Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

29 березня 2023 року позивач Кредитна спілка «Центр фінансових послуг» (далі - Кредитна спілка) звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , у якому просить суд стягнути з останньої на користь Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» суму кредитної заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2 468,47 грн., 8 209,72 грн. суму несплачених процентів за період з 17 липня 2021 року до 22 березня 2023 року, 1 173,93 грн. інфляційні втрати на прострочене тіло кредиту за період з 21 жовтня 2019 року до 23 лютого 2022 року, 440,72 грн. 3% річних від простроченої суми зобов`язання за кредитом за період з 21 жовтня 2019 року по 23 лютого 2022 року, що загалом становить - 13 551,06 грн.; стягнути судовий збір в сумі 2 684,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03 грудня 2018 року між сторонами було укладено Кредитний договір кредитної лінії В54/391/18/136/08СЗ (далі - Кредитний договір) про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до п. 1.1 якого позивач зобов`язався надати кредит в сумі 7 000,00 грн. 03 грудня 2018 року [PERSON] звернулась із заявою про надання в межах ліміту відкритої за Кредитним договором кредитної лінії транш в сумі 7 000,00 грн. 03 грудня 2018 року між сторонами було укладено Додатковий договір про транш №1 до Кредитного договору кредитної лінії, відповідно до п. 1 якого сторони погодили, що позивач надає відповідачці транш у розмірі 7 000,00 грн., з урахуванням вказаного траншу сума залишку виданого кредиту складає 7 000,00 грн. Між сторонами у п.3 Додаткового договору про транш №1 було погоджено графік платежів. Позивач вказує, що ним виконано умови Кредитним договором кредитної лінії, Додаткового договору про транш №1, перераховано кошти в сумі згідно її заяви від 03 грудня 2018 року на зарахування в сумі 7 000,00 грн. на цільовий внесок у додатковий капітал. 03 грудня 2018 року від відповідачки надійшла заява про повернення цільового внеску у додатковий капітал в сумі 7 000,00 грн. Позивач повернув цільовий внесок у додатковий капітал, а відповідачка його отримала, що підтверджується видатковим ордером № 218 від 03 грудня 2018 року. У позові вказується, що позивач виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши кредит у встановленому розмірі. Відповідач порушив умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені договором строки та порядку, у зв`язку з чим станом на 23 лютого 2023 року виникла прострочена заборгованість зі сплати кредиту та процентів. 04 квітня 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін (а.с.23,24). Сторонам у справі судом направлялись ухвали про відкриття провадження. Позивач у прохальній частині позову просить справу розглянути за його відсутністю. Згідно інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи № 91357370 від 03 квітня 2023 року, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 01 лютого 2005 року (а.с.22). Відповідачкою копію ухвали, копію позовної заяви з доданими до неї документами не було отримано, поштове відправлення повернулось до суду із відміткою поштового відділення «Адресат відсутній за вказаною адресою». Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачем не використано право подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 03 грудня 2018 року між позивачем Кредитною спілкою «Центр фінансових послуг» та відповідачкою [PERSON] було укладено Кредитний договір кредитної лінії В54/391/18/136/08СЗ про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до п. 1.1 якого позивач зобов`язався надати відповідачці кредит в сумі 7 000,00 грн., договір набуває чинність з моменту його укладання і діє до 03 грудня 2021 року (п.5.1) (а.с.6-7) 03 грудня 2018 року між позивачем та відповідачкою було укладено Додатковий договір про транш №1 (далі - Додатковий договір) до Кредитного договору кредитної лінії В54/391/18/136/08СЗ про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 03 грудня 2018 року, відповідно до п. 1 якого її сторони погодили, що позивач надає транш згідно Кредитного договору у розмірі 7 000,00 грн. (а.с.8). Відповідно до п.1.Додаткового договору кредитодавець надає позичальнику транш у розмірі 7 000,00 грн., залишок виданого відповідачці кредиту складає 7 000,00 грн.; строк дії траншу визначено 03 грудня 2021 року (п.2); сторони узгодили графік платежів з урахуванням раніше виданих траншів, сплачених платежів (п.3). Загальна вартість кредиту для позичальника, нарахована з дотриманням вимог графіку платежів, становить 18 528,39 грн.; реальна річна процента, розрахована з дотриманням графіку платежів, становить 112,56 % річних (п.5). Відповідно до заяви від 03 грудня 2018 року [PERSON] кошти за Кредитним договором в сумі 7 000,00 грн. зараховано на цільовий внесок у додатковий капітал (а.с.10). 03 грудня 2018 року від відповідачки до позивача надійшла заява про повернення цільового внеску у додатковий капітал в сумі 7 000,00 грн. Згідно видаткового касового ордеру позивач повернув цільовий внесок у додатковий капітал, а відповідачка його отримала, що підтверджується видатковим ордером № 218 від 03 грудня 2018 року (а.с.11). Відповідно до п.3.1 Кредитного договору кредит надається Позичальнику у національній валюті України після підписання Договору готівкою в касі Кредитодавця або шляхом безготівкового перерахування коштів з дорученням Позичальника, або шляхом спрямування суми виданого кредиту на цільовий внесок Позичальника додатковий капітал за його заявою. Отже, позивач виконав умови Кредитного договору та перерахував відповідачці кошти в сумі 7 000,00 грн. Відповідно до п. 3.2 Кредитного договору нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок суми кредиту за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. Кількість днів у році приймається 365 (366 для високосного року). Проценти за користування кредитом нараховуються з наступного дня після наданні кредиту Позичальнику (перерахування на рахунок за дорученням Позичальника або видачі готівкою, спрямуванні суми виданого кредиту на цільовий внесок Позичальника в додатковий капітал) до дня повного погашенні заборгованості за кредитом (зарахування на рахунок Кредитодавця або внесення в касу Кредитодавця готівкою, або спрямування коштів з цільового внеску Позичальника в додатковий капітал за відповідною заявою на погашенні заборгованості за кредитом) включно. Відповідно до п.3.3 Кредитного договору, змінювана процентна ставка складає сімдесят вісім процентів річних. Відповідно до п.З.4 Кредитного договору, позивач має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати змінювану процентну ставку не частіше ніж один раз на місяць. Позивач скористався своїм правом та встановив процентну ставку сімдесят вісім процентів річних. Відповідно до п. 3.7 Кредитного договору, прострочення сплати кредиту не зупиняє нарахування процентів. Відповідно до п.п.10 п.2.4 Кредитного договору, позичальник зобов`язаний сплачувати нараховані проценти і повертати передбачену графіком частину кредиту щомісяця не пізніше 20 числа, відповідно сумами, ні меншими, ніж вказані в. п. 3 Додаткового договорі про транш. Якщо кредит був частково повернутий достроково у поточному місяці не виникає зобов`язання повертати передбачену графіком частину кредиту, Позичальник зобов`язаний в будь-якому випадку сплатити не пізніше дати, вказаної в Додатковому договорі про транш фактично нараховані в поточному місяці проценти на дату такого платежу. Позивач зазначає, що на даний час боржник ухиляється від виконання своїх зобов`язань за Кредитним договором та Додатковим договором. Як вказує відповідач, станом на 22 березня 2023 року заборгованість за Кредитним договором згідно з розрахунком заборгованості становить 10 678,19 грн., що складається з: 2 468,47 грн. заборгованість зі сплати тіла кредиту, 8 209,72 грн. сума несплаченої заборгованості за процентами за період з 17 липня 2021 року до 22 березня 2023 року. Судом досліджено матеріали справи Дніпровського районного суду міста Києва № 755/12934/21 за позовною заявою Кредитної спілки «Центр фінансових послуг», з якою позивач звернувся до суду 03 квітня 2021 року, до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами, зокрема: - за Кредитним договором кредитної лінії В-54/384/18/136/21 від 27 листопада 2018 року, за яким Кредитна спілка «Центр фінансових послуг» просила суд стягнути: 657,41 грн. заборгованість зі сплати тіла кредиту; 1 191,39 грн. - заборгованість зі сплати процентів за період з 22 березня 2019 року по 16 липня 2021 року; - за Кредитним договором кредитної лінії В54/391/18/136/08СЗ від 03 грудня 2018 року (стягнення заборгованості за яким є предметом розгляду у цій справі), за яким Кредитна спілка «Центр фінансових послуг» просила суд стягнути: 3 788,40 грн. заборгованість станом на 16 липня 2021 року; 11 338,57 грн. - заборгованість зі сплати процентів за період з 22 березня 2019 року по 16 липня 2021 року. Разом за вказаними кредитними договорами у справі № 755/12934/21 відповідач просив стягнути 18 118,11 грн. Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року (справа № 755/12934/21) позовні вимоги Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» задоволено повністю, стягнуто з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» суму кредитної заборгованості в сумі 18 118,11 грн. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року у справі № 755/12934/21 судом було встановлено, що заборгованість за Кредитним договором кредитної лінії В54/391/18/136/08СЗ складає 15 126,97 грн., з яких 3 788,40 грн. заборгованість станом на 16 липня 2021 року; 11 338,57 грн. - заборгованість зі сплати процентів за період з 22 березня 2019 року до 16 липня 2021 року. У справі, яка розглядається судом на даний час, Кредитна спілка «Центр фінансових послуг» у позовній заяві ставить питання про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором кредитної лінії В54/391/18/136/08СЗ від 03 грудня 2018 року, яка станом на 22 грудня 2023 року становить 10 678,19 грн., з яких 2 468,47 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 8 209,72 грн. - сума несплаченої заборгованості за процентами за період з 17 липня 2021 року до 22 березня 2023 року. Крім того, позивачем заявлена наступна вимога: про стягнення інфляційних втрат в сумі 1 173,93 грн. за прострочене тіло кредиту за період з 21 жовтня 2019 року до 23 лютого 2023 року; 3% річних від простроченої суми зобов`язання за кредитом в сумі 440,72 грн. за період з 21 жовтня 2019 року до 23 лютого 2022 року; 3% річних від простроченої суми зобов`язання за процентами в сумі 1 258,22 грн. за період з 22 березня 2019 року до 23 лютого 2022 року. Загалом позивач просить стягнути 13 551,06 грн. Позивачем надано суду розрахунок заборгованості за Кредитним договором кредитної лінії В54/391/18/136/08СЗ від 03 грудня 2018 року, зокрема надано розрахунок процентів та штрафних санкцій та розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми (а.с.3-5). Як вбачається з наданого розрахунку, станом на 16 липня 2021 року залишок простроченого тіла кредиту становить 3 788,40 грн., заборгованість по несплачених процентам - 11 338,57 грн., дана заборгованість була стягнута за рішенням суду у справі № 755/12934/21. У позові позивач просить стягнути заборгованість за Кредитним договором, яка виникла після 17 липня 2021 року. Так, несплачена заборгованість за тілом кредиту за період з 17 липня 2021 року до 22 березня 2023 року становить 2 468,47 грн. (6 256,87 грн. заборгованість за тілом кредиту станом на 23 березня 2023 року з відрахуванням 3 788,40 грн. несплаченого тіла кредиту станом на 16 липня 2021 року). Несплачена заборгованість за процентами за період з 17 липня 2021 року до 22 березня 2023 року становить 8 209,72 грн. (19 548,29 грн. несплачена заборгованість за процентами кредиту станом на 23 березня 2023 року з відрахуванням 11 338,57 грн. несплаченої заборгованість за процентами кредиту станом на 16 липня 2021 року). Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були виконані умови Кредитного договору в частині надання кредитних коштів. В той же час, відповідачем були порушені зобов`язання, передбачені Кредитним договором в частині повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами. Згідно положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Таким чином відповідачем не виконано зобов`язань, визначених Договорами, порушено умови щодо погашення кредитів та нарахованих відсотків за їх користування, що підтверджується розрахунками суми заборгованості по договорам кредиту. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2019 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Окрім цього, у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відтак, Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини 4 статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Тобто, у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною 1 статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною 1 статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, провадження № 12-142гс19. 05 квітня 2023 року Велика Палата Верховного Суду у справі №910/4518/16 конкретизувала свої висновки, викладені в пункті 123 постанови ВС від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17, про те, що з огляду на умови кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів та зазначила таке. У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Приписи частини другої статті 625 та частини першої статті 1048 ЦК України регулюють різні за змістом відносини, які не є взаємовиключними, кредитор після прострочення повернення кредиту може вимагати як сплати процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання (які нараховуються за статтею 625 ЦК України як наслідок неправомірної поведінки боржника), так і сплати кредиту та процентів за наданий кредит, нарахованих до настання строку повернення кредиту (які нараховуються за статтею 1048 ЦК України як наслідок правомірної поведінки сторін). Враховуючи, що Кредитним договором не передбачено нараховування відсотків після закінчення терміну дії договору, яким відповідно до умов кредитного договору є 03 грудня 2021 року, суд вважає, що нарахування процентів за користування кредитними коштами за цим договором позивачем здійснено неправильно, а тому з відповідачів слід стягнути заборгованість в сумі 2 468,47 грн. зі сплаті тіла кредиту, за період з 17 липня 2021року до 22 березня 2023 року (а.с.4). Суд дійшов висновку про стягнення заборгованості зі сплати процентів за період з 17 липня 2021 року по 03 грудня 2021 року (строк дії Кредитного договору, п.5.1). Відтак, розмір заборгованості зі сплати процентів за період з 17 липня 2021 року до 03 грудня 2021 року становить 1 871,94 грн. (13 210,51 грн. - 11 338,57 грн.), графа № 11 розрахунку (а.с. 3 оборот). Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних витрат в порядку статті 625 ЦК України. Позивач суду надано розрахунок інфляційних витрат, 3 % річних від простроченої суми за Кредитним договором (а.с.5). Оскільки судом встановлено, що закінчення строку дії кредитного договору сторонами встановлено 03 грудня 2021 року, право на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних порядку ст. 625 ЦК України виникає саме від цієї дати і триває до повного виконання боржником зобов`язання. Інфляційні втрати позивач просить стягнути на прострочене тіло кредиту в сумі 6 256,87 грн., тоді як у прохальній частині позиву вказується борг за тілом - 2 468,47 грн., та за період з 21 жовтня 2019 року по 23 лютого 2022 року. Однак даний період частково охоплює період дії договору, а тому такі витрати підлягають стягненню за період з 03 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року та складають 86,40 грн. ((2468,47 х 100,6/100% -2468,47) + (2468,47 х 101,3/100% - 2468,47) + (2468,47 х 101,6/100% - 2468,47)). Зважаючи на те, що позивачем заявлено вимогу по стягненню вказаних коштів за період з 17 липня 2021 року, який частково охоплює період дії договору, і по якому 3% річних згідно ст. 625 ЦК України нараховуватись не можуть, суд доходить висновку, що суму 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача, слід обраховувати за період з 03 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року (кількість днів - 82). Таким чином сума трьох процентів річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту, з урахуванням заборгованості по тілу кредиту в сумі 2468,47 грн., за період з 03 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року становитиме 16,64 грн. (2468,47 грн. х 3% : 365 х 82). Щодо стягнення трьох процентів річних від простроченої суми зобов`язання по процентам, суд також зважаючи на кінцевий строк дії кредитного договору - 03 грудня 2021 року, доходить висновку, що 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України треба розраховувати виходячи із розміру простроченої суми зобов`язання по процентам станом на дату закінчення строку дії договору, що становить 12,62 грн. та за період з 03 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року (кількість днів - 82). Таким чином сума трьох процентів річних від простроченої суми зобов`язання по процентам за період з 03 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року становитиме 12,62 грн. (1 871,94 грн. х 3% : 365 х 82). Таким чином, враховуючи, що позичальник [PERSON] не виконала свої зобов`язання за Кредитним договором кредитної лінії В54/391/18/136/08СЗ від 03 грудня 2018 року, проте позивач продовжував нараховувати передбачені договором проценти після закінчення строку дії кредитного договору та заявив вимогу про стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат за період, що, зокрема, охоплює строк дії кредитного договору, суд дійшов висновку, що позов кредитної спілки «Центр фінансових послуг» слід задовольнити частково та стягнути з відповідача 2 468,47 грн. заборгованості по тілу кредиту, 1 871,94 грн. заборгованість по сплаті процентів за період з 17 липня 2021 року по 03 грудня 2021 року, 86,40 грн. - інфляційні витрати на прострочене тіло кредиту за період з 03 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року, 16,64 грн. - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період з 03 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року, 12,62 грн. - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по процентам за період з 03 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року. Згідно ст.ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ч.5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в ході судового розгляду суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в сумі - 4 456,07 грн., що становить 32,89 % від заявленої позивачем загальної суми - 13 551,06 грн. (4 456,07 х 100 : 13 551,06), відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору, пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог, що була сплачена позивачем і документально підтверджена платіжним дорученням від 24 березня 2023 року в сумі 2 684,00 грн. (а.с.19). Сума судового збору у відсотковому відношенні від задоволеної суми становить 882,77 грн. (2 684,00 х 32,89% : 100). Отже, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача судовий збір в сумі 882,77 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial