Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

Заявник, представник Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради звернувся до суду з заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку госпіталізацію [PERSON] , [INFO] до психіатричного закладу на стаціонарне лікування у примусовому порядку. В обґрунтування заяви посилається на ту обставину, що є підстави для обґрунтованого припущення про наявність у [PERSON] тяжкого психічного розладу, внаслідок чого він вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе чи оточуючих, і може завдати значної шкоди своєму здоров`ю, у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги шляхом госпіталізації для лікування в закритому психіатричному стаціонарі. У судовому засіданні представник заявника підтримав доводи, які викладені в заяві, просив їх задовольнити. Зазначив, що в матеріалах справи є достатньо доказів - лікарський висновок, звернення батьків, копії виписок з медичної карти, матеріали відео зйомки доставлення пацієнта до психіатричного закладу, що свідчать про необхідність госпіталізації [PERSON] до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, оскільки його поведінка становить загрозу для життя та здоров"я оточуючих. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, прокурора, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 19.06.2023 року [PERSON] було доставлено працівниками поліції в супроводі його батька [PERSON] в приймальне відділення КНП ТОКПЛ ТОР, за відсутності достеменно встановленої судом причини, де його ( [PERSON] ) було оглянути лікарем психіатром, з скеруванням на обстеження та лікування в психіатричний заклад. У висновку комісії лікарів психіатрів від 19.06.2023р оку описано, що пацієнт поступив на стаціонарне лікування та обстеження в 3 психіатричне відділення КНП «ТОКПЛ» ТОР 19.06.2023 о 17:20 годині з приводу: МАНІЯ З ПСИХОТИЧНИМИ СИМПТОМАМИ. \~ \~ \~ \~(Р - 30.20) Поступає ургентно на стаціонарне обстеження та лікування в КНП «ТОКПЛ» ТОР, повторно у житті та вперше в даному році, у зв`язку з погіршенням психічного стану, у приймальне відділення доставлений працівниками поліції, у супроводі батька та друзів. Вперше в житті пацієнт був госпіталізований 08.03.2022 року з діагнозом: Гострий поліморфний психотичний розлад. Був доставлений у КНП «ТОКПЛ» ТОР працівником поліції капітаном поліції [PERSON] , та у супроводі дядька. Лікувався стаціонарно по 22.03.2022 року. Оскільки від подальшого лікування відмовився, був виписаний по вимозі пацієнта та його батьків, всупереч рекомендації лікуючого лікаря. 25.03.2022 року поступив повторно, по електронному направленні районного психіатра з діагнозом: Гострий поліморфний психотичний розлад. Лікувався по 04.04.2022 року, був виписаний у задовільному психічному стані. Пацієнту було рекомендовано амбулаторне лікування, підтримуючу терапію впродовж 1 року. Оскільки пацієнт підтримуючої терапії не приймав, його стан загострився, був госпіталізований повторно 19.04.2022 року згідно рішення суду - Справа 607/5040/22 (копія додається). Дана госпіталізація пов`язана із погіршенням психічного стану пацієнта (із слів та заяв батьків пацієнта): близько тижня погано спить вночі, у телефоному режимі вночі дзвонить батькам, в позаробочий час турбує лікаря, вимагає приватних зустрічей, скидає безліч інформації, поводиться і висловлюється неадекватно, ліки не приймає, викликає поліцію на своїх друзів, стверджує, що вони його незаконно утримували. У зв`язку з чим 19.06.2023 року пацієнт здійсненив дзвінок на лінію «102» та повідомив, що його друзі та дівчина незаконно його утримують в квартирі. Після приїзду поліції, пацієнта разом з іншими учасниками події було доставлено до відділення поліції. Після з`ясування обставин, та наданих пояснень, пацієнт стверджував, що погоджується на госпіталізацію та стаціонарне лікування, після чого покинув відділення поліції та звернувся у приймальне відділення КНП «ТОКПЛ» ТОР в супроводі батька та друзів. У приймальному відділенні вимагав побачити свого лікуючого лікаря. Під час спілкування з лікуючим лікарем почав знімати на відеокамеру смартфону розмову, погрожував, виявляв вербальну та фізичну агресію, штовхнув лікаря у грудну клітку, після чого покинув межі приймального відділення. АНАМНЕЗ ЖИТТЯ ТА ХВОРОБИ: (зі слів пацієнта, матері та мед. документації) родом з сім`ї підприємців, старший із 3-ох дітей. Спадковість не встановлено. Ріс та розвивався задовільно, згідно віку. Закінчив 9 класів ЗОШ та ГТГУ за спеціалізацією туризм. Працював деякий період гідом, але на даний час не працює, займався криптовалютою. Проживає один, з батьками не спілкується. У війську не служив. Неодружений, дітей немає. ТВС, ВГ, венеричні захворювання заперечує. Шкідливі звички заперечує, останнім часом вживав багато кави та енеретичних напоїв. Вперше зміни в психіці та поведінці відмітилися з перших днів війни в Україні. Перестав спати вночі, став метушливим, часто їздив на блокпости, допомагав, активно включався в волонтерську справу, згодом став відгородженим від бабусі, дівчини, став нервовим, багато часу проводив за комп`ютером, в інтернеті, згодом почав всіх підозрювати у диверсіях, забрав пенсійні карточки у родичів, розтратив всі кошти, які на них були; висловлював різні нісенітниці з приводу сусідів, дзвонив в поліцію і здавав їм диверсантів, підозрював у державній зраді працівників СБУ, мера міста у розкраданні волонтерської допомоги, працівників лікарні та адміністрацію у корупції.... у зв`зку з цим поступив на лікування в КНП «ТОКПЛ» ТОР вперше 08.03.2022 року з діагнозом: Гострий поліморфний психотичний розлад. Повторно був госпіталізований з 25.03.2022 по 04.04.2022 року з діагнозом: Гострий поліморфний психотичний розлад. З 19.04.2022 року по 17.05.2022 року проходив стаціонарне обстеження та лікування згідно рішення суду. СОМАТИЧНИЙ СТАТУС: Високого зросту, худорлявої тілобудови. Шкірні покрови та видимі слизові оболонки блідо-рожеві, чисті. Дихання в легенях везикулярне, чисте. Cor. діяльність ритмічна, тони звучні. AT 130/80мм.рт.ст, t-тіла 36.8°С. Живіт при пальпації м`який, не болючий. Симптом Пастернацького негативний з обох сторін. Реакція зіниць на світло жвава, D=S, акт конвергенції та акомодації не порушений. Відправлення в нормі. Вогнищева неврологічна симптоматика відсутня. Комісією лікарів психіатрів [PERSON] встановлено діагноз МАНІЯ З ПСИХОТИЧНИМИ СИМПТОМАМИ. \~ \~ \~ \~(Р - 30.20), що є тяжким психічний розладом внаслідок якого пацієнт може чинити чинить шкоду своєму здоровю. З приводу доведеності заявником необхідності надання психіатричної допомоги у примусовому порядку госпіталізацію [PERSON] до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради для стаціонарного лікування , Суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 14 Закону України Про психіатричну допомогу особа, яка страждає на психічний розлад може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди, якщо її обстеження або лікування можливе лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї, в силу ст.. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У 2006 році ВРУ прийнято Закон «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», ст..17 якого передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ, як джерела права. Стаття 8 Конвенції передбачає право людини на повагу до приватного життя та умови, за яких втручання в приватне життя є виправданим, серед яких, зокрема: законна підстава, законна ціль (мета), та додаткова умова, за якою втручання має бути «необхідним в демократичному суспільстві». Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і зокрема, є пропорційним до поставленої законно мети. (справа «Кутцнер проти Німеччини», п.60, та рішення ввід 18.12.2008 року «Савіни проти України»). Поняття «приватне життя» у практиці ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, в т.ч. здоров`я людини, медичне втручання, («Гласс проти Сполученого Королівства» від 09.03.2004 року), вільне розпорядження своїм тілом («Крістіна Гудвін проти Сполученого Королівства» від 11.07.2006 року). А тому Суд зауважує, що питання надання психіатричної допомоги у примусовому порядку госпіталізацію [PERSON] до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради для стаціонарного лікування, безперечно є втручанням у її приватне життя в розумінні частини першої статті 8 Конвенції, і очевидно, для здійснення втручання слід дотриматися умов, визначених частиною другою зазначеної статті Конвенції. В засіданні сама [PERSON] .Суду пояснив що станом на дату судового розгляду вона усвідомлює, що можливо дійсно потребує психічного відновлення й існує необхідність реабілітації з метою уникнення невиправних наслідків, однак хворим він себе не відчуває, можливо його психіка є дійсно збудженою, оскільки він останнім часом перебував на півдні України в Херсонській області, де допомагав людям в ліквідації наслідків аварії на Каховській ГЕС- категорично заперечує лікування на психіатричному стаціонарі Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, оскільки примусово пробувши там два дні та отримавши седативні препарати мав можливість спостерігати - сама будівля установи, режим перебування на психіатричному стаціонарі та факт перебування в даній установі на лікуванні людей з значно гіршими психічними розладами ніж у нього, усе це діє надзвичайно гнітюче та може призвести до невиправних наслідків психіки [PERSON] . Окремо пояснив, що конфлікт з лікарем [PERSON] дійсно мав місце, він її не бив, а мав намір зірвати бейдж з написом прізвища та ініціалів лікаря, оскільки був обурений примусовим доставленням в психіатричний заклад та безпідставним наміром батьків його примусово госпіталізувати. Окрім цього [PERSON] . Суду пояснила, що на даний час швидше має місце проблема психологічного співіснування її матір`ю та батьком. Допитаний в судовому засіданні брат [PERSON] [PERSON] дійсно покаав, що брат є психічно збуджений, поводиться непередбачувано й може говорити певні дивні речі про рідних, разом з тим показав, що до свідка [PERSON] ніколи фізичної сили не застосовував, як в свідку відомо, що до сторонніх людей також. Суд наголошує, що згідно за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Згідно з приписами ст. 339 ЦПК України, за умов, визначених\~Законом України\~"Про\~психіатричну допомогу",\~заява лікаря-психіатра\~про проведення\~психіатричного огляду\~особи у\~примусовому порядку,\~про надання\~особі амбулаторної\~психіатричної допомоги\~та її\~продовження в\~примусовому порядку\~подається до\~суду за\~місцем проживання\~особи,\~а заява\~представника закладу\~з надання\~психіатричної допомоги\~про госпіталізацію\~особи до\~закладу з\~надання психіатричної\~допомоги у\~примусовому порядку\~та заява\~про продовження\~такої госпіталізації\~подаються до\~суду за\~місцезнаходженням зазначеного\~закладу. Заява особи, якій за рішенням суду надається амбулаторна психіатрична допомога у примусовому порядку, або її законного представника про припинення цієї допомоги подається до суду за місцем проживання особи, а про припинення госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку - до суду за місцезнаходженням закладу з надання психіатричної допомоги. Відтак, за відсутності згоди особи, Суд вправі санкціонувати медичне втручання в її здоров`я, шляхом надавання дозволу на примусове психіатричне лікування як на стаціонарі, так і в амбулаторному порядку за місцем проживання особи. Заявником доведено, що [PERSON] раніше страждав психічним розладом, на обліку в лікаря психіатра перебував та на психіатричному стаціонарі лікувався. Представник заявника наполягає на надання психіатричної допомоги у примусовому порядку госпіталізацію [PERSON] до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради саме для стаціонарного лікування, оскільки державою не створені умови надання закладом психіатричної допомоги КНП ТОКПЛ ТОР примусово в амбулаторному порядку, й на запитання головуючого судді не зміг пояснити в чому саме курс примусового лікування [PERSON] в амбулаторних умовах відрізнятиметься від курсу лікування на психіатричному стаціонарі. Більш того лікар психіатр підтвердив, що на даний час [PERSON] не висловлює будь яких соціонебезпечних чи суїцидальних думок. За результами опитування соціологічної групи [INFO] , проведеного в межах проєкту Оцінка шкоди, яка завдана воєнними злочинами російської федерації в Україні, ще станом на жовтень 2022 року, понад половину опитаних соціологами українців зазначили про погіршення стану власного фізичного здоров`я під час повномасштабного вторгнення росії, а понад 60% відчули погіршення психічного здоров`я. А тому загальновизнаною є обставина, що у зв`язку з війною росії проти України, критична маса людей страждає на посттравматичний стресовий розлад\~в умовах війни, котрий потенційно призводить до виникнення або загострення хвороб психіки. Разом з тим, далеко не завжди існує потреба настільки критичного втручання в свободу особи, як примусове поміщення до психіатричного стаціонару. Аналізуючи наданні заявником докази в їх сукупності, Суд зауважує, що саме на державу покладається позитивний обов`язок створювати належні умови надання психіатричної допомоги громадянам, котрі її потребують. Оскільки поміщення на примусове лікування до психіатричного стаціонару передбачає цілковиту ізоляцію від суспільства, що є безперечно крайнім способом втручання у свободу особи, з огляду на недоведеність представником заявника реальної загрози Деревяного В.Р. створити небезпеку для себе і оточуючих - Суд не вбачає нагальної необхідності настільки грубого обмеження права особи шляхом поміщення на лікування до психіатричного стаціонару, й зауважує, що в даному випадку потенційно можливо цілком достатнім могло б бути надання особі психіатричної допомоги, навіть за необхідності в примусовому порядку, однак амбулаторно, в домашніх умовах в зоні створеного [PERSON] життєвого комфорту. (!) При цьому наголошує, що це не має бути проблемою Суду, нестворення державою умов можливості надання закладом КНП ТОКПЛ ТОР, чи іншою спеціалізованою установою, психіатричної допомоги примусово в амбулаторному порядку, що зумовлює, як якийсь совєцький пережиток, перманентні звернення лікарів психіатрів до Суду виключно з заявами про надання дозволу на примусову госпіталізацію осіб на стаціонарне лікування, і ніяк інакше. (принаймні майже за 15 років роботи суддею, головуючий суддя не мав у власному провадженні жодної заяви лікаря психіатра про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку). Однак, оскільки Суд розглядає заяви виключного в межах заявлених вимог й відсутнє звернення лікаря психіатра про надання особі примусової психіатричної допомоги в амбулаторному порядку, вирішувати дане питання з власної ініціативи суд не вправі.

Outcome: dismissed