Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» (далі - ТОВ «Везем Шиппінг», товариство), у якому просив : розірвати попередній договір купівлі-продажу від 21 вересня 2021 року ПКП-8670, укладений між позивачем і ТОВ «Везем Шиппінг»; стягнути з ТОВ «Везем Шиппінг» на його користь 280 559,14 грн сплаченого авансу за попереднім договором; 72 884,64 грн інфляційних втрат та 8 901,02 грн - 3 % річних від простроченої суми. Судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 вересня 2021 року між ТОВ «Везем Шиппінг» і [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № ПКП-11126 (далі - попередній договір), за умовами якого сторони зобов`язались до 31січня 2022 року укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу, належного ТОВ «Везем Шиппінг». На виконання умов договору [PERSON] 20 вересня 2021 року сплатив 16 020,00 грн, 22 вересня 2021 року - 182 116,40 грн, 08 листопада 2021 року - 96 917,10 17 грн, а всього - 280 559,14 грн. Проте відповідач не уклав з позивачем основний договір до 31 січня 2022 року та не передав позивачу транспортний засіб, тобто свої зобов`язання за договором не виконав, у добровільному порядку кошти сплачені як аванс товариство також не повернуло. На звернення позивача відповідач не реагує. Ураховуючи наведене, [PERSON] просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22 лютого 2023 року справу за позовом [PERSON] до ТОВ «Везем Шиппінг» про розірвання договору та стягнення грошових коштівпередано на розгляд за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 17 квітня 2023 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. 08 червня 2023 року до суду від позивача надійшла заява, в якій він просить розглянути справу у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач про час, дату, місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, щонаявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтовано горішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Згідно з частиною першою статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судому порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до статті 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожній фізичній або юридичній особі гарантованоправо на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У листі Верховного Суду України від 25 січня 2006 року № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Згідно зі статтею 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. З урахуванням викладеного, статей 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. За частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 1 - 4 статті 2 ЦПК України). За частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що між ТОВ «Везем Шиппінг» і [PERSON] 21 вересня 2021 року укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобуПКП-8670, за умовами якого сторони зобов`язались до 31 січня 2022 року укласти основний договір з купівлі-продажу транспортного засобу марки «DODGE», модель: JOURNEY, 2015 рік випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] за погодженою договірною ціною (вартістю) у розмірі 10 505,00 дол. США, що на день укладання договору становить 280 559,14 грн, у тому числі ПДВ - 46 759,86 грн. [PERSON] свої зобов`язання за попереднім договором виконав повністю перерахувавши 20, 21, вересня та 08 листопада 2021 року на розрахунковий рахунок ТОВ «Везем Шиппінг» повну суму, а саме 280 559,14 грн, у тому числі ПДВ -46 759,86 грн, що підтверджується банківськими квитанціями про оплату від 20 вересня 2021 року № 0.0.2274368094.1, від 22 вересня 2021 року № 0.0.2276621267.1, від 08 листопада 2021 року № 0.0.2331358401.1. Відомості про укладання між сторонами основного договору купівлі-продажу транспортного засобу відсутні. Щодо позовних вимог про розірвання попереднього договору та стягнення грошових коштів Згідно з частиною першою, другою, четвертою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з частиною першою статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. В силу положень статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплатою неустойки і відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з частиною першою та другою статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до абзацу другого частинипершої, другої та третьої статті 571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Суд установив, що між сторонами21 вересня 2021 року було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-8670, на виконання умов якого позивач перерахував трьома платежами грошові кошти на загальну суму 280 559,14 грн. Згідно з пунктами 4.1, 4.2 попереднього договору цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, а саме з 21 вересня 2021 року і діє до 31 січня 2022 року, або до укладення основного договору. Термін дії договору може бути продовжений за взаємною згодою сторін або за письмовим повідомленням від товариства до [PERSON] , у разі виникнення обставин, які сторона не могла уникнути або подолати під час виконання зобов`язань, або перешкодою, що стали наслідком дій/обставин, що знаходяться поза контролем не виконуючої сторони. Під час дії попереднього договору - 31 січня 2021 року, зміни щодо терміну його дії не вносилися. Додаткову угоду між сторонами підписано після припинення зобов`язань (15 квітня 2022 року), встановлених попереднім договором, тому в силу закону вона є неукладеною. Основний договір купівлі-продажу транспортного засобу марки«DODGE», модель: JOURNEY, 2015 рік випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , у строк до 31 січня 2022 року, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами не був укладений. Оскільки сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому під час укладання попереднього договору, то сплачена позивачем відповідачу сума коштів у розмірі280 559,14 грн є авансом у розумінні статті 570 ЦК України, який підлягає поверненню позивачу, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду України від 18 лютого 2009 у справі №6-23108св08, у постановах Верховного Суду України від 25 вересня 2012 у справі №6-82цс13, від 13 лютого 2013 у справі №6-176цс12 та у постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 № 461/5297/16-ц, від 17 червня 2021 у справі №711/5065/15-ц. Разом із цим вимога позивача про розірвання попереднього договору задоволенню не підлягає, оскільки розірвати можливо лише договір строк дії якого не закінчився, а за встановлених судом обставин оспорений правочин є припиненим, адже відповідач умови попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу у встановлений строк не виконав, майно не придбав тау власність позивача не передане.. Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). У зв`язку з невиконанням умов попереднього договору у строки, що ним передбачені у відповідача відповідно до частини першої статті 530 ЦК України з наступного дня після припинення попереднього договору (31 січня 2022 року), тобто з 01 лютого 2022 року виникло грошове зобов`язання перед позивачем, розмір якого підтверджується, зокрема, банківськими квитанціями, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу. Слід зазначити, що стаття 625 розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу). При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми авансового платежу. З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язаньна них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України. Схожий за змістом висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19. Отже встановивши, що, то у нього з 01 лютого 2022 року виник обов`язок з повернення авансового платежу, який був сплачений позивачем, проте товариство авансовий платіж позивачу не повернуло, у зв`язку з чим, суд вважає, що. Як було встановлено, попередній договір діяв до 31 січня 2022 року, проте ТОВ «Везем Шиппінг» до 31 січня 2022 року не виконало зобов`язання за попереднім договором від 21 вересня 2021 року та не повернуло позивачу авансовий платіж, тому з відповідача за порушення грошових зобов`язань підлягають стягненню з 01 лютого 2022 року інфляційні втрати та 3 % річних. Відповідно до розрахунку, здійсненого позивачем у позовній заяві, який не спростовувався відповідачем, розмір інфляційних втрат за період з 01 лютого 2022 року до 31 січня 2023 року становить 72 884, 64 грн, розмір 3 % річних за період з 01 лютого 2022 року до 20 лютого 2023 року - 8 901,02 грн. Враховуючи наведене, дослідивши наданий позивачем розрахунок, суд вважає, що його проведено правильно, з урахуванням положень вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. З урахуванням викладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється статтею 141 ЦПК України, зокрема, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору за вимогу майнового характеру становить 3 534,44 грн. У зв?язку із задоволенням позову в частині майнової вимоги з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 534,44 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial