Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

4 травня 2023 року адвокат АО «Галицька правнича група» Боровець М.С. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Радехівської міської ради Львівської області про встановлення фактів прийняття спадщини та визнання права власності на частки у квартирі у порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] в селі Павлів Радехівського району Львівської області померла мати позивача [PERSON] - [PERSON] (далі - спадкодавець1). Після її смерті, окрім іншого майна, залишилося спадкове майно, що складається із 1/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Після смерті спадкодавця1 фактично в управління та володіння спадковим майном вступив її чоловік - [PERSON] (далі - спадкодавець2), який продовжував проживати у згаданій вище квартирі. Останній помер [INFO] у віці 71 рік. [PERSON] є донькою та спадкоємцем за законом першої черги померлого спадкодавця2. Він останні п`ять років перед своєю смертю через похилий вік та поганий стан здоров`я постійно проживав без реєстрації разом з позивачем в с.Квітневе, Первомайського району Миколаївської області і там похований. Таким чином, позивач вважала, що вона прийняла спадщину від спадкодавця2, оскільки постійно проживала разом із ним на час відкриття спадщини та не заявляла про відмову від неї у встановлений законом строк. 30.03.2023 позивач, з метою оформлення своїх спадкових прав після смерті Спадкодавця2, в тому числі на майно яке належало Спадкодавцю1, звернулась до Радехівської державної нотаріальної контори однак отримала відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з пропуском строку встановленого ст. 1270 ЦКУ для прийняття спадщини. Неможливість встановити факти вступу в управління та володіння спадковим майном та прийняття спадщини спадкодавцем2 від спадкодавця1, а також постійного проживання позивача разом із спадкодавцем2 на час відкриття спадщини та прийняття спадщини позивачем в позасудовому порядку позбавляє позивача можливості реалізації її спадкових прав. Просить ухвалити рішення, яким: встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті дружини [PERSON] , яка померла [INFO] ; встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] , що помер [INFO] , який прийняв спадщину, але не встиг оформити своїх спадкових прав після смерті дружини - [PERSON] , що померла [INFO] і, яка належала [PERSON] на праві приватної власності відповідно до Договору обміну квартир від 03.04.1996, посвідченого Державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі під №687/96; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] , що помер [INFO] , яка належала йому на праві приватної власності відповідно до Договору обміну квартир від 03.04.1996, посвідченого Державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі під №687/96. Також, просить судові витрати покласти на сторону позивача (а.с.3-9). 4 травня 2023 року, автоматизованою системою документообігу суду Д-3, судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.34). Ухвалою судді від 9 травня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.1-2). Ухвалою підготовчого засідання від 29 травня 2023 року постановлено закрити підготовче провадження у цій справі, призначити до судового розгляду по суті (а.с.39). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовільнити. Представник відповідача скерував суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без представника Радехівської міської ради, позовні вимоги визнають у повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення (а.с.37). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вислухавши пояснення представника позивача, покази свідка, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити, виходячи з таких міркувань. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч. 1-2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд установив, що [INFO] в селі Павлів Радехівського району Львівської області померла мати [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції у Львівській області 17.11.2015 (а.с.11). Після смерті [PERSON] , окрім іншого майна, залишилося спадкове майно, що складається із 1/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Із Договору обміну квартир від 03.04.1996, посвідченим Державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори Луців І.П. та зареєстрованим в реєстрі під №687/96 видно, що [PERSON] і [PERSON] обміняли належну їм квартиру [ADDRESS] на належну громадянам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.12). Довідкою №754 від 24.02.2023, виданою КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» підтверджується, що квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах кожному на підставі договору обміну, посвідченого Радехівською державною нотаріальною конторою 03.04.1996, зареєстрованого в реєстрі за №687/96 та записано 04.04.1996 в реєстрову книгу за реєстровим №344 (а.с.13). Відповідно до Технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , виготовленого 16.11.2015 КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації», замовниками технічної інвентаризації є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.14-16). Згідно з Висновком про вартість об`єкта оцінки від 17.03.2023, складеного ТОВ «Агенство Нерухомості «Схід 2007» ринкова вартість однокімнатної квартири, загальною площею 40,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , складає без ПДВ - 165583,00 грн, в т.ч. частка 1/4 становить 41395,75 грн (а.с.17-18). Із Довідки №158 від 06.02.2023, виданої старостою сіл Павлів, Станин Радехівської міської ради Львівської області видно, що гр. [PERSON] , до дня смерті [INFO] дійсно була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з померлою були зареєстровані: [PERSON] . За даним старости сіл Павлів, Станин Радехівської міської ради від імені померлої, [PERSON] , заповіт не посвідчувався (а.с.19). Відповідно до Свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] від 23.04.1964, [PERSON] , 1934 р.н. і [PERSON] , 1938 р.н. одружились 23.04.1964. Після реєстрації одруження дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.20). Із Витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №71985302 від 30.03.2023 видно, що за параметрами запиту: « [PERSON] , дата смерті [INFO] » у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.21). Згідно зі Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 21.06.2005, виданим Первомайською селищною радою Жовтневого району Миколаївської області [PERSON] помер [INFO] у віці 71 рік (а.с.22). Після її смерті, окрім іншого майна, залишилося спадкове майно, що складається із 1/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується вище переліченими доказами. Відповідно до Довідки №164 від 07.02.2023, виданої старостою сіл Павлів, Станин Радехівської міської ради Львівської області, гр. [PERSON] , до дня смерті [INFO] дійсно був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з померлим зареєстрованих осіб немає. За даним старости сіл Павлів. Станин Радехівської міської ради від імені померлого, [PERSON] , заповіт не посвідчувався (а.с.23). Із Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 12.03.1985, видно, що « [PERSON] » (зазначається мовою оригіналу) народилася [INFO] . Батько - « [PERSON] » (зазначається мовою оригіналу), мати - « [PERSON] » (зазначається мовою оригіналу) (а.с.24). Згідно із Свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 15.09.1990 « [PERSON] » (зазначається мовою оригіналу), [INFO] , і « [PERSON] » (зазначається мовою оригіналу), [INFO] , уклали шлюб 15.09.1990. Після шлюбу дружині присвоєно прізвище - « [PERSON] » (зазначається мовою оригіналу) (а.с.25). Із Витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №71985238 від 30.03.2023 видно, що за параметрами запиту: « [PERSON] , дата смерті [INFO] » у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.26). 30.03.2023 позивач, з метою оформлення своїх спадкових прав після смерті Спадкодавця2, в тому числі на майно яке належало Спадкодацю1, звернулась до Радехівської державної нотаріальної контори однак отримала відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з пропуском строку встановленого ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини (а.с.27). Факт вступу в управління та володіння спадковим майном та прийняття спадщини [PERSON] після смерті дружини [PERSON] , яка померла [INFO] , а також факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] на час відкриття спадщини підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , не довіряти показам якого в суду підстав немає (а.с.44). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до вимог ст.12, 229 ЦПК України такі докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Таким чином, після смерті [PERSON] фактично в управління та володіння спадковим майном вступив її чоловік - [PERSON] , який був зареєстрований та продовжував проживати у згаданій вище квартирі [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходять усі права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За змістом частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд зі заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, у разі, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем2 є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. За змістом статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Статтею 3 цього Закону визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати. Відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо такі обставини підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічного висновку дійшов ВС у своїй Постанові від 4 липня 2018 року по цивільній справі № 404/2163/16-ц. Судом установлено, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини після смерті матері в зв`язку з пропуском строку, встановленого для прийняття спадщини та не підтвердженням проживання на день смерті зі спадкодавцем. Отже, позивач прийняла спадщину після смерті свого батька, адже постійно з ним проживала у селі Квітневе Первомайського району Миколаївська області та протягом шести місяців із часу відкриття спадщини не заявила про свою відмову від спадщини, тому вона вважається такою, що прийняла спадщину. Оскільки, у цьому випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з тим, що є розбіжність між зареєстрованим та фактичним місцем проживання спадкодавця, а також відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності за позивачем у порядку спадкування. За правилами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Приймаючи до уваги вищенаведене, визнання позову відповідачем, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд робить висновки про те, що позовні вимоги сторони щодо встановлення юридичних фактів та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: approved