Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 3 668 грн. та судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві з 28.09.2011 по 31.10.2020 перебував [PERSON] та отримував пенсію за вислугою років призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Позивач зазначає, що у відповідача за період часу з 21.09.2020 по 31.10.2020 виникла переплата пенсії у розмірі 3 668 грн., проте відповідачем добровільно переплачені грошові кошти не повернуто. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.04.2023 відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с. 33-35). Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї процесуальними документами була направлена відповідачу та отримана 17.05.2023, про що свідчить зворотне поштове повідомлення наявне в матеріалах справи. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З матеріалів справи убачається, що позивачем не подано заперечень проти заочного розгляду справи. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Як зазначено у преамбулі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України. Відповідно до положень ст. 1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів. Згідно приписів пп. «а» ч. 1 ст. 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу. Встановлено, що 10.10.2011 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від [PERSON] надійшла заява про призначення пенсії за вислугою років у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а.с. 9). У поданій заяві відповідач зобов`язався своєчасно повідомляти органи, що призначають та виплачують пенсію про зміну місця проживання, виїзд за кордон на постійне місце проживання та інші відомості, що можуть вплинути на пенсійне забезпечення. Відповідно до протоколу за пенсійною справою - 2603017350 (МВС) від 28.09.2011, відповідачу [PERSON] призначено пенсію з 28.09.2011 довічно (а.с. 10). Згідно наказу Територіального управління Служби судової охорони у Чернігівській області від 18.09.2020 «По особовому складу», [PERSON] прийнято на службу до Служби судової охорони, зараховано до списків особового складу співробітників територіального управління Служби судової охорони у Чернігівській області з 21.09.2020, призначено на посаду контролера І категорії (помічника оперативного чергового) відділу оперативно-чергової служби та присвоєно спеціальне звання у порядку переатестування - старший сержант Служби судової охорони (а.с. 13-13 зв.). Частинами 1, 2 ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби. Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. У зв`язку із прийняттям на службу до територіального управління Служби судової охорони у Чернігівській області, відповідачем [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві подано заяву № 756 від 12.10.2020 з проханням призупинити виплату пенсії у зв`язку із поновленням на службі (а.с. 12). Відповідно до атестату № 2348 про зняття з обліку, [PERSON] припинено виплату пенсії у зв`язку із поновленням на службі. Пенсію виплачено по 31.10.2020 (а.с. 14). Згідно наданого позивачем розрахунку на утримання пенсії за пенсійною справою № 2603017350, [PERSON] здійснено переплату пенсійних виплат за період з вересня 2020 року по жовтень 2020 року у розмірі 3 668 грн. (а.с. 15). З метою досудового врегулювання спору відповідачу було направлено листи з вимогою про повернення надмірно сплачених пенсійних виплат у розмірі 3 668 грн., проте вказані вимоги залишилися без уваги з боку відповідача (а.с. 16-17, 18-19, 21-22, 24-25). Вимога позивача про повернення надмірно сплачених пенсійних виплат від 13.12.2022 відповідачем отримана 30.12.2022 (а.с. 27), проте така вимога з боку відповідача залишилася без виконання. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У спростування зазначеного будь яких доказів відповідачем суду не надано. Відповідно до положень ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача надмірно сплачених пенсійних виплат у розмірі 3 668 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у порядку розподілу між сторонами судових витрат, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останнім в дохід держави судовий збір у розмірі 2 684 грн. (а.с. 4).

Outcome: approved