Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

08 лютого 2023 року [PERSON] в особі представника звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, відповідно до якої просив суд: позбавити [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] ; стягнути понесені позивачем судові витрати з відповідача. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Батьки дитини в шлюбі не перебували, однак з травня 2019 року по березень 2022 року проживали разом однією сім`єю вели спільне, сумісне господарство. Позивач визнав батьківство. Після введення в Україні режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я сина, мати разом з дитиною, в березні 2022 року виїхала за межі України. Через три місяці, відповідачка повернулася до міста Дніпро, і залишила позивачу, батькові шестимісячну дитину. З того часу малолітній [PERSON] [INFO] фактично проживає з батьком, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивачем - батьком дитини створені належні умови для виховання, проживання, всебічного розвитку сина. У [PERSON] є окрема кімната, місце для сну та ігор, в достатній кількості іграшки за віком. Данило забезпечений одягом та взуттям за сезоном. Мати дитини, [PERSON] , не бажаючи займатися вихованням, утриманням та піклуванням своєї дитини, власноруч підписала нотаріально завірену заяву про те, що вона відмовляється від своїх батьківських прав і надає згоду на усиновлення свого малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , будь-яким громадянином України. Відповідачка жодним чином не бере участь у вихованні дитини, не приділяє їй ніякої уваги, не цікавиться її станом здоров`я, матеріально не забезпечує, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною. Позивач вважає, що з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини доцільно позбавити відповідачку батьківських прав. Крім того з відповідачки на користь позивача повинні бути стягнені аліменти на утримання дитини, так як позбавлення батьківських прав не звільняє особу від сплати аліментів на утримання дитини. Відповідачка є працездатною особою, інших утриманців не має, тому зобов`язана сплачувати аліменти. Наведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 лютого 2023 року, головуючим суддею у розгляді вказаної справи визначено суддю Слюсар Л.П. В порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 13 лютого 2023 року та 22 лютого 2023 судом були направлені запити до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , відповідь з якого надійшла на адресу суду 02 березня 2023 року. Ухвалою судді від 03 березня 2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2023 року задоволено клопотання позивача та витребувано від Органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, Висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 17 травня 2023 року, закрито підготовче провадження у справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з наведених в позові підстав. Просив суд позов задовольнити та стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дати подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Про час і місце слухання справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судової повістки з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за місцем реєстрації. Відповідно до заяви, яка надійшла до суду 12 червня 2023 року, просила суд розглядати справу за її відсутністю. Не заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради в судовому засіданні підтримав Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки та просив суд позов задовольнити. Суд, заслухавши представника позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Вирішуючи даний позов, суд, згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р., приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , Серія [NUMBER] видане від 26 січня 2022 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), батьками є: [PERSON] та [PERSON] актовий запис №67 від 26 січня 2022 року(а.с.11). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 27 січня 2023 року №00038278220 [PERSON] , [INFO] , записаний батьком [PERSON] , [INFO] , а матір`ю [PERSON] . Підставою запису відомостей про батька є спільна заява батьків про державну реєстрацію народження від 26.01.2022 року. Дитина [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено Витягом про реєстрацію з місця проживання №02.3-12/2850 від 12.12.2022 року (а.с.18). Відповідно до Заяви від 28.11.2022 року [PERSON] , відмовляється від своїх батьківських прав та дає свою безумовну згоду на усиновлення її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , будь яким-громадянином України. Дана заява 28.11.2022 року посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дубовенко В.О. та зареєстрована в реєстрі за №373 ( а.с. 20). Згідно висновку органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради від 15.05.2023 №6/11-150 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , встановлено, що мати, [PERSON] , [INFO] самоусунулась та свідомо не ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не виявляє до сина будь-якої материнської уваги та турботи, не займається вихованням та утриманням сина, не піклується про його фізичний, духовний, моральний розвиток. Крім того, мати [PERSON] , [INFO] , власноруч підписала нотаріально завірену заяву про те, що вона відмовляється від своїх батьківських прав і надає згоду на усиновлення свого малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , будь-яким громадянином України. З червня 2022 року малолітній [PERSON] , [INFO] , фактично проживає з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , мати дитини залишила шестимісячного сина разом з батьком. Таким чином, висновком органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради від 15.05.2023 року №6/11-105 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно зі ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 3 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 3 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов`язків. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 3 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно ч.5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Тобто, жоден висновок для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами. Згідно ч.1,ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини ст. 166 Сімейного кодексу. При вирішенні питання щодо позбавлення відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , суд враховує їх характер, який з огляду на надані до матеріалів позовної заяви документи, свідчать про відсутність підстав для попередження відповідачки про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків, оскільки відповідачка відмовляється від своїх батьківських прав та надає згоду на усиновлення дитини. На підставі викладеного, суд погоджується із висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Крім того, у відповідності до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Тож, враховуючи, що судом підтверджена доцільність позбавлення відповідачки [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , суд вважає за необхідне вирішити питання про стягнення з неї аліментів на утримання дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд приймає до уваги, що відповідач [PERSON] є працездатною особою, будь-яких доказів щодо обмежень у працевлаштуванні відповідачем не надано або обставин, які б унеможливлювали сплату аліментів відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України судом не встановлено. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ч. 5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.2 ст.183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Враховуючи наведені норми, із врахуванням кількості наявних у відповідача [PERSON] дитини, суд дійшов висновку про доцільність стягнення з щомісячно з останньої, аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 08 лютого 2023 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір» та оскільки предметом судового розгляду було дві позовні вимоги: позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів та враховуючи що позивачем при подачі позову було оплачено судовий збір в розмірі 1073 грн.60 коп. за звернення до суду із вимогою про позбавлення батьківських прав, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1073 грн.60 коп. та на користь держави судовий збір в розмірі 1073 грн.60 коп.

Outcome: approved