Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

[PERSON] \~через свого\~представника [PERSON] ,\~звернувся в\~суду з\~позовом до\~фізичної особи-підприємця\~ [PERSON] \~про стягнення\~невиплаченої заробітної\~плати при\~звільненні з\~роботи та\~стягнення середнього\~заробітку за\~весь час\~затримки розрахунку\~при звільненні,з вимогами стягнути з відповідачки на користь позивача невиплачену при звільненні заробітну плату за період з 01.10.2021 року по 09.06.2022 року у розмірі 53\~198,56 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 22\~372,42 грн., а також судові витрати. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач працював у ФОП [PERSON] на посаді друкаря з 22.10.2019 року по день звільнення за угодою сторін - 09.06.2022 року. При звільненні з роботи відповідачка вже мала заборгованість перед позивачем по заробітній платі з жовтня 2021 року. Однак, жодних документів, зокрема наказ про звільнення, повідомлення про нараховані суми належні при звільненні та відповідно повного розрахунку по заробітній платі він не отримав. При прийнятті на роботу позивачу було встановлено оклад у сумі 4\~173,00 грн., у жовтні 2021 року 6\~000,00 грн., з 01.12.2021 року - 6\~500,00 грн. За таких обставин заборгованість відповідачки перед позивачем за невиплачену заробітну плату складає - 53\~198,56 грн. Окрім того, станом на 22.08.2022 року час затримки розрахунку при звільненні позивача складає 74 календарних дні (10.06.2022 рік 22.08.2022 рік), відповідно середній заробітокза весь час затримки розрахунку при звільненні складає 22\~372,42 грн., які позивач просить стягнути на свою користь. Вищевикладене і стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Заочним рішенням суду від 23.01.2023 року позов було задоволено. Вирішено стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] , (дата державної реєстрації: [INFO] , номер запису: 21740000000041098), адреса реєстрації: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , невиплачену при звільненні заробітну плату за період з 01.10.2021 року по 09.06.2022 року у розмірі 53\~198 (п`ятдесят три тисячі сто дев`яносто вісім) гривень 56 копійок. Стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] , (дата державної реєстрації: [INFO] , номер запису: 21740000000041098), адреса реєстрації: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.06.2022 року по 22.08.2022 року у розмірі 22\~372 (двадцять дві тисячі триста сімдесят дві) гривні 42 копійки. Стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] , (дата державної реєстрації: [INFO] , номер запису: 21740000000041098), адреса реєстрації: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , витрати по сплаті судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок та 10\~000 (десять тисяч) гривень 00 копійок витрат на правову допомогу. Стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] , (дата державної реєстрації: [INFO] , номер запису: 21740000000041098), адреса реєстрації: [ADDRESS] , на користь держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок. Рішення суду допустити до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць. У свою чергу, 24.02.2023 року представник відповідача [PERSON] звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду. Ухвалою суду від 27.02.2023 року заяву прийнято до провадження та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 17.05.2023 року Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23.01.2023 року скасовано. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказала, що позивачу була частково виплачена заробітна плата, однак відповідних доказів надати змоги немає. Додатково просила суд зменшити суму витрат на правову допомогу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до Трудової книжки Серія [NUMBER] [PERSON] був прийняти на роботу до ФОП [PERSON] на посаду друкаря 22.10.2019 року, відповідно до Наказу №2-К від 22.10.2019 року. 09.06.2022 року [PERSON] звільнений з роботи за угодою сторін, відповідно до п.1 ст. 36 КЗпПУ (Наказ №12-К від 03.06.2022 року) (а.с.8-12). У зв`язку з непроведенням повного розрахунку при звільненні з [PERSON] , 05.07.2022 року адвокатом Покоєвичем А.О. на адресу ФОП [PERSON] направлено адвокатський запит з вимогами надати належним чином засвідчені копії трудового договору/контракту, копію Наказу про звільнення, повідомлення про нараховані суми, належні до виплати, підтверджуючі документи щодо виплати [PERSON] нарахованих сум, належним при виплаті під час звільнення [PERSON] (а.с.13-15). Відповідь та відповідні докази адвокату не були надані. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Проте, позивач працюючи на посаді друкаря у ФОП [PERSON] за період з жовтня 2021 року по день звільнення- 09.06.2022 року заробітну плату не отримав. Разом з тим, відповідно до Відомостей з Державного реєстру фізчних осіб платників податків про джерело/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 30.11.2022 року [PERSON] було нараховано за період з жовтня 2021 року по лютий 2022 року - 31\~700 грн. В судовому засіданні позивач вказав, що вказані кошти йому не виплачені, при цьому представник відповідача вказала, що кошти виплачувалися частково, в якій сумі не вказала, та доказів сплати позивачу заробітної плати не надала. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. За вимогами статей 115, 116 Кодексу Законів про працю України, статті 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, а при звільненні працівника всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Аналіз норм ст. ст. 47,116 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, тощо) належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення.\~Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею\~117\~КЗпП України відповідальність. Така правова позиція викладена в поставах Верховного Суду України №6- 1395цс16 від 26.10.2016 року, №6-788цс16 від 14.12.2016 року, № 6-2912цс16. Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує`на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка згідно із пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Пунктом 8 розділу III Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. В постанові ВСУ у справі № 6-2807цс16 від 01.03.2017 року зазначено, що при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки саме за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого не передбачено чинним законодавством. Вирішуючи питання розміру середнього заробітку за весь час затримки, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, необхідно виходити з розміру середньоденного заробітку позивача, який розрахований відповідно до ст. 27 ЗУ « Про оплату праці » за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, та дорівнює 734,16 гривень. Позивачем суду наданий відповідни розрахунок заборгованості. Як вказав позивач, розмір його заробітної плати був відповідним до мінімального розміру заробітної плати в Україні. Відповідно до ст. 95 КЗпП України, мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до\~статей 9\~і\~10 Закону України "Про оплату праці"\~та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до\~пп. 4 п. 2 ст. 41 Бюджетного кодексу\~до вступу в силу Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період\~мінімальна заробітна плата\~застосовується в\~розмірах і на\~умовах, що діяли в грудні попереднього бюджетного періоду. При прийнятті на роботу 22.10.2019 року [PERSON] було встановлено оклад у сумі 4\~173,00 грн., у жовтні 2021 року 6\~000,00 грн., з 01.12.2021 року 6\~500,00 грн. Період за який позивачу невиплачено заробітну плату складає з 01.10.2021 року по 09.06.2022 року. З жовтня 2021 року по листопад 2021 року мрзп складав 6\~000,00 грн.: 2* 6\~000,00 грн. = 12\~000,00 грн.; З грудня 2021 року мрзп складає 6\~500,00 грн. [PERSON] працював 6 повних місяців: 6*6\~500,00 грн. = 39\~000,00 грн. та 9 днів, з яких 7 робочих днів (погодинна ставка, відповідно до розміру мінімальної заробітної плати становить 39,26грн./год. у робочих днів з 8-годинним робочим днем становить 56 робочі години: 56*39,26 грн. = 2\~198,56 грн. Таким чином невиплачена зароюітна плата складає 53\~198,56 грн. Крім того, починаючи з 10.06.2022 року по 22.08.2022 року (74 календарних днів) ФОП [PERSON] позивачу має бути сплачений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. З врахуванням наведених вище положень п.3 та 8 Постанови 100 розрахунок середньоденної заробітної плати складає: сума ненарахованої заробітної плати, грн./кількість робочих днів - середньоденна заробітна плата, грн., тобто 6\~500 грн./21 днів (квітень 2022 року) + 6\~500,00 грн./22 днів (травень 2022 року), а всього 13\~000,00 грн./43 день = 302,33 грн. Станом на 22.08.2022 року час затримки розрахунку при звільненні позивача складає 74 календарних днів (10.06.2022 рік 22.08.2022 рік). Відповідно середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складає 22\~372,42 грн (302,33 грн.* 74 дні). Даний розрахунок відповідачкою не оспорений, доказів протилежного суду не надано. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідачем перед позивачем необгрунтовано не здійснено розрахунок по заробітній платі. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Право сторони на відшкодування понесених витрат на оплату послуг адвоката вбачається з рішень Європейського суду з прав людини, практика якого в силу ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України має використовуватись судами як джерело права, зокрема, п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015 року, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна та інші проти України" від 10.12.2009 року, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006 року, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 року. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат, представником позивача було надано Договір про надання правової допомоги від 16.08.2022 року, Ордер Серія АІ №126373, Квитанція до прибуткового касового ордера №б/н від 16.08.2022 року на суму 10\~000,00 грн., Розрахунок витрат на правову допомогу. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції ВС/КГС викладеній в додатковій постанові від 24.01.2019 р. у справі №922/15944/17. Враховуючи викладене, а також те, що заявлені представником позивача витрати у сумі 10\~000,00 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим ним часом на надання правничої допомоги, крім того, представник відповідача просила суд зменшити розмір правової допомоги. За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на правову допомогу в сумі 5 000,00 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позовної вимоги про стягнення середнього заробітку у розмірі 992,40 грн. Також, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення заробітної плати з відповідача підлягає стягненню на користь держави 992,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial