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 9000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з платіжним дорученням №0355110003 від 15 грудня 2022 року, позивачем ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» по даній справі було сплачено судові витрати у виді судового збору, в сумі 2481 грн (а.с.1). Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 603 грн 88 коп. (14000 грн х 100 : 57520 грн = 24,34%, 2481 х 24,34% = 603 грн 88 коп.).

Outcome: partial