Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

У лютому 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову посилалася на те, що вона з 16.08.2014 року по 22.12.2020 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.12.2020 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає із позивачем та перебуває на її утриманні. З 21.06.2020 року відповідач участі у житті доньки не приймає, не цікавиться станом її психологічного та фізичного здоров`я. До січня 2022 року відповідач надсилав матеріальну допомогу у розмірі 1\~095 грн., однак з лютого 2022 року матеріальної допомоги від відповідача не надходило, окрім одного платежу на суму 1\~200 грн. у вересні 2022 року. Те, що відповідач пішов із сім`ї стало великим стресом для доньки. Окрім того, малолітня дитина має проблеми із зубами та часто хворіє на простудні захворювання, у зв`язку з чим потребує додаткового лікування. Всі витрати на лікування доньки позивач здійснює самостійно. Відповідач інших дітей чи осіб на утриманні не має. Домовленості щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто. Враховуючи викладене, позивач змушена звернутись до суду та просити стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 7 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 21.02.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2023 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. Від представника відповідача - адвоката Авраменка А.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень представник відповідача посилався на те, що 09.10.2021 року між відповідачем іншою жінкою було зареєстровано шлюб, від якого у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Таким чином, у відповідача змінився сімейний стан, оскільки на його утриманні перебуває дружина та малолітня донька, на підтвердження чого відповідачем надано копії квитанцій про перерахування грошових коштів за період з липня 2022 року по квітень 2023 року. Окрім того, відповідач офіційно не працевлаштований, проживає у м. Нікополі, де у зв`язку із агресією рф та постійними обстрілами складно знайти роботу. Також зазначає, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували заявлений нею розмір аліментів, а витрати позивача на лікування доньки, пов`язані з її хворобою не відносяться до аліментних платежів, оскільки за своєю правовою природою є додатковими витратами на дитину. Враховуючи викладене, відповідач визнає позовні вимоги частково та зазначає, що може сплачувати аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] ,\~ [INFO] , у розмірі 1 500 грн. щомісячно, починаючи з 21.02.2023 року і до досягнення дитиною повноліття, в решті позовних вимог просив відмовити та розподілити судові витрати у рівних частинах. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, натомість його представник адвокат Авраменко А.В. через систему «Електронний суд» направив заяву, у якій просив справу розглядати за відсутності відповідача та його представника з урахуванням обставин, викладених у відзиві на позовну заяву. Також зазначив, що відповіді на відзив на адресу відповідача не надходило. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, на електронну адресу суду направила заяву, у якій позовні вимоги підтримала, просила справу розглядати у її відсутність за участю її адвоката Голікової О.С. Представник позивача адвокат Голікова О.С. у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких заяв від неї не надходило. Суд звертає увагу, що представник позивача 28.04.2023 року та 29.05.2023 року на електронну адресу суду направляла заяви про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено, однак у наступні судові засідання не з`явилася, хоча була обізнана про існування вказаної цивільної справи. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Згідно із ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. А тому суд, враховуючи ту обставину, що сторонам були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне ухвалити відповідне рішення по справі за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості та достатності, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.08.2014 року (а.с. 10), який рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.12.2020 року було розірвано (а.с. 12-13). Батьками малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Малолітня донька [PERSON] , [INFO] , проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на утриманні позивача, що підтверджується довідкою № 184 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 11.01.2023 року (а.с. 14). Позивачем надано копії фіскальних чеків на покупку лікарських засобів на суму 764,10 грн. та 200,00 грн. (а.с. 19а, 19б), білет до цирку «Всесвітня подорож» вартістю 300 грн. (а.с. 19в), електронне направлення від 19.10.2022 року, видане на ім`я малолітньої доньки [PERSON] з надання консультації спеціаліста, діагноз: розлад мовлення (а.с. 30), а також копії документів із записами лікарів (а.с. 16-19), однак встановити, що такі записи зроблені саме по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] не вбачається можливим, оскільки вони неналежної якості та нечитабельні. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09.10.2021 року (а.с. 50) Батьками малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Положеннями частини другої статті 51\~Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). За змістом ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно із ч. 2 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.\~182\~СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. На підставі ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема й розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст.\~7\~Сімейного кодексу\~України визначено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Положеннями ч. 1 ст.\~141\~СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Суд зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами необхідності стягнення саме такого розміру аліментів на утримання дитини, визначеного позивачем, враховуючи, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. На думку суду, зазначений позивачем розмір аліментів фактично обумовлений додатковими витратами на дитину, пов`язаними з хворобою дитини. Аліментні платежі необхідні, аби забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Суд звертає увагу, що позивач, посилаючись на понесення додаткових витрат у зв`язку із лікуванням та проходженням обстежень дитини, не позбавлена можливості звернутись з позовом щодо стягнення додаткових витрат, понесених на лікування, які стягуються одноразово, лише у разі не вирішення батьками в добровільному порядку витрат щодо лікування дитини. Також, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість та спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі, заявленому позивачем 7\~000 грн. щомісячно. Визначаючи розмір аліментів, які необхідно стягнути із відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дитини, а також стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, який не працює, однак є працездатним, має на утриманні малолітню дитину [PERSON] , [INFO] від іншого шлюбу. Відповідач відомостей щодо розміру свого доходу суду не надав, однак, враховуючи, що він перебуває у працездатному віці, доказів наявності у відповідача інвалідності матеріали справи не містять, а тому, на думку суду, відповідач спроможний надавати позивачу аліменти на утримання спільної дитини у розмірі 2 000 грн. щомісячно, що є не меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та буде об`єктивним, необхідним, достатнім та справедливим розміром стягнення аліментів. Враховуючи вищевикладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи надані та здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, з огляду на те, що малолітня дитина сторін малолітня, знаходиться на утриманні своєї матері, яка потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, враховуючи те зміну сімейного стану відповідача, а також часткове визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, які слід стягнути із відповідача на користь позивача на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2 000 грн. щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи стягнення з 22.02.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач просила суд стягнути аліменти на утримання дитини починаючи з 21.02.2023 року. Стаття 191\~СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд звертає увагу, що відповідно до штампу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вхідним номером 5346, зазначена позовна заява була зареєстрована відповідальним працівником суду 22.02.2023 року, а тому, відповідно до ст. 191 СК України, стягнення аліментів слід почати з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 22.02.2023 року, а не з моменту підписання позову позивачем. Відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позивач від сплати судового збору звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позовні вимоги було задоволено частково, тому з відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути судовий збір у розмірі 306,73 грн. на користь держави. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі вищевказаного,

Outcome: partial