Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, укладений 09 серпня 1997 року, зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №1395. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що більше 20 років, а саме з 09 серпня 1997 року, перебуває з відповідачем у шлюбі. В подружжя є діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які є повнолітніми. Зазначає, що останнім часом стосунки між подружжям погіршились, між ними виникають постійні сварки та конфлікти, а останні три роки сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, не виконують сімейних обов`язків. Вважає, що за таких обставин примирення та збереження сім`ї з подальшим спільним проживанням є неможливим, а шлюб носить виключено формальний характер, а тому просить такий розірвати. Представник позивача в судовому засіданні 07.06.2023 позовні вимоги підтримав. 14.06.2023 в судове засідання позивач, представник позивача не з`явилися, від останнього на адресу суду надійшло клопотання про проведення судового засідання без їх участі, позовні вимоги підтримають та просять такі задовольнити. Відповідач в судовому засіданні, яке відбулося 07.06.2023, позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечила щодо їх задоволення. Вказала, що сторони протягом 3 років спільно не проживають, спільного господарства не ведуть та шлюбних відносин не підтримують, так як їй відомо, що позивач на даний час виховує маленьку дитину, якій потрібен батько, а тому вважає, що шлюб слід розірвати. 14.06.2023 в судове засідання не з`явилася, звернулася з заявою про проведення розгляду справи за її відсутності, просить суд ухвалити рішення у справі. Враховуючи неявку сторін та подані заяви, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно зі\~ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1\~ст. 24 СК України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3\~статті 56 СК України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1\~ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до\~статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2\~статті 112 СК України\~передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2\~ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 09 серпня 1997 року уклали шлюб, зареєстрували такий у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №1395. Після державної реєстрації шлюбу відповідачу присвоєно прізвище « [PERSON] ». Судом встановлено, що подружжя проживає окремо, неповнолітніх дітей у них немає, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. Будь-які спроби примиритися не дали результатів, оскільки у сторін різні погляди на сімейне життя та подружні обов`язки. Між ними втрачено почуття взаєморозуміння, без якого повноцінна сім`я існувати не може, а примирення неможливе. З цього слідує, що між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оскільки обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. З цього слідує, що подальше збереження шлюбу, який існує формально, суперечитиме інтересам сторін, а тому його слід розірвати. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, згідно з якими у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову понесено судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1073,60 грн., а відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, відтак суд приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, що становить 536,80 грн., а решту судових витрат у розмірі 536,80 грн. стягнути з відповідача на його користь. На підставі ст. ст. 24, 105, 112 СК України,

Outcome: approved