Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

в квітні 2023 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Дунь В.В. звернулась до суду із позовом до відповідача ТОВ «СБ ЛТД» про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва. В обґрунтування позову зазначено, що між [PERSON] та ТОВ «СБ ЛТД» було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири від 04.12.2014 року, відповідно до умов якого сторони зобов`язались укласти основний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , впродовж 4 кварталу 2015 року. Між вказаними сторонами, 04.12.2014 року було укладено договір про забезпечення виконання зобов`язань № ОМ/2С-К52, відповідно до якого [PERSON] зобов`язалась сплатити на користь відповідача за вказаним вище попереднім договором купівлі-продажу квартири суму в розмірі 341320,00 грн. 08.12.2016 року між сторонам було укладено додаткову угоду № 1, відповідно до якої прізвище [PERSON] було змінено на [PERSON] . Крім того, 09.12.2016 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 2, відповідно до якої сторонами було погоджено, що загальна вартість вказаного об`єкта становить 347680,00 грн. [PERSON] сплатила зазначену вартість вказаного об`єкту нерухомості, а відтак, останньою, були виконані зобов`язання за укладеними договорами. 09.12.2016 року між ТОВ «СБ ЛТД», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги та заміну сторони у зобов`язанні, відповідно до якого сторони погодили, що права та обов`язки [PERSON] за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 04.12.2014 року перейшли до [PERSON] 09.12.2016 року між ТОВ «СБ ЛТД», [PERSON] та [PERSON] було укладено угоду про відступлення права вимоги за договором про забезпечення виконання зобов`язань № ОМ/2С-К52 від 04.12.2014 року, за якою права та обов`язки [PERSON] перейшли до [PERSON] . Крім того, відповідно до п. 2.2 цієї угоди було уточнено номер квартири, а саме: квартира [ADDRESS] , та площа стала 32,80 кв.м. Позивач вказує, що свої зобов`язання за вказаними договорами вона виконала, однак, відповідач не виконав своїх зобов`язань перед позивачем, у власність квартиру не передав, та будинок не було введено в експлуатацію. На даний час будівництво житлового комплексу по [ADDRESS] зупинено, оскільки будівництво житлового комплексу проводилося без належних на те документів. Позивач зазначає, що у зв`язку з виконанням нею свого зобов`язання щодо сплати вартості квартири виникло майнове право вимоги та право на оформлення у власність вказаної квартири. З огляду на те, що квартира в будинку [ADDRESS] є повністю оплаченою позивачем, знаходиться в об`єкті новоствореного нерухомого майна (житловому будинку), після завершення будівництва та прийняття до експлуатації якого вказана квартира стане окремим майном, а тому до завершення будівництва об`єкту нерухомого майна, в якому знаходиться квартира, та прийняття його до експлуатації - позивачу належить не право власності на цю квартиру, а майнові права на неї, в тому числі право на оформлення у власність вказаної квартири після завершення будівництва та прийняття до експлуатації житлового будинку, в якому знаходиться квартира. З огляду на викладене, а також з метою захисту своїх прав позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом та просить суд визнати за нею майнове право, в тому числі право на отримання в натурі та оформлення у власність після завершення будівництва, - на однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.04.2023 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.05.2023 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання явку свого представника не забезпечив. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відзив на позов до суду не надходив. З огляду на викладене, а також з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та ТОВ «СБ ЛТД» було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири від 04.12.2014 року, відповідно до умов якого сторони зобов`язались укласти основний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , впродовж 4 кварталу 2015 року. Крім того, між вказаними сторонами, 04.12.2014 року було укладено договір про забезпечення виконання зобов`язань № ОМ/2С-К52, відповідно до якого [PERSON] зобов`язалась сплатити на користь відповідача за вказаним вище попереднім договором купівлі-продажу квартири суму в розмірі 341320,00 грн. 08.12.2016 року між сторонам було укладено додаткову угоду № 1 до договору про забезпечення виконання зобов`язань № ОМ/2С-К52 від 04.12.2014 року, відповідно до умов якої прізвище [PERSON] було змінено на [PERSON] . Крім того, 09.12.2016 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до договору про забезпечення виконання зобов`язань № ОМ/2С-К52 від 04.12.2014 року, відповідно до умов якої сторонами було погоджено, що загальна вартість вказаного об`єкта становить 347680,00 грн. [PERSON] сплатила зазначену вартість вказаного об`єкту нерухомості, що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків, а відтак, останньою, були виконані зобов`язання за укладеними договорами. 09.12.2016 року між ТОВ «СБ ЛТД», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги та заміну сторони у зобов`язанні, відповідно до якого сторони погодили, що права та обов`язки [PERSON] за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 04.12.2014 року перейшли до [PERSON] . Крім того, 09.12.2016 року між ТОВ «СБ ЛТД», [PERSON] та [PERSON] було укладено угоду про відступлення права вимоги за договором про забезпечення виконання зобов`язань № ОМ/2С-К52 від 04.12.2014 року, за якою права та обов`язки [PERSON] перейшли до [PERSON] . Також, відповідно до п. 2.2 цієї угоди було уточнено номер квартири, а саме: квартира [ADDRESS] , та площа стала 32,80 кв.м. Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що стороною позивача доведено виконання зобов`язання за укладеними договорами та сплату коштів. Однак, позивач вказує, що відповідач не виконав своїх зобов`язань перед позивачем, у власність квартиру не передав, та будинок не було введено в експлуатацію, на даний час будівництво житлового комплексу по [ADDRESS] зупинено, оскільки, будівництво житлового комплексу проводилося без належних на те документів. Наведені обставини стороною відповідача не спростовані, а також в ході розгляду справи стороною відповідача не надано суду доказів належного виконання товариством своїх зобов`язань за укладеними між сторонами договорами. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач вказує, що нею повністю сплачена вартість квартири до завершення будівництва об`єкту нерухомого майна, в якому знаходиться квартира, та прийняття його до експлуатації, а відтак її зобов`язання за договором виконані та їй належать майнові права на квартиру. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що частиною 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до правил ст. ст. 177, 190 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага; майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. У вказаній нормі зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Згідно із ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилом ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україна», а саме ст. 3 визначено поняття «майнових прав» як будь-яких прав, пов`язаних з майном, відмінних від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Судом встановлено, що позивачем виконані свої зобов`язання щодо оплати вартості квартири в будинку, який на даний час не прийнятий в експлуатацію, а тому позивач має майнові права на вказаного об`єкт. Доводи та обґрунтування позову стороною відповідача не спростовано, як і не надано доказів безпідставності позовних вимог. Враховуючи викладене, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості та достовірності, а також приймаючи до уваги те, що позивачем надано суду достатні та переконливі доказів, які в своїй сукупності підтверджують заявлені позовні вимоги, та стороною відповідача, останні, не спростовані, а тому суд, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає, що позов є обґрунтований та доведений, в зв`язку з чим підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 3476,80 грн.

Outcome: approved