Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 21 вересня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 909, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхнього малолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 5 000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 15.05.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Заява мотивована тим, що спільне життя з відповідачем у неї не склалося у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння між ними, їхні різні погляди на сімейне життя та через втрату почуття взаємної любові, внаслідок чого ведення спільного побуту між ними та їхнє спільне проживання припинене у березні 2022 року. Щодо вимоги про стягнення аліментів позивач заяву обґрунтувала тим, що від шлюбу у них з відповідачем народився син [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає разом з матір`ю та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач допомоги на утримання дитини не надає, хоча є здоровим та працездатним, а тому вона просить стягнути з нього аліменти на дитину у визначеному нею розмірі. Провадження у справі відкрито 24.05.2023, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та відповідач в судове засідання не з`явився, надали заяву про слухання справи за їх відсутності. Як свідчать матеріали справи, відповідач визнав заявлені вимоги в повному обсязі. Дослідивши докази наявні в матеріалах справи та надавши їм відповідну оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 21 вересня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного Шевченківського районного суду м. Києва, зареєстровано шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , актовий запис №909, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу, копія якого долучена до матеріалів справи. У зв`язку із реєстрацією шлюбу позивач прізвище не змінювала. Як вбачається із витягу з книги актів цивільного стану про народження код: [NUMBER] від 29.11.2016, батьками [PERSON] [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (копія свідоцтва про народження наявна в матеріалах справи). Свідоцтво про народження код: [NUMBER] , номер: [NUMBER] від 27.02.2020, свідчить про те, що сторони є батьками [PERSON] [INFO] , (копія свідоцтва про народження наявна в матеріалах справи). Позивач вказує, що шлюбні стосунки між сторонами фактично припинились та спільне господарство не ведеться. Примирення між позивачем та відповідачем не є можливим. Викладені позивачем [PERSON] обставини не спростовуються [PERSON] . Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про спільне проживання сторін, ведення спільного господарства. Доказів, які свідчили б про можливість примирення позивача та відповідача в ході розгляду справи отримано не було. Також не було отримано доказів, які б свідчили про те, що розірвання шлюбу буде суперечити інтересам сторін. За приписами ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно вимог ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивач та відповідач тривалий час не проживають сім`єю, у них різні погляди на життя, на сімейні цінності, між сторонами припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство. Враховуючи зазначені обставини та те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них (позивача), примирення між сторонами є неможливе, суд дійшов висновку, що позов в частині розірвання шлюбу - підлягає задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Позивач вказує, що неповнолітні діти проживають разом з матір`ю, а відповідач [PERSON] , не приймає участі в їх утриманні . Наведені позивачем обставини визнаються відповідачем в повному обсязі. Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Україною 27.02.1991, а набула чинності для України 27.09.1991, закріплено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (стаття 27). Обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладений на батьків відповідно до статті 180 СК України. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідно до вимог ст. 180 СК України. За рішенням суду, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як це визначено ч. 2 ст. 181 СК України. Згідно зі ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Зважаючи на вищенаведені норми права, беручи до уваги визнання [PERSON] позову і в частині стягнення аліментів на утримання дітей, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей: малолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000,00 грн. на кожну дитину, починаючи з дня подання позову до суду, тобто з 23.05.2023 року і до досягнення дитьми повноліття. Відповідно до п.1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст.141, 142 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved