Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.07.2015, який розірвано 27.03.2019. У шлюбі в них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Донька проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з донькою, не проявляє батьківської турботи, не сплачує аліменти та має заборгованість по їх сплаті, не приймає участі у її вихованні. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та підтвердили обставини, наведені у позовній заяві. У судовому засіданні відповідач та його представник позов не визнали, заперечили щодо його задоволення. Представник органу опіки та піклування Козятинської міської ради у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить розгляд справи провести без його участі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про те, що у задоволенні позову необхідно відмовити з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 27.03.2019 на підставі рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області (а.с.4, 5). У шлюбі в них народилася донька [PERSON] , [INFO] (а.с.3). [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею зареєстровано місце проживання слідуючих осіб: чоловік [PERSON] , 1990 року народження, донька [PERSON] , 2016 року народження, син [PERSON] , 2020 року народження (а.с.6). Відповідно до акту голови ОСББ «Винниченка 25» (а.с.7) відповідач [PERSON] за адресою місця проживання позивача не з`являвся, у вихованні дитини участі не приймав. На підставі судового наказу від 12.12.2018, виданого Козятинським міськрайонним судом Вінницької області, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини зі всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 29.11.2018 і до повноліття доньки (а.с.8). Згідно з розрахунком старшого державного виконавця Козятинського ВДВС у Хмільницькому районі Вінницької області щодо заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів борг станом на 31.07.2020 становить 48742,10 грн. (а.с.9-17). Донька [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідує різновікову групу «Калинонька» дошкільного навчального закладу №1 з 14.09.2019 по теперішній час. За весь час перебування дитини в дошкільному закладі батько [PERSON] не приводив дитину в заклад, не забирав дитину ввечері, не приймав участі в бесідах з вихователями, в батьківських зборах, не цікавився вихованням дитини, що підтверджеється довідкою №75 від 01.12.2020 (а.с.18). [PERSON] за місцем проживання характеризується з позитивної сторони (а.с.20). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За правилами ч. 1, 2, 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 вищевказаної Постанови). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів неналежного виховання та участі відповідача у житті доньки, не встановлено факту навмисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньки [PERSON] та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками. Крім того, батько [PERSON] бажає спілкуватися з донькою, приймати участь у її вихованні та житті. Суд вважає, що оскільки батько бажає приймати участь у вихованні доньки, брати участь у її житті, намагається покращити з нею стосунки у кращу сторону, частково сплатив заборгованість по аліментам, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, проходив реабілітацію у центрі допомоги залежним «Дім Батька», за психіатричною допомогою не звертався, а позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини, тому суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Частиною 6 ст. 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У даній справі суд не погоджується із рішенням Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Козятинської міської ради Вінницької області №13 від 26.05.2021 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки, оскільки вказаним органом опіки та піклування не виявлено умисної поведінки батька щодо невиконання ним батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Крім того, даний висновок недостатньо обґрунтований та мотивований, так як він не містить висновків про те, чи відповідає такий крайній захід інтересам дитини та яким чином позбавлення відповідача батьківських прав захистить інтереси дитини. Враховуючи викладене вище, незважаючи на доводи позивача, якими вона обґрунтовує доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, суд дійшов висновку, що ці аргументи не є достатніми та спростовуються наданими відповідачем доказами, а тому у задоволенні позову слід відмовити. З урахуванням положень ст.141 ЦПК України судовий збір слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed