Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

Позивача [PERSON] в особі адвоката - Сливченко Ю.В. звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав та стягнути аліменти на утримання двох дітей у розмірі частини усіх видів заробітку ,але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовну заяву мотивує тим, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 04 вересня 2004 року був зареєстрований шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Хмільницького міського управління юстиції Вінницької області, про що зроблено запис у книзі реєстрації № 137. За час перебування у шлюбі народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти зареєстровані та постійно проживають з позивачем. Також позивач зазначає , що діти перебувають на її утриманні та вихованні. Відповідач у вихованні дітей ніякої участі не приймає, з 2014 року, повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не проявляє батьківської турботи, свідомо ухиляється від виконання свого юридичного обов`язку по вихованню дітей. 08 березня 2023 року Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Крім того, даною ухвалою судом витребовувався від Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації висновок про наявність або відсутність підстав доцільності позбавлення відповідача [PERSON] [INFO] батьківських прав щодо його неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] [INFO] . 17 травня 2023 року Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні наполягала на позбавлені батьківських прав та стягнення аліментів з [PERSON] на утримання двох дітей. Відповідач в судові засідання жодного разу не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомляв, відзив на позов не подав. Поштова кореспонденція (ухвала про відкриття провадження та копія позовної заяви з додатками, а також судові повістки, що направлялися за останньою відомою адресою проживання відповідача), поверталась до суду неврученою з відміткою «Укрпошти» про причини повернення - «За закінченням терміну зберігання». Таким чином, відповідач, враховуючи положення статей 128, 130 ЦПК України, вважається таким, що повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання. Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника. Також направила до суду висновок від 17 квітня 2023 року № 103008-1493 про доцільність позбавлення батьківських прав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31 липня 2008 року, (а.с. 18,), [INFO] народилась [PERSON] батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23 березня 2012 року (а.с. 19). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані з [PERSON] за однією адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, участі у вихованні та утриманні дитини взагалі не приймає, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, що стало підставою для звернення з даним позовом. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 150 СК України, ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати свою дитини, піклуватися про здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, забезпечити одержання ним повної загальної середньої освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно з п. 2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач самоусунувся від виховання доньок, стосунків із дітьми не підтримує, не піклується як батько про своїх дітей, не цікавиться станом їх здоров`я, не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток, будь-якої матеріальної допомоги на утримання, лікування та розвиток дітей не надає, не виконує своїх батьківських обов`язків. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду ,що [PERSON] участі у вихованні доньок не приймає , не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток,не утримує та не виконує своїх батьківських обов`язків,з 2014 року жодного разу не навідався до них. Ухилення від покладених на батьків обов`язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьків батьківських прав як це передбачено ст. 164 СК України. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. В ході розгляд справи судом встановлено, що відповідач вихованням дітей не займається, необхідних умов для розвитку дітей не надає, долею та здоров`ям дітей не цікавиться, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, наміру приймати участь у житті дитини не виявляє, дані обставини також підтверджуються показами свідків. Статтею 8 ч.2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (з останніми змінами), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.09.1991 р., передбачено, що Україна, як держава-учасниця, зобов`язана поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи сімейні зв`язки. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з наданим Службою у справах дітей та сім`ї Дніпровської РДА висновком про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно його дочок, неповнолітньої [PERSON] [INFO] та малолітньої [PERSON] [INFO] , з метою соціально-правового захисту дітей на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 17 квітня 2023 року прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] по відношенню до його неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] [INFO] . Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є правовим способом захисту прав і інтересів дитини. Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується відсутність належної уваги до дітей з боку батька, небажання відповідача та його свідоме ухилення займатися вихованням дітей та матеріально забезпечувати їх, спілкуватися з ними, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки це буде відповідати інтересам дітей. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення аліментів, слід зазначити про таке. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (ч. 2 с. 182 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів суд також має враховувати положення ст. 182 СК України, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд дослідивши матеріали справи вислухавши покази свідків приходить до висновку про задоволення стягнення аліментів частково ,а саме в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на утримання дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. Відтак, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 2 147,2 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial