Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

02 червня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути 39031 грн. 31 коп. у відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди та судові витрати. Обґрунтовано позов тим, що 31 січня 2023 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів ВАЗ 111940, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та GREAT WALL, реєстраційний номер [NUMBER] , користувачем якого є позивач. У результаті даної ДТП транспортний засіб GREAT\~WALL,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Винним у ДТП згідно з постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 березня 2023 року є\~ [PERSON] ,\~який має\~відшкодувати завдану\~майнову шкоду. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 червня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач відзив на позов не подав і в судовому засіданні повідомив, що наміру його подавати немає. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити. Уточнив, що витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 2000 грн. він просить стягнути з відповідача в порядку статті 22 Цивільного кодексу України, а не як судові витрати, про що було зазначено в позові. Відповідач у судовому засіданні позов визнав у повному обсязі. Заслухавши доводи представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 31 січня 2023 року о 19 год. 58 хв., у м. Чернігові по вул. Пухова, 115А в бік вул. Всіхсвятська, [PERSON] керував транспортним засобом ВАЗ 111940, реєстраційний номер [NUMBER] та не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, відволікся від керування транспортним засобом, внаслідок чого скоїв наїзд на стоячий автомобіль GREAT WALL, реєстраційний номер [NUMBER] . У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, осіб постраждалих немає. Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 20\~березня 2023 року притягнуто [PERSON] \~до адміністративної\~відповідальності за\~частиною першою\~статті 130,\~статтею 124\~КУпАП і\~накладено на\~нього стягнення\~у виді\~штрафу в\~розмірі однієї\~тисячі неоподатковуваних\~мінімумів доходів\~громадян,\~що становить\~17000\~(сімнадцять\~тисяч)\~грн.\~з позбавленням\~права керування\~транспортними засобами\~строком на\~один рік (а.с. 50). Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На час ДТП транспортний засіб ВАЗ 111940, реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував відповідач, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів забезпечений не був. Власником пошкодженого транспортного засобу GREAT WALL, реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] (а.с. 10-11), а позивач володіє та користується ним на підставі виданої довіреності (а.с. 12, 13, 14). Відповідно до звіту № 13/03/23 про оцінку транспортного засобу, складеного 17 березня 2023 року оцінювачем ФОП [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого власнику легкового автомобіля GREAT WALL, реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 39031 грн. 31 коп. (а.с. 15-46). Згідно із актом здачі-прийняття наданих послуг від 17 березня 2023 року вартість послуг з незалежної оцінки згідно з договором № 13/03/23 від 06 березня 2023 року, становить 2000 грн. (а.с. 47-48, 49). За положеннями\~частини першої\~статті 4\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~(далі\~-\~ЦПК України)\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Статтею 395 Цивільного кодексу України визначено види речових прав на чуже майно, до яких належить і право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. Відповідно до статті 396 Цивільного кодексу України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 цього кодексу, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 Цивільного кодексу України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. За положеннями частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо). Згідно із частинами першою-третьою статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушенного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до частин першої, другої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно із частинами першою, другою статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України визначено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із частиною шостою статті 263 ЦПК України якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведене, визнання відповідачем позову та те, що транспортний засіб, яким керував відповідач, на момент ДТП відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів забезпечений не був, і відповідач, як особа винна у настанні ДТП, не відшкодував завдану шкоду, а тому суд знаходить підстави для задоволення позову. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат. Так, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачу правничу допомогу надавав адвокат Ширай А.А. на підставі договору про надання правової допомоги від 22 травня 2023 року (а.с. 51). Квитанцією № 1913099 від 01 червня 2023 року підтверджується сплата позивачем адвокату Ширай А.А. 5000 грн. за договором про надання правової допомоги від 22 травня 2023 року (а.с. 53). Згідно із частиною шостою статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що відповідач не заявляв про неспівмірність витрат позивача на правничу допомогу, а останнім документально підтверджено їх понесення, а тому суд знаходить підстави для їх стягнення. Також,\~згідно з\~положеннями частини\~першої статті\~142\~ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд на підставі вимог частини першої статті 141 та частини першої статті 142 ЦПК України приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, а іншу частину витрат позивача по сплаті судового збору в розмірі 50 відсотків необхідно покласти на відповідача.

Outcome: approved