Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

\~\~\~ Процедура (рух справи): У січні 2023 року від Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, на підставі ухвали від 20 грудня 2022 року, до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області за підсудністю надійшла цивільна справа за позовною заявою Комунального підприємства «Теплокомуненерго» Олександрійської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за отриману теплову енергію станом на 01.11.2022 року в сумі 56\~783,17 грн., три відсотки річних в сумі 746,82 грн. та індекс інфляції в сумі 2 299,34 грн. Відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 01 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 06 березня 2023 року представник позивача подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій просить стягнути з відповідачів заборгованість за отримані послуги станом на 01.12.2022 року в розмірі 57 976,67 грн., а також три відсотки річних в сумі 746,82 грн. та індекс інфляції в сумі 2 299,34 грн. Ухвалою суду від 09 травня 2023 року витребувано від позивача додаткові докази. Сторони подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Аргументи позивача, Комунального підприємства «Теплокомуненерго» Олександрійської міської ради: Позовні вимоги позивач мотивує тим,\~що КП\~"Теплокомуненерго"\~Олександрійської міської\~ради є\~підприємством,\~яке надає\~наймачам,\~власникам та\~членам їх\~сімей,\~що фактично\~проживають у\~квартирах або\~приватних будинках,\~послуги з\~теплопостачання за\~рахунок власних\~та залучених\~коштів.\~КП "Теплокомуненерго"\~перебуває з\~відповідачем [PERSON] \~у фактичних\~договірних відносинах,\~про що\~свідчить відкритий\~на ім`я\~останнього особовий\~рахунок № [NUMBER] .\~Позивачем здійснювалося\~постачання теплової\~енергії до\~квартири [ADDRESS] . Власниками вказаної квартири до 02 грудня 2022 року були відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Проте, відповідачі в порушення умов договору не сплачували вартість отриманої теплової енергії в установлені строки, у зв`язку з чим станом на день продажу квартири 01.11.2022 року за ними рахується заборгованість в розмірі 56 783,17 грн. Крім того, на підставі до ст. 625 ЦПК України у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, просить стягнути з відповідачів 3% річних, що становить 746,82 грн. та індекс інфляції в сумі 2299,34 грн. Також просить стягнути з відповідачів на свою користь судовий збір в сумі 2481 грн. сплачений при зверненні до суду з позовом. Представник позивача надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Аргументи (позиція) відповідачів: Представник відповідачів подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позовні вимоги визнаються відповідачами частково у розмірі 24 427,07 грн. за останні три роки, що передували зверненню до суду. Решту позовних вимог не визнають з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності за вимогами, що виникли до січня 2020 року. Представник відповідачів - адвокат Ковальова Т.Ю. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі відповідачів. Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши матеріали справи та зміст заяв сторін по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані позивачем докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Встановлені судом обставини справи: Комунальне підприємство "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради є підприємством, яке надає наймачам, власникам та членам їх сімей, що фактично проживають у квартирах або приватних будинках, послуги з теплопостачання за рахунок власних та залучених коштів. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] , яка забезпечується послугами з постачання теплової енергії, надання яких здійснюється КП "Теплокомуненерго". На ім`я відповідача [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Внаслідок несплати\~відповідачами платежів\~за отримані\~послуги,\~станом на\~01\~грудня 2022 виникла заборгованість у розмірі 57 976,67 грн., а також нараховано три відсотки річних в сумі 746,82 грн. та втрати від інфляції - 2299,34 грн. На підставі договору купівлі-продажу від 02 грудня 2022 року відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] була продана квартира [ADDRESS] . У січні 2023 року КП «Теплокомуненерго» Олександрійської міської ради звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за отриману теплову енергію. Вказані обставини справи підтверджуються належними та допустимими доказами. Оцінка суду (джерела права): Правовідносини, що існують між сторонами, регулюються нормами\~Цивільного кодексу України,\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги»,\~Законом України «Про теплопостачання», Правилами користування тепловою енергією, які затверджено\~Постановою КМУ від 03 жовтня 2007 року №1198. Згідно зі статтею 13 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов?язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов?язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов?язаннями, пов?язаними із спільним майном. Визначення "споживач комунальних послуг" наведене у п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", згідно якого таким споживачем є індивідуальний або колективний споживач. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 1 наведеного Закону індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно ч.1 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. З огляду на зміст правовідносин, що існують між сторонами, вони по своїй суті є грошовим зобов`язанням, в якому серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника як споживача послуг покладено цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора, як виконавця комунальної послуги, вимагати сплату коштів за фактично надані послуги. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1, 2 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язань. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 03 грудня 2019 року у справі №216/6655/15-ц зазначив, що Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 передбачають, що договір про надання послуг укладається між виконавцем послуг і споживачем. Відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Частиною шостою статті 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до\~ст.\~ст.\~12,\~81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Висновок суду: Суд зазначає, що позивач, КП «Теплокомуненерго» надавав послуги з постачання теплової енергії відповідачам до квартири [ADDRESS] . Даючи оцінку\~вищезазначеним доказам\~у їх\~сукупності,\~враховуючи,\~що відповідачі\~є співвласниками\~вказаної квартири\~та отримували житлово-комунальну послугу для власних потреб та, відповідно, є споживачами послуги, яку надає позивач, суд приходить до висновку про те, що відповідачі мають солідарний обовязок сплатити борг за отримані послуги. Щодо заяви відповідачів про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог, що виникли до січня 2020 року, суд зазначає наступне. Правилами ст. 256 ЦК України встановлено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно положень ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. Оплата періодичного платежу не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин боргу (постанова ВСУ від 22 березня 2017 року N 761/12553/15-ц, постанова Верховного Суду від 23 грудня 2020 року № 127/23910/14-ц). Частиною 5 ст. 267 ЦК України встановлено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно п. 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", відповідно до якого Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнений пунктом 12, який набрав чинності 02 квітня 2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин. Вказаний карантин продовжений постановами Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", від 22 липня 2020 року № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та від 09 грудня 2020 року № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами згідно Постанови КМУ №1423 від 23.12.2022), продовжений до 30 червня 2023 року. Таким чином,\~починаючи з\~дня набрання\~чинності Закону\~України від\~30\~березня 2020\~року №\~540-IX,\~тобто з\~02\~квітня 2020\~року,\~діє положення\~про продовження\~строків позовної\~давності на\~період карантину,\~отже початок перебігу позовної давності, як у 2020 році, так і на даний час, є 02 квітня 2017 року. На підставі ухвали суду про витребування доказів, позивачем надано до суду повний розрахунок заборгованості по особовому рахунку, з якого видно, що заборгованість утворилася з січня 1998 року по 01 грудня 2022 року. Судом встановлено, що з даним позовом позивач звернувся до суду 19 грудня 2022 року, а тому строк позовної давності необхідно обраховувати не від дати подачі позову до суду, а від 02 квітня 2017 року, у звязку з чим позовна давність спливла за вимогами за період з січня 1998 року до 01 квітня 2017 року, а за вимогами з 02 квітня 2017 року до 01 грудня 2022 року її строк продовжується на строк дії карантину. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають частковому задоволенню, в межах строку позовної давності, який слід обраховувати з часу запровадження карантинних заходів в межах позовних вимог, а саме за період з 02 квітня 2017 року до 01 грудня 2022 року у розмірі 46 268 грн. 23 коп. Крім цього, оскільки відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання, з них, відповідно до ст.625 ЦК України, слід стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 1834,98 грн. та 3% річних від простроченої суми - 595,99 грн., в межах строку позовної давності та до 31 січня 2022 року. Судові витрати у вигляді сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору суд розподіляє у відповідності до вимог\~ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим відшкодуванню за рахунок відповідачів підлягають судові витрати у сумі 1979 грн. 95 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial