Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив суд: визнати його наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є членом сім`ї [PERSON] , який згідно з ордером № 25139 від 17.06.1970 р. є наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] , він як син наймача [PERSON] зареєстрований в зазначеній квартирі. Крім того, відповідно до зазначеного ордеру членами сім`ї наймача є [PERSON] (дружина наймача), [PERSON] (донька наймача), [PERSON] (син наймача). Також в даній квартирі були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] [INFO] померла мати позивача [PERSON] , [INFO] помер наймач квартири [PERSON] . Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 25.01.2017 року було визнано [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування зазначеною квартирою. Він звернувся до Центру надання адміністративних послуг м.Харкова із заявою про зміну договору найму спірного житлового приміщення. Листом управління йому було відмовлено у визнанні наймачем, оскільки для цього немає законних підстав. Вважає, що оскільки наймач спірної квартири [PERSON] помер, то він набув права вимагати визнання його наймачем спірної квартири. Вважає свої житлові права порушеними, в зв`язку з чим вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 28.03.2023 року цивільну справу направлено до Московського районного суду м.Харкова за підсудністю. Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова від 10.05.2023 року цивільну справу прийнято до розгляду, та відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Заяви, клопотання; інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо): не застосовувалися. Представник відповідача відзив на позовну заяву до суду не подавав. В матеріалах справи знаходиться відзив від 15 жовтня 2019 року який надійшов від представника Харківської міської ради, в якому він просить відмовити в задоволенні вимог [PERSON] , оскільки позивачем не додано доказів спільного проживання позивача та наймача на час смерті наймача та відсутність письмової згоди наймача на вселення позивача. Суд, дослідивши позовну заяву, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] , виконавчим комітетом Харківської міської ради народних депутатів, бюро з обміну житлової площі був виданий ордер № 25139 від 17.06.1970 року на право зайняття 3-х кімнатної квартири, загальною площею 42,97 кв.м., [ADDRESS] . Квартира видана на сім`ю з 4 чоловік: [PERSON] - основний, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - донька. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] . Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 25.01.2017 року було визнано [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування зазначеною квартирою, рішення набрало законної сили. Листом Управління обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства виконавчого комітету Харківської міської ради № В-5-1852/0/1-18-2817/0/232-18 від 12.04.2018 року [PERSON] було відмовлено у визнанні наймачем спірної квартири, підставою для відмови стало існування заочного рішення Московського районного суду м. Харкова у справі № 643/6341/16-ц про визнання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, про існування якого на думку ХМР, відповідачі не були обізнані, що може порушити їх права. У відповідності до вимог ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Вимогами ч.3 ст.12\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 29\~ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. За положеннями ч.ч.1,2 ст.\~61\~ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно з ч.1 ст.\~64\~ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ч.2 ст.\~64\~ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Крім того, відповідно до ст. 65 ЖК України, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Питання про те, хто належить до членів сім`ї власника (наймача) жилого приміщення, регулюється частиною другою статті 64 ЖК УРСР. До категорії членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином, визначаючи коло членів сім`ї наймача, вказана норма житлового законодавства України поділяє їх на дві групи: одні з них «належать» до членів сім`ї наймача, інші - «можуть бути визнані» такими. Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, слід з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини 1, 2 статті 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, слід з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. За змістом статті 103\~ЖК України договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки зі згоди наймача, членів його сім`ї та наймодавця. Але досягнута домовленість між наймачем, членами його сім`ї та наймодавцем з приводу зміни договору найму житлового приміщення сама по собі правових наслідків не має, доки вона не знайде свого офіційного закріплення у рішенні відповідного органу, до компетенції якого належить вирішення таких питань. Та тільки після рішення відповідного органу зміни до договору найму житлового приміщення набирають юридичної сили. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст.\~106\~ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму житлового приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. За змістом вказаної норми закону будь-який член сім`ї наймача, що має повну цивільну дієздатність, має право вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення. Виходячи з принципу рівності прав та обов`язків наймача та членів його сім`ї (ст. 64 ЖК), члени сім`ї заміщують наймача в договірних правовідносинах найму. Тому право вимагати зміни договору в цих випадках має будь-хто з членів сім`ї наймача, які залишились проживати у приміщенні. Судовому розгляду, зокрема, підлягають спори у випадку, якщо наймодавець або орган, який вирішує питання щодо внесення змін в договір найму, не визнає в якості члена сім`ї наймача особу, яка поставила питання про визнання її наймачем за договором, а також у випадку відмови інших членів сім`ї у згоді на зміну договору. Будь-яких договорів під час вселення позивача до вищезазначеної квартири щодо піднайму або тимчасовості його проживання не укладалось. Відповідно до статті 47\~Конституції України та статті 1 ЖК України, громадяни мають право на житло. Відповідно до\~ч.1ст.\~160\~ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Таким чином, оскільки наймач квартири [PERSON] помер, після його смерті в спірній квартирі залишився проживати його син [PERSON] , тому враховуючи тривалість проживання позивача у зазначеній квартирі, сумлінне користування позивача зазначеним приміщенням, суд прийшов до висновку про необхідність визнання позивача [PERSON] наймачем даного житлового приміщення та зміни договору найму на вказану квартиру. Позивач вселився та проживає у спірній квартирі як син померлого наймача, а тому відповідно до положень статті 106\~ЖК Української\~РСР вправі вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Оскільки питання стосується переоформлення договору найму, який укладено з попереднім наймачем, який помер і членом сім`ї якого є позивач, право позивача підлягає судовому захисту. Відповідачем не надано будь-яких належних і допустимих доказів на спростування доказів, наданих позивачем. Крім того на проживання [PERSON] у квартирі як члена сім`ї наймача вказує також той факт, що особовий рахунок на квартиру між ними не розподілявся, окремий договір найму не укладався. Судовим рішенням за позовом наймача за життя останнього або наймодавця чи інших членів сім`ї позивач таким, що був незаконно вселений, не набув або втратив право користування спірною квартирою, не визнавався. На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] заявлені обґрунтовано та знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат, суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України, якою визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved