Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

Позиція сторін у справі У серпні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Воєводін М. М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сич І. М., про розірвання договору купівлі-продажу, визнання договору дарування недійсним, скасування запису про державну реєстрацію прав, зобов`язання вчинити дії, визнання права власності та стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 02 жовтня 2020 року [PERSON] уклав Договір купівлі - продажу вказаної частини квартири з [PERSON] в особі [PERSON] (за довіреністю). Відповідно до умов договору, [PERSON] передав (продав), а [PERSON] прийняв у власність (купив) 2/3 (дві третіх) частини квартири [ADDRESS] , та сплатив за неї суму, обумовлену в п. 3 цього договору. Проте, розрахунку ні до ні під час укладення договору купівлі-продажу частини квартири між Відповідачем 1 та Позивачем не було. Представник покупця [PERSON] (Відповідачка 2) переконала Позивача під час укладення договору, що розрахунок відбудеться після державної реєстрації, а вказане у договорі застереження це проста вимога нотаріуса. Як стало відомо Позивачу, після укладення оспорюваного Договору купівлі-продажу 02 жовтня 2020 року, вже 05 листопада 2020 року Відповідачі, що є відповідно батьком та донькою, уклали між собою Договір дарування частини квартири для штучного створення ланцюга «добросовісності» отримання вказаної квартири у власність [PERSON] , та, не маючи на меті реального розрахунку з [PERSON] за договором купівлі-продажу, створення перешкод позивачеві для майбутнього оскарження правочину та повернення нерухомого майна у свою власність. Враховуючи всі обставини та спосіб, за яких [PERSON] заволоділа частиною квартири [PERSON] та враховуючи відсутність розрахунку за 2/3 частини квартири з Позивачем, останнім було подано Заяву від 20 липня 2021 року про вчинене кримінальне правопорушення за ч.4 ст.190 КК України до Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві. Позивач також направив Відповідачеві 1 письмову Вимогу (претензію) від 20 липня 2021 року щодо сплати за договором 1 352 000 грн. Станом на дату подання позову, покупець, [PERSON] оплату за договором не здійснив, за придбані 2/3 частини квартири [ADDRESS] з [PERSON] не розрахувався. Відповідач [PERSON] подав відзив на позов, в якому зазначив, що в договорі купівлі-продажу чітко зазначена сума, яка була передана готівкою продавцю в день підписання договору. На момент укладення договору купівлі-продажу продавець підтвердив, що з ним розрахувалися та не заперечував в реєстрації договору купівлі-продажу. Відповідач [PERSON] також подала відзив на позов, в якому зазначила, що договір був укладений з усіма вимогами та у відповідності чинного законодавства України, зі сторони продавця надано повний пакет документі та перевірено у реєстрі речових прав приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Сич Іриною Миколаївною. З нашої сторони «Покупця», кошти у розмірі 1 352 000 грн. на прохання [PERSON] (продавця) я передала готівкою у присутності нотаріуса (готівковий розрахунок, був наданий на вимогу продавця так, як він пояснив, що у зв`язку з тим, що він ні де не працює та має багату кількість боргів перед позичальниками фізичними особами, в тому числі з банківськими установами, що кошти він бажає отримати тільки готівкою, дане пояснення підтвердив довідкою про доходи фізичних осіб), після чого Договір купівлі-продажу був в несений до єдиного реєстру. Ст. 73 ГПК України, є аналогічною ст. 76 ЦПК України, та зазначення в п. 3 Договору відомості про те, що розрахунок зроблено до підписання Договору, є розпискою, що узгоджується з Постановою Великої Палати, у якій зазначено, що під розпискою на практиці, як правило, розуміється письмовий документ, який містить відомості про певні обставини, наприклад про отримання однією особою від іншої грошей, іншого майна тощо. Представник позивача подав відповідь на відзив, в якому в порядку встановленому ч.4 ст.178, п.2 ч.5 ст.178, п.4 ч.2 ст.43 ЦПК України, просив докази, долучені до відзиву на позовну заяву не брати до уваги, а розгляд справи здійснювати без врахування відзиву [PERSON] . Третя особа приватний нотаріус КМНО Сич І. М. подала письмові пояснення, в яких зазначила, що Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 08 вересня 2020 року по справі №916/667/18 надала правову оцінку положення договору про одержання однією стороною від іншої грошових коштів до підписання договору. Зазначену позицію також підтримано Верховним Судом у Постанові від 02 червня 2021 року, по справі 636/5261/18, які відповідно до статті 263 ЦПК України ПНКМНО Сич І.М просить суд врахувати при виборі і застосуванні норми права. Сторони в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, до суду подали заяви, в яких просили проводити розгляд справи за їх відсутності. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2021 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2021 року задоволено заяву про забезпечення позову. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 02 жовтня 2020 року [PERSON] уклав Договір купівлі - продажу вказаної частини квартири з [PERSON] в особі [PERSON] (за довіреністю). Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сич Іриною Миколаївною, зареєстровано за № 527, проведено державну реєстрацію прав за покупцем [PERSON] (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відкриттям розділу, індексний номер 54379970 від 02.10.2020 року). Відповідно до умов договору, [PERSON] передав (продав), а [PERSON] прийняв у власність (купив) 2/3 (дві третіх) частини квартири [ADDRESS] , та сплатив за неї суму, обумовлену в п.3 цього договору. У ст.5 Договору, зазначено, що відповідно до звіту про оцінку майна, наданого суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ЮНІТЕД ФІНАНС ГРУП» станом на 01 жовтня 2020 року, оціночна вартість квартири складає 2 639 671 грн. 00 коп., а 2/3 частини квартири складає 1 759 780 грн. 67 коп. Згідно ст.3 договору, продаж зазначеної частини квартири за домовленістю сторін вчинено 1 352 000 грн. 00 коп. які продавець отримав від покупця до підписання цього договору. Підписами під цим договором сторони засвідчують про остаточні розрахунки за договором та про відсутність матеріальних та будь-яких інших претензій один до одного. Позиція суду та оцінка аргументів сторін Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини першої статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Судом встановлено, що відповідно до звіту про оцінку майна, наданого суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ЮНІТЕД ФІНАНС ГРУП» станом на 01 жовтня 2020 року, оціночна вартість квартири складає 2 639 671 грн. 00 коп., а 2/3 частини квартири складає 1 759 780 грн. 67 коп, проте згідно ст.3 договору, продаж частини квартири за домовленістю сторін вчинено за 1 352 000 грн. 00 коп. Відповідно до статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, установленим статтею 203 цього Кодексу. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений. У частині першій статті 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до статті 1087 ЦК України розрахунки за участю фізичних осіб, не пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді. Розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом. Граничні суми розрахунків готівкою для фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб-підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України. 18.05.2010 Верховною Радою України було прийнято Закон України № 2258-VI «Про внесення змін до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом». У Прикінцевих положеннях цього Закону містився також цілий блок кореспондуючих змін, що вносились до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу, до Законів України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про державну податкову службу», «Про банки і банківську діяльність», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про боротьбу з тероризмом», «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», інших законів, а також вносились зміни до Цивільного кодексу України, ст. 1087 якого було доповнено частиною третьою такого змісту: «3. Граничні суми розрахунків у готівковій формі для юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України». 18.09.2012 за № 5284-VI було прийнято Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо функціонування платіжних систем та розвитку безготівкових розрахунків», яким, крім іншого, частину третю ст. 1087 ЦК України викладено в новій редакції: «3. Граничні суми розрахунків готівкою для фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб - підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України». 29.12.2017 Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 148 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою», якою встановлюються граничні суми розрахунків готівкою: фізичних осіб між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі 50 000 ( п`ятдесяти тисяч) гривень. Оскільки сума розрахунку за спірним договором купівлі-продажу перевищувала 50 000, 00 грн, то з урахуванням положень Постанови № 148 розрахунки за цим договором мали відбуватися лише в безготівковій формі. Судом встановлено, що розрахунки з [PERSON] у безготівковій формі покупцем не проводились, що визнається відповідачем та підтверджується зібраними під час розгляду спору доказами. Проте порушення встановленої законодавством граничної суми розрахунків може мати наслідком передбачені законодавством заходи відповідальності, але не впливає на чинність розрахунків і не заперечує самого факту проведення розрахунків. Отже, ані встановлення факту нездійснення розрахунків у безготівковій формі, ані наявність законодавчої заборони на здійснення розрахунків готівкою понад певну граничну суму, не може вважатись підтвердженням того, що фактичні розрахунки сторонами в готівковій формі не здійснювались. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2020 року у справі № 916/667/18 (провадження № 12-145гс19). Судом встановлено, що згідно ст.3 договору, продаж зазначеної частини квартири за домовленістю сторін вчинено 1 352 000 грн. 00 коп. які продавець отримав від покупця до підписання цього договору. Підписами під цим договором сторони засвідчують про остаточні розрахунки за договором та про відсутність матеріальних та будь-яких інших претензій один до одного. На переконання суду, цей пункт договору в тій його частині, в якій він містить відомості про отримання продавцем грошей, суму цих грошових коштів є даними, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. У вищенаведеній постанові Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що під розпискою на практиці, як правило, розуміється письмовий документ, який містить відомості про певні обставини, наприклад про отримання однією особою від іншої грошей, іншого майна тощо. Таке розуміння узгоджується із законом. Так, відповідно до частини першої статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 545 ЦК України в разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання; у цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідно до абзацу третього частини першої статті 937 ЦК України письмова форма договору зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчено розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Відповідно до частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тому ст. 3 спірного договору в тій його частині, у якій він містить відомості про отримання продавцем грошей до підписання договору, суму цих грошових коштів, є розпискою. Правове значення розписки може не обмежуватися посвідченням певних обставин. Наприклад, відповідно до наведених вище положень абзацу третього частини першої статті 937 та частини другої статті 1047 ЦК України розписка може підтверджувати укладення договору зберігання в письмовій формі, підтверджувати укладення договору позики та його умов. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Вислів у цій нормі «передає або зобов`язується передати», «приймає або зобов`язується прийняти» не означає, що договір купівлі-продажу може бути реальним або консенсуальним за вибором сторін, залежно від того, чи визначили сторони в договорі, що продавець передає майно, чи що він зобов`язується його передати. Натомість це означає, що договором може бути передбачено виконання зобов`язання, що виникає з договору купівлі-продажу, одночасно з укладенням договору або в майбутньому. При цьому ані реальним, ані консенсуальним договором не передбачається виконання зобов`язання, що виникає з договору, в минулому. Водночас відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Таким чином, положення договору про те, що сторона договору отримала належні їй платежі до підписання договору, свідчить про те, що сторони домовилися вважати сплату коштів, здійснену раніше за відсутності правових підстав, виконанням укладеного договору стороною, яка за цим договором мала сплатити гроші. Суд приймає до уваги той факт, що включення в договір купівлі-продажу положення про одержання однією стороною від іншої грошових коштів, у тому числі до підписання договору, є звичайною діловою практикою, зокрема при укладенні договорів фізичними особами, і така практика не суперечила закону в правовідносинах, щодо яких виник спір.. Щодо вимоги про розірвання договору Глава 54 ЦК України містить спеціальне регулювання відносин щодо купівлі-продажу, зокрема і щодо способів захисту прав продавця, порушених покупцем. Відповідно до частини четвертої статті 692 ЦК України, якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Таким чином, лише у випадку, коли покупець відмовився і прийняти, і оплатити товар, продавець може за своїм вибором або вимагати виконання договору з боку покупця, або відмовитися від договору. Друга можливість надана продавцю, виходячи з того, що якщо покупець не виконав жодного свого обов`язку, не сплатив ціни товару та відмовився його прийняти (наприклад, надіслав продавцю заяву про відмову прийняти товар, безпідставно не прийняв запропоноване продавцем виконання зобов`язання з його боку, безпідставно повернув надісланий товар тощо), то така поведінка свідчить про втрату інтересу покупця до виконання договору. Продавець своєю чергою також може втратити інтерес до договору, при цьому він володіє товаром і має можливість розпорядитися ним, зокрема продати його іншій особі, аби отримати покупну ціну. Тобто продавець теж вправі відмовитися від договору купівлі-продажу, тобто розірвати його шляхом вчинення одностороннього правочину чи вимагати виконання договору з боку покупця за умови, якщо покупець втратив інтерес до договору, не прийнявши та не оплативши товар. У таких випадках позовна вимога продавця про розірвання договору в судовому порядку задоволенню не підлягає, оскільки розірвання договору пов`язується законом із вчиненням одностороннього правочину, а не із судовим рішенням. Натомість у цій справі покупець отримав товар, але, як стверджує позивач, не здійснив оплати. За таких умов підлягає застосуванню частина третьої статті 692 ЦК України, відповідно до якої у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Наведений припис не передбачає можливості продавця за своїм вибором вдатися до іншого способу захисту, зокрема не передбачає можливості розірвання договору в судовому порядку. Якщо порушення права продавця полягає в тому, що він не отримав грошових коштів від продавця, то способу захисту, який належним чином захистить саме це право, відповідає позовна вимога про стягнення неотриманих коштів. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про розірвання договору купівлі-продажу. При цьому позовні вимоги про визнання договору дарування недійсним, скасування запису про державну реєстрацію прав, зобов`язання вчинити дії, визнання права власності та стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню як похідні.

Outcome: dismissed