Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-22 00:00:00

01 вересня 2022 року позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, у якому просив визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за місцем фактичного проживання та реєстрації дитини: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтував тим, що сторони з 23 листопада 2007 року перебували у шлюбі, в якому народилися доньки - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року у справі №760/30793/18 шлюб між сторонами розірвано. Діти до початку повномасштабного вторгнення рф в Україну фактично проживали за адресою реєстрації у [ADDRESS] . На початку війни відповідачка вивезла доньок до Німеччини. У серпні 2022 року старша донька повернулася до Києва і наразі проживає з батьком за адресою реєстрації. [PERSON] зарахована на навчання до 8 класу Українського фізико-математичного ліцею Київського національного університету імені Т.Г. Шевченка та навчатиметься там. Позивач діє виключно в інтересах дитини та повністю опікується її потребами, займається вихованням та навчанням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини, має можливість забезпечити її усіма необхідними речами. Вважає, що визначення місця проживання [PERSON] з батьком відповідатиме її інтересам та потребам. Відповідачка не хоче щоб старша донька проживала з батьком, залишалася в Києві, посилаючись при цьому лише на введений воєнний стан в Україні, обмежуючи інтереси дитини. Оскільки сторони не дійшли взаємної згоди щодо визначення місця проживання дитини, позивач звернувся до суду з означеними вище вимогами. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 06.09.2022 року зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 12.09.2022 р., відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. 21 жовтня 2022 року представник відповідачки за первісним позовом [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому заперечила проти задоволення позовних вимог. Вказала, що позивач не має наміру проживати з донькою, оскільки фактично вона проживає у спальному корпусі Українського фізико-математичного ліцею КНУ імені Т.Г. Шевченка. Доказів на підтвердження того, що позивач діє виключно в інтересах дитини та повністю опікується її потребами, займається вихованням та навчанням, слідкує за розвитком та здоров`ям не надано. При цьому, з вересня 2018 року сторони проживають окремо, а спільні діти проживали разом саме з матір`ю, яка займалася їх піклуванням, вихованням та матеріальним забезпеченням. Позивач не надає відповідачці постійної матеріальної допомоги на утримання дітей, а лише періодично цікавиться їх розвитком, потребами та інтересами, у зв`язку з чим [PERSON] подала до Солом`янського районного суду міста Києва позов про стягнення аліментів. 10 листопада 2022 року Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації надала лист, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] досягла чотирнадцяти років та відповідно до ч. 3 ст. 160 ЦК України має право сама визначати місце свого проживання. Таким чином, відсутні підстави для надання висновку до суду щодо визначення місця проживання дитини. 24 жовтня 2022 року відповідачка за первісним позовом [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, у якому просила визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання її матері [PERSON] . Вказала, що після виїзду на початку 2022 року до Німеччини, в серпні 2022 року [PERSON] разом із старшою донькою [PERSON] відвідали Київ. Відповідач за зустрічним позовом зустрівся з донькою та налаштував її проти матері, вчиняючи перешкоди для повернення її в Німеччину, самочинно змінив місце її проживання, направивши доньку жити на базі навчального закладу - в спальний корпус Українського фізико-математичного ліцею КНУ імені Т.Г. Шевченка, де [PERSON] проживає по теперішній час. Позивачка за зустрічним позовом проти проживання доньки без батьків, тим більше в умовах воєнного стану. Донька сторін, будучи в підлітковому віці, потребує батьківського піклування кожного дня, а не лише у вихідні як цього прагне [PERSON] . Проживання [PERSON] у Києві в умовах воєнного стану унеможливлює забезпечення її найкращих інтересів. Ухвалою суду, постановленою на місці у судовому засіданні 16 березня 2023 року, прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву разом з первісним позовом. 13 квітня 2023 року представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] подав відзив на зустрічну позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення зустрічного позову. Ухвалою суду, постановленою на місці у судовому засіданні 14 травня 2023 року залучено до участі у справі у якості третьої особи [PERSON] . Ухвалою суду, постановленою на місці у судовому засіданні 14 травня 2023 року закрито підготовче засідання і призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали первісні позовні вимоги у повному обсязі та заперечили проти задоволення зустрічних позовних вимог. У судовому засіданні представниця відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом [PERSON] заперечила проти задоволення первісних позовних вимог та наполягала на задоволенні зустрічних позовних вимог. У судовому засіданні [PERSON] підтримала позовні вимоги за первісним позовом та заперечила щодо задоволення вимог за зустрічним позовом. Підтвердила, що наразі навчається в Українському фізико-математичному ліцеї КНУ імені Т.Г. Шевченка та проживає у гуртожитку навчального закладу. На вихідних відвідує батька, бажає проживати з батьком в м.Києві. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Подав заяву, у якій просив розглядами справу без участі представника служби та при ухваленні рішення виходити з інтересів дитини. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27 листопада 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №3564. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року у справі №760/30793/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [PERSON] , зарахована до 8-а класу Українського фізико-математичного ліцею Київського національного університету імені Тараса Шевченка наказом ректора № 0-99-060 від 29.08.2022 року. [PERSON] поселена до спального корпусу Українського фізико-математичного ліцею Київського національного університету імені Тараса Шевченка, що підтверджується довідкою № 060/224 від 20.10.2022 року. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 30.09.2014 року. Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.12.2021 квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і треба прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Таким чином, у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі №537/5119/15-ц (провадження №61-1229св18), від 28 січня 2021 року у справі №753/6498/15 (провадження №61-10851св20), від 28 вересня 2022 року у справі №686/18140/21 (провадження №61-6611св22), які в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що [PERSON] , [INFO] , на час розгляду справи по суті позовних вимог виповнилося 14 років. Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації повідомила про неможливість надати висновок до суду оскільки відповідно до ч. 3 ст. 160 ЦК України [PERSON] має право сама визначати місце свого проживання Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства вона може вільно обирати місце проживання. Як повідомила [PERSON] вона з вересня 2022 року навчається у 8 класі Українського фізико-математичного ліцею КНУ імені Т.Г. Шевченка та проживає в гуртожитку навчального закладу. На вихідних проживає з батьком. Враховуючи, що суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині, на підставі частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, суд вважає, що підстави для визначення судом місця проживання дитини, якій виповнилось 14 років, відсутні, тому відмовляє у задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed