Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення процентів та інфляційних втрат у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання. Свої вимоги обґрунтував тим, що 25.09.2014 він позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 5500 доларів США, однак відповідач в обумовлені строки їх не повернула. Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 15.09.2015 стягнуто з відповідача в його користь 119405,00 гривень згідно з договором позики від 25.09.2014 та 4975,00 гривень як проценти від суми позики. Крім того, рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 12.07.2021 стягнуто з відповідача в його користь 10746,40 гривень процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 20.01.2017 по 20.01.2020. Відповідно до повідомлення Любешівського відділу ДВС у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного МУМЮ, згідно виконавчого провадження № 63410967 по виконанню виконавчого листа Любешівського районного суду № 162/1293/15-ц від 0810.2015 про стягнення з [PERSON] в його користь 119405,00 гривень згідно з договором позики від 25.09.2014 та 4975 гривень як проценти від суми позики стягнень не було. Заборгованість станом на 12.01.2023 складає 124380,00 гривень. Тому станом на час звернення до суду з даною позовною заявою, зобов`язання відповідачем не виконане, грошові кошти не повернуті і тому зобов`язання не припинилося. Зазначає, що з відповідача в його користь підлягає стягненню 3% річних в сумі 10746,45 гривень. Розрахунок процентів за прострочення виконання зобов`язання за період з 20.02.2020 по 20.02.2023: 119405/100*3*3 = 10746,45 гривень.\~Розрахунок здійснював\~за формулою\~ІІС=(ІІ1:100)х(ІІ2:100)х(ІІ3:100)х…(ІІZ:100)\~ІІ 1\~ індекс\~інфляції за\~перший місяць\~прострочення,\~… ІІZ\~ індекс\~інфляції за\~останній місяць\~прострочення.\~ІІс (100,80:100)\~х (100,80:100)\~х (100,30:100)\~х (100,20:100)\~х (99,40:100)\~х (99,80:100)\~х (100,50:100)\~х (101,00:100)\~х (101,30:100)\~х (100,90:100)\~х (101,30:100)\~х (101,00:100)\~х (101,70:100)\~х (100,70:100)\~х (101,30:100)\~х (100,20:100)\~х (100,10:100)\~х (99,80:100)\~х (101,20:100)\~х (100,90:100)\~х (100,80:100)\~х (100,60:100)\~х (101,30:100)\~х (101,60:100)\~х (104,50:100)\~х (103,10:100)\~х (102,70:100)\~х (103,10:100)\~х (100,70:100)\~х (101,00:100)\~х (101,90:100)\~х (102,50:100)\~х (100,70:100)\~х (100,70:100)\~х (100,80:100)\~=\~1.47554778.\~Інфляційне збільшення:\~119405,00х1.47554778-119405,00=56782,78\~гривень.\~Загальна заборгованість:\~період прострочення\~грошового зобов`язання\~1097\~днів.\~119405,00\~(сума\~боргу)\~+\~56782,78\~(інфляційне\~збільшення)\~=\~176187,78\~гривень. Посилаючись на зазначені обставини, [PERSON] просив суд, стягнути з [PERSON] в його користь 10746,45 гривень процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 20.02.2020 по 20.02.2023 та стягнути з [PERSON] в його користь 176187,78 гривень інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 20.02.2020 по 20.02.2023. Ухвалою судді Любешівського районного суду Волинської області від 23.02.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін) - а.с.15. Розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку з неодноразовими клопотаннями відповідача та позивача, останній раз - на 16 год 00 хв 20.06.2023. На призначену дату судового розгляду відповідач не прибула, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи (а.с.44-45). Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходили. Позивач [PERSON] уточнив свої позовні вимоги, подав заяву про зменшення позовних вимог та, мотивувавши її, просив стягнути з [PERSON] в його користь: 10746,45 грн процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 20.02.2020 по 20.02.2023; 56782,78 грн інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 20.02.2020 по 20.02.2023 (а.с.48). Окрім того просив стягнути з відповідача в його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 1800 грн. У судовому засіданні 20.06.2023 позивач підтримав свої позовні вимоги (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) та просив їх задовольнити. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд доходить такого висновку. Відповідно до рішення Любешівського районного суду Волинської області від 15.09.2015 у справі № 162/1293/15-ц, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] у користь [PERSON] 119405 гривень боргу та 4975 гривень процентів, всього 124380 гривень, згідно з договором позики від 25.09.2014. Із змісту рішення суду слідує, що [PERSON] не виконала грошове зобов`язання у іноземній валюті, а судом стягнуто його гривневий еквівалент (а.с.6-7). Згідно з рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 12.07.2021 у справі № 162/54/20, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] 10746,45 гривень процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 20.01.2017 по 20.01.2020 та судові витрати по справі. У задоволені позовних вимог про стягнення процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 15.09.2015 по 19.01.2017 відмовлено у зв`язку із пропущенням строку позовної давності. У задоволені позовних вимог про стягнення 81464,04 гривень інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання відмовлено за недоведеністю (а.с.8-10). Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність\~застосовується судом\~лише за\~заявою сторони\~у спорі,\~зробленою до\~винесення ним\~рішення. Сплив\~позовної давності,\~про застосування\~якої заявлено\~стороною у\~спорі,\~є підставою\~для відмови\~у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно з ч.1, ч.3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з абз. 3 ст. 1, ч. 1 ст. 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 та ч. 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи. Частиною першою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з врахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Суд погоджується зі доводами позивача, що відповідно до розписки [PERSON] від 25.09.2014 валютою зобов`язання є долари США. Між тим, позивач скористався своїм диспозитивним правом та звернувся до суду з позовом про стягнення гривневого еквівалента суми боргу, що відповідало існуючій у той час прецедентній практиці Верховного Суду України. Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 15.09.2015 № 162/1293/15-ц позов [PERSON] до [PERSON] задоволено та стягнуто з відповідача 119405,00 гривень основного боргу та 4975,00 гривень процентів від суми позики. Крім того, рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 12.07.2021 № 162/54/20 стягнуто з [PERSON] 10746,45 гривень процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 20.01.2017 по 20.01.2020. У суді встановлено, що відповідно до повідомлення Любешівського відділу державної виконавчої служби у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), виконавче провадження № 63410967 по виконанню виконавчого листа Любешівського районного суду № 162/1293/15-ц від 08.10.2015 про стягнення з [PERSON] 119405,00 гривень згідно з договором позики від 25.09.2014 та 4975,00 гривень як проценти від суми позики та згідно виконавчого провадження № 70749271 по виконанню виконавчого листа Любешівського районного суду № 162/54/10 від 14.12.2022 про стягнення з [PERSON] 10746,45 гривень процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 20.01.2017 по 20.01.2020 стягнення не було (а.с.11). На момент звернення [PERSON] до суду з цим позовом [PERSON] грошове зобов`язання не виконала. Порушення прав позивача зі сторони відповідача є триваючим. Отже, оскільки з 15.09.2015 валютою зобов`язання стала національна валюта України гривня, тому нарахування індексу інфляції у цьому випадку є правомірним. Аналогічну правову позицію висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11. 2019 у справі № 340/385/17. Розрахунок позивача, зазначений в його позовній заяві, щодо інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання перевірено судом і є правильним. Аналізуючи зміст частини другої статті 625 ЦК України, суд констатує, що [PERSON] також вправі вимагати стягнення з [PERSON] 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання, починаючи з дня ухвалення рішення Любешівським районним судом Волинської області у справі № 162/1293/15-ц та виходячи з суми основного боргу в розмірі 119405,00 гривень. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. У судовому засіданні позивач просить стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1800,00 (одна тисяча вісімсот) гривень, подавши суду документи, які підтверджують понесення таких витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, позивачем було надано квитанцію прибуткового касового ордера від 20.03.2023 на суму 1800,00 гривень, акт виконаних робіт від 20.02.2023, копію договору про надання правничої допомоги від 15.02.2023 та додаток договору про надання правничої допомоги від 15.02.2023 (а.с.30-37). За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними доказами наявність понесених витрат, тому вимога про стягнення цих витрат з відповідача підлягає до задоволення. Оскільки позивач згідно з п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн., тому у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача в дохід держави зазначений розмір судового збору.

Outcome: approved