Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

15.04.2016 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернулися [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] із позовом до [PERSON] , [PERSON] , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , третя особи: [PERSON] , [PERSON] , районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивовано тим, що позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані та проживають в квартирі [ADDRESS] , яка є власністю територіальної громади м. Запоріжжя та знаходиться в господарському віданні МКП «Основаніє». Наймачем квартири є [PERSON] мати [PERSON] . Крім останніх, в цій же квартирі зареєстровані [PERSON] , який визнаний недієздатним та йому призначено опікуна [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які з 2014 року за зазначеною адресою не проживають. Реєстрація відповідачів порушує права позивачів як наймачів квартири, в зв`язку з чим вони просять суд визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.06.2016 року визнано [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] разом із неповнолітнім сином [PERSON] , 2014 року народження такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Вказана справа перебувала у провадженні судді Фунжия О.А. 13.08.2018 року на адресу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від [PERSON] надійшла заява перегляд заочного рішення суду від 24.06.2016 року. Ухвалою суду від 13.09.2018 року заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2016 року за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , який дії у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , треті особи: [PERSON] , районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, скасовано, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. 05.10.2018 року на адресу суду від [PERSON] , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , який дії у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , треті особи: [PERSON] , районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій відзив на позовну заяву [PERSON] обґрунтовує тим, що в спірну квартиру він та його неповнолітня дитина вселилися зі згоди та відома основного наймача квартири - [PERSON] , позивача [PERSON] та інших членів сім`ї і проживали як члени сім`ї вказаних осіб з 04.03.2005 року. Він надавав матеріальну допомогу [PERSON] [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] з 17.10.1984 року. [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі з 09.02.1988 року, а його неповнолітній син [PERSON] - з 20.03.2015 року. Між відповідачем та наймачем [PERSON] і іншими користувачами квартири жодних домовленостей щодо обмеження (скорочення) строків користування житлом у разі відсутності без будь-яких причин встановлено не було. [PERSON] здійснював оплату комунальних послуг, придбавав речі у житло речі загального користування. Останній вважає, що він та його неповнолітній син набули право користування квартирою [ADDRESS] відповідно до закону та мають усі права на користування займаним приміщенням. [PERSON] протягом 2014 - 2016 років вчиняла протиправні дії, позбавляючи [PERSON] та [PERSON] права користуватися спірним житлом, вчиняла сварки, вела аморальний спосіб життя, без його відома та згоди як члена сім`ї, змінила замки до вхідних дверей. Таким чином, його тимчасова відсутність у квартирі як користувача обумовлена поважними причинами, а саме: необхідність надання [PERSON] лікування через важку хворобу та протиправна поведінка [PERSON] , яка постійно вчиняла сварки під час їх перебування у спірній квартирі. З цих підстав, [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , який дії в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , треті особи: [PERSON] , районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. 22.10.2018 року на адресу суду від представника [PERSON] - [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій остання просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] разом із неповнолітнім сином [PERSON] , 2014 р. народження такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . 22.10.2018 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] , діючого в своїх інтересах, а також інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, про визнання права користування квартирою, вселення, усунення перешкод в користуванні квартирою. Ухвалою суду від 23.10.2018 року зазначену вище зустрічну позовну заяву залишено без руху, [PERSON] встановлено строк для усунення недоліків. 02.11.2018 року на виконання вимог ухвали суду від 23.10.2018 року надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] , діючого в своїх інтересах, а також інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи без самостійних вимог: [PERSON] , Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, про визнання права користування квартирою, вселення, усунення перешкод в користуванні квартирою. Свій позов [PERSON] обґрунтовує тим, що його мати - [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] з 17.10.1984 року. Він зареєстрований у спірній квартирі з 09.02.1988 року, а його неповнолітній син [PERSON] - з 20.03.2015 року. Між позивачем за зустрічним позовом та наймачем [PERSON] і іншими користувачами квартири жодних домовленостей щодо обмеження (скорочення) строків користування житлом у разі відсутності без будь-яких причин встановлено не було. За час спільного проживання з відповідачами за зустрічним позовом вели спільний побут, жили однією родиною до кінця 2011 року. Один із відповідачів - [PERSON] став хрещеним батьком його дитини. [PERSON] уклав з КП «ВРЕЖО «11» договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, сплачував оплату комунальних послуг у період з січня 2009 року по грудень 2011 року, придбавав речі у житло, необхідні для користування квартирою: комплект водомірів, сумішей будівельних, тумби, унітазу на загальну суму 1655 грн. Від народження його неповнолітній син - [PERSON] має проблеми зі здоров`ям, у зв`язку з чим у 2015 році переніс складну операцію на серці, яку було виконано в Національному Інституті серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова, після якої дитина кожного місяця впродовж 2015-2016 р.р. перебував на лікуванні з гострим захворюваннями, спричиненою антибіотикотерапією. В період з 26.02.2015 року по 26.02.2017 року дитині була встановлена інвалідність. За таких обставин [PERSON] потребував постійного догляду та підтримки, який надати за зареєстрованим місцем проживання через поведінку [PERSON] не було можливості. Починаючи з 2011 року по 2016 рік [PERSON] стала грубо поводитись по відношенню до позивача за зустрічним позовом, провокувати сварки, непорозуміння, виставляла його та неповнолітню дитину за двері, змінила замки на вхідних дверях. З цих підстав, позивач за зустрічним позовом проживали у спірній квартирі періодично., іншого житла для постійного проживання він не має. Враховуючи викладене, посилаючись на норми чинного законодавства, [PERSON] просить суд визнання за ним та його малолітнім сином [PERSON] право користування квартирою [ADDRESS] , вселити їх, усунути перешкоди в користуванні квартирою, зобов`язавши [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надати йому дублікат ключів від вхідних дверей. Ухвалою суду від 05.11.2018 року зустрічний позов [PERSON] , діючого в своїх інтересах, а також інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, вселення, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та відкрито провадження у справі, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. 26.11.2018 року на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила суд відмовити у задоволенні зустрічної заяви [PERSON] , діючого в своїх інтересах, а також інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, про визнання права користування квартирою, вселення, усунення перешкод в користуванні квартирою. В підготовчому засіданні від 09.08.2019 року представник позивача за первісним позовом надала уточнений первісний позов, який судом прийнято до розгляду. 27.08.2019 року на адресу суду від [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини - [PERSON] надійшов відзив на уточнену позовну заяву [PERSON] , в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог останньої про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, визнання дій протиправними та скасування реєстрації. Ухвалою суду від 19.09.2019 року підготовче провадження по справі закрито, призначено розгляд справи за позовними заявами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням; [PERSON] , діючого в своїх інтересах, а також в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, вселення. 23.12.2019 року на адресу суду від представника Департаменту реєстраційних послуг ЗМР надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якому просила суд відмовити її задоволенні. Ухвалою суду від 10.06.2020 року, на підставі розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи №134-к, у зв`язку з прийняттям 04.06.2020 року Вищою радою правосуддя рішення про звільнення [PERSON] з посади судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя у відставку, цивільну справу №333/1925/15-ц передано в провадження суді [PERSON] , розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25.08.2021 року закрито підготовче провадження по справі №333/1925/15-ц та призначено розгляд справи по суті. Ухвалою суду від 08.10.2021 року, на підставі розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи №127-к, у зв`язку із закінченням 24.09.2021 року строку повноважень судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя Круглікової А.В., цивільну справу №333/1925/15-ц передано в провадженні судді Холода Р.С., розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14.01.2022 року закрито підготовче провадження по справі №333/1925/15-ц та призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] первісний позов підтримала з підстав, викладених у ньому, просила суд його задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала. Додатково пояснила, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та неповнолітній [PERSON] не проживають у спірній квартирі, не утримують, не проводять ремонтних робіт, не сплачують комунальні платежі. [PERSON] не проживав у спірній квартирі з 2007 року, тобто фактично після закінчення школи він переїхав у квартиру своєї майбутньої дружини і там мешкав. Потім інколи з`являвся у спірному житлі. Його неповнолітній син [PERSON] жодного дня не мешкав в квартирі [ADDRESS] . [PERSON] вже тривалий час проживає у Вільнянському районі Запорізької області, більше 20 років. Коли [PERSON] проживав у спірній квартирі, то проживав у кімнаті з [PERSON] , яка його виховувала. Остання була основним наймачем квартири. Відповідачі по первісному позову не приходили до спірної квартири та не просили, щоб вселитись. Вона не чинила [PERSON] перешкоди у користуванні власністю. У ремонті спірної квартири відповідачі по первісному позову участі не брали, відповідно [PERSON] і не купляв відповідні речі. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала. Позивач за первісним позовом [PERSON] пояснив, що проживає у спірній квартирі з 1997 року. Відповідач [PERSON] є його двоюрідним братом. Останній мешкав у квартирі [ADDRESS] до 2006-2008 року. Він не пам`ятає, щоб у спірній квартирі також мешкала [PERSON] (мати [PERSON] ). Бабуся відповідача - [PERSON] виховувала [PERSON] , мешкала з ним в одній кімнаті. Після одруження, [PERSON] не родичався з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та переїхав зі спірної квартири. Інколи приходив до [PERSON] на 2 години, на декілька днів, починаючи з 2006-2008 р.р., [PERSON] не приходив. Останній також не приймав участі у ремонті спірної квартири, не сплачував комунальні послуги. Проти задоволення зустрічного позову заперечував. Позивач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що почав проживати в квартирі [ADDRESS] з 1989 року. Відповідач [PERSON] (мати [PERSON] ) виїхала із спірної квартири приблизно в 1994 році. [PERSON] виховували бабуся з дідусем. Коли [PERSON] був в 10 класі, то переїхав проживати до своєї майбутньої дружини [PERSON] . [PERSON] у період з 2006 по 2014 р.р. не проживала у спірній квартирі. Після того, як [PERSON] почала мешкати знову у спірній квартирі, [PERSON] іноді приходив на навіщав її, але не надовго. Приблизно в 2006-2007 році в квартирі було зроблено ремонт та змінено вхідні двері. Участь у проведенні ремонту [PERSON] не приймав, оскільки не проживав за вказаною адресою. Він віддавав [PERSON] ключі від вхідних дверей. Личинку від цього замка поміняв, приблизно у 2021 році, так як вона зносилася. Проти задоволення зустрічного позову заперечував. Позивач за первісним позовом [PERSON] пояснив, що проживав у спірній квартирі до 2014 року. Після одруження в 2014 року почав проживати за іншою адресою. [PERSON] проживав в квартирі [ADDRESS] до закінчення 10 класу. З початку навчання в 11 класі він мешкав у своєї майбутньої дружини [PERSON] . З 2005 року по 2014 року [PERSON] не мешкав у спірній квартирі. Останньому ніхто не чинив перешкоди у користуванні житлом. Останній не приймав участі у ремонті спірного житла. Саме вітчим - [PERSON] здійснював ремонт у спірній квартирі. Він є хрещеним батьком дитини [PERSON] , але на цей час вони між собою не спілкуються. [PERSON] давно не проживає у квартирі [ADDRESS] . Проти задоволення зустрічного позову заперечував. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] первісний позов підтримала з підстав, викладених у ньому, просила суд його задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала. Відповідач [PERSON] до зали судового засідання жодного разу не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідач [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини - [PERSON] заперечував проти задоволення первісного позову та пояснив, що він користувався спірним житлом з 1988 року до 2014 року, займався в ній ремонтом, сплачував комунальні платежі. В період з 2011 року по 2014 рік періодично проживав за вказаною адресою. В 2014 році він став батьком [PERSON] , який має проблеми зі здоров`ям, та якому в подальшому було встановлено групу інвалідності. В 2014 році [PERSON] почала чинити йому перешкоди у користуванні житлом, змінила замок у кімнатних дверях. До 2014 року він мав ключі від вхідних дверей та від кімнати, в якій мешкали з дружиною та дитиною. Іноді періодично (впродовж 2014-2017 р.р.) він там жив, але [PERSON] створювала йому нестерпні умови: тому він там лише ночував, а вранці виходив зі спірної квартири. Після ремонту [PERSON] та інші позивачі змінили замок на вхідних дверях та не дали їх йому, чим спричинюють йому перешкоди у користуванні житлом. В квартирі [ADDRESS] залишились речі, які йому належать: шафа, одежа на дитину тощо. Його мати [PERSON] з 2015 року не проживає в зазначеній квартирі, оскільки боїться [PERSON] та остання чинить їй перешкоди у користуванні житлом. Востаннє у спірному житлі був у кінці 2017 року - на початку 2018 року. У 2014 році він з дружиною знімали житло по [ADDRESS] , на цей час проживають по [ADDRESS] (житло тещі). Крім того, просив суд задовольнити його зустрічну позовну заяву. Представник [PERSON] - [PERSON] підтримав зустрічну позовну заяву та просив суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , треті особи: [PERSON] , районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, у своєму відзиві на позовну заяву просив суд відмовити у задоволенні первісного позову [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , треті особи: [PERSON] , районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник Районної адміністрації ЗМР по Комунарському району як орган опіки та піклування до зали судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. 29.11.2018 року представник органу опіки та піклування Абрамян А.Л. надала суду пояснення, в яких заперечувала проти задоволення первісного позову, вважаючи, що у такому разі суттєво будуть порушені права неповнолітнього на збереження житлових прав. 17.12.2018 року представник органу опіку та піклування повторно до суду подала письмові пояснення, в яких просила, щоб суд не приймав до уваги пояснення органу опіки та піклування від 29.11.2028 року. Водночас, просила розглянути справу за відсутності представника органу опіки та піклування. З поданих письмових пояснень суд вбачає, що орган опіки та піклування заперечував проти задоволення первісного позову, зазначаючи, що рішення про визнання неповнолітньої особи такою, що втратила право користуванням призведе до порушень прав дитини на користування житлом. 25.11.2019 року представник органу опіки та піклування Абрамян А.Л. подала до суду уточнені письмові пояснення, в яких просила суд відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічну позовну заяву. Аналогічні за змістом письмові пояснення Абрамян А.Л. надала суду і 19.06.2020 року. Допитана в судовому засіданні свідком [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON] , так як проживає з нею на одному поверховому майданчику та знайома з відповідачами у справі. [PERSON] та [PERSON] не проживають в квартирі [ADDRESS] приблизно 10 років. [PERSON] проживає в селі у Вільнянському районі Запорізької області та бачила її років 5 назад. [PERSON] бачила до того часу, поки він навчався у школі, дружину та дітей останнього, вона не бачила. З 2014 року комунальні платежі за квартиру сплачує [PERSON] . На засіданнях зборів будинку ні [PERSON] , ні [PERSON] не з`являлись з 2014 року. Свідок [PERSON] пояснила суду, що є сусідкою [PERSON] , так як проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] проживав у у квартирі [ADDRESS] доки навчався у школі. Вона жодного разу не бачила його у спірній квартирі з дитиною, дитячою коляскою. [PERSON] також давно не проживає у вказаній квартирі. Допитана свідком [PERSON] пояснила, що вона проживала за адресою: [ADDRESS] з народження, тобто з 1992 року по 2012 рік. З 2012 року вона по 2021 рік вона проживала по [ADDRESS] залишилася проживала її бабуся, до якої вона іноді приходила у гості. Коли проживала по [ADDRESS] , була сусідкою [PERSON] та родичами останньої. [PERSON] проживав у квартирі [ADDRESS] доки навчався у школі. Вона з дитинства дружила з [PERSON] , тому не здивувалася, коли одного разу останній підійшов до неї і попрохав підписати акт про те, що він жив або приходив у спірну квартиру, але за які періоди, вона не пам`ятає. Вона підписала акт, але його фактично не читала. Те, що [PERSON] проживав у спірній квартирі із сином, вона не бачила. Заслухавши пояснення сторін у справі, їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в ній письмові докази, суд дійшов до такого. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На час звернення до суду спірна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , не була приватизована. Згідно ордеру (обмінного) №402 від 07.07.1983 року вказана квартира була надана [PERSON] , а також: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т.1 а.с. 114). Наймачем цього житла була [PERSON] (т.1 а.с.9). Станом на 23.03.2016 року (до суду первісний позов надійшов 15.04.2016 року) у спірній квартирі були зареєстровані: - [PERSON] , 1966 року народження, - [PERSON] , 1940 року народження (батько [PERSON] ), - [PERSON] , 1941 року народження (мати [PERSON] ), - [PERSON] , 1971 року народження (чоловік [PERSON] ), - [PERSON] , 1996 року народження (син [PERSON] ), - [PERSON] , 1984 року народження (син [PERSON] ), - [PERSON] , 1968 року народження (сестра [PERSON] ), - [PERSON] , 1988 року народження (племінник [PERSON] ), - [PERSON] , 2014 року народження (син [PERSON] ) (т.1 а.с.11). Під час розгляду справи: - [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.12.2016 року (т.1 ас. 86). - [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.11.2018 року (т.1 а.с. 237). Спірна квартира після ухвалення заочного рішення від 24.06.2016 року була приватизована (Розпорядження голови районної адміністрації №234Р від 11.04.2017 року, т.1 а.с. 2) та відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить у спільній частковій власності по 1/5 частині: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] (відповідно до договору дарування від 10.05.2017 року) (т.1 а.с. 87-89). Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У спірній квартирі [PERSON] був зареєстрований з 09.02.1988 року по 13.07.2016 року, а [PERSON] - з 17.10.1984 року по 13.07.2016 року (т.1 а.с. 117, 119). [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) була вказана в обмінному ордері №402 від 07.07.1983 року на спірну квартиру, а [PERSON] був зареєстрований як син члена сім`ї наймача. Отже, [PERSON] , та [PERSON] правомірно вселилися у спірну квартиру та були зареєстровані у спірному жилому приміщенні на законних підставах. Відповідач [PERSON] народився [INFO] , його батьками є: [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с. 60). Неповнолітній [PERSON] був зареєстрований у спірній квартирі у період з 20.03.2015 року по 13.07.2016 року. За змістом статті 396 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. У статті 379 ЦК України зазначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Статтею 107 ЖК УРСР установлено, що наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. В оцінці законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішення Верховний Суд врахував, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача. Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК УРСР). Позивачі за первісним позовом звернулися із до суду із позовом, в якому стверджували, що відповідачі втратили право користуватися житловим приміщенням на підставі вимог ст. ст. 71,72 ЖК України. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві. Відповідно до частин другої, третьої, четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України (далі - СК України) правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, а тому факт її не проживання у спірному житлі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування ним. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише при досягненні повноліття, оскільки в силу свого віку малолітня дитина не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Позбавлення дитини права користування житлом не відповідає інтересам дитини. Відповідно до Акту про не проживання від 23.03.2016 року комісія у складі: трьох молодших спеціалістів Центра обслуговування абонентів №12 вийшла за адресою: [ADDRESS] і встановили, що зі слів сусідів: [PERSON] (проживає: [ADDRESS] ), [PERSON] (проживає: [ADDRESS] ) [PERSON] - з 1986 року, [PERSON] - з 2007 року, а [PERSON] - з 2014 року не проживають у спірній квартирі (т.1, а.с. 10). У справі також мається письмове пояснення наймача спірної квартири - [PERSON] , яка вказує, що станом на 2016 рік, її донька [PERSON] не проживає у спірній квартирі більше 20 років, її онук - [PERSON] не проживає 9 років, а правнук - [PERSON] не проживав з моменту народження. Пояснення надано у присутності свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т.1 а.с. 13). Враховуючи показання сторін у справі, показання свідків та наданих до суду документів, на думку суду, сторона позивачів довела, що [PERSON] фактично не мешкала без поважних причин у спірній квартирі більше 20 років. Тривалий час остання мешкає у Вільнянському районі, Запорізької області. Остання під час судового розгляду жодного разу не з`являлася, хоча була належним чином повідомлена, про це свідчить отримані нею особисто судові повістки на 03.10.2022 року, 08.11.2022 року, 24.01.2023 року, 20.03.2023 року. [PERSON] не була зацікавлена у розгляді цієї справи, не подала жодних доказів поважності своєї відсутності у спірній квартирі та хоча б часткового утримання житла за ці роки. Також, судом встановлено, що [PERSON] не користується спірним житлом і не утримує його з 2012 року. Останнім було надано квитанції сплати за комунальні послуги по спірній квартирі упродовж 2009 - 2011 р.р. (т.1 а.с. 120-123), а також Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 26.08.2010 року (т.1 а.с. 124). З вказаного договору вбачається, що він укладений між начальником Комунального підприємства «Виробниче ремонтно-експлуатаційним житловим об`єднанням №11» та [PERSON] . Предметом договору є забезпечення надання послуг у квартирі [ADDRESS] (т.1 а.с. 124). З відкритого у загальному доступі реєстрі у мережі Інтернет встановлено, що Комунальне підприємство «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднанням №11» припинило свою діяльність 04.07.2012 року. Тобто, фактично вказаними документами підтверджено користування послугами підприємства [PERSON] не пізніше за 04.07.2012 року. Також, [PERSON] були надані копії товарних чеків про купівлю різних предметів для ремонту житла (т.1 а.с. 126). Водночас, відсутні докази, що саме [PERSON] придбав ці предмети, так як у чеках відсутні дані покупця. Крім того, на думку суду, копії чеків не свідчать про їх використання під час ремонту у спірній квартирі, а участь [PERSON] у ремонті взагалі не була підтверджена жодним учасником та свідком по справі. У своїй зустрічній позовній заяві [PERSON] зазначив, що його тимчасова відсутність як користувача (члена сім`ї наймача) у спірній квартирі була обумовлена поважними причинами - необхідністю здійснення постійного догляду, надання дитині лікування через важку хворобу серця, подальшої реабілітації дитини через послаблення його імунітету, та протиправною поведінкою позивача [PERSON] , яка постійно вчиняла сварки під час нашого із сином перебування (проживання) у квартирі та створювала умови неможливості спільного проживання через важку та напружену знервовану поведінку. Згідно наданих [PERSON] медичних документів відносно хвороб [PERSON] , останній з 26.01.2015 року по 16.02.2015 року перебував у Національному інституті серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова АМН України (т.1 а.с. 61). Як вбачається з Індивідуальної програми реабілітації дитини - інваліда №255 від 16.03.2015 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с. 62). Також, [PERSON] надано медичні документи, з яких вбачається, що [PERSON] оглядався лікарями-педіатрами у м. Запоріжжі 11.01.2015, 19.04.2015, 29.05.2015, 10.06.2015, 07.07.2015, 12.11.2015, 17.11.2015, 02.12.2015 року (т.1 а.с. 63-67). Відповідно до виписки з амбулаторної картки [PERSON] , останній проживає за адресою: [ADDRESS] і надглядається у ДЦ «Гамма+», на прийомі у лікаря був: 11.01.2015, 19.04.2015, 26.05.2015, 29.05.2015, 02.06.2015, 10.06.2015, 07.07.2015, 09.11.2015, 12.11.2015, 02.12.2015, 28.12.2015, 31.12.2015, 08.12.2016, 21.12.2016, 19.07.2017, 13.08.2017 року, 07.10.2017, 18.10.2017, 27.11.2017, 04.12.2017, 10.04.2018 року (т.1 ас.128). Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] , останній перебував у стаціонарі дитячої лікарні №1 з 20.04.2015 року по 05.05.2015 року (т.1 а.с. 131). З відповіді адвокату Жидковій Л.І. від КНП «Центр первинної медичко-санітарної допомоги №6» встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с. 240). Отже, судом встановлено, що фактично неповнолітній [PERSON] дійсно хворів та не перебував у м. Запоріжжі лише протягом 26.01. - 16.02.2015 року. Увесь інший час із медичних записів вбачається, що дитина перебувала у м. Запоріжжі та з батьками проживала за адресами: [ADDRESS] (орендоване житло) та [ADDRESS] (квартира матері дружини [PERSON] ). Крім того, [PERSON] зазначав, що фактично він періодично з дитиною приходив у спірну квартиру, де ночував та зранку покидав житло через нестерпні умови проживання, які влаштувала [PERSON] . Вказане не підтверджується жодними доказами у справі. Спірна квартира є трьохкімнатною. Якби [PERSON] і ночував би з дитиною у ній, то мав би це зробити лише у кімнаті, де перебувала [PERSON] , так як інші дві кімнати були зайняті відповідачами. [PERSON] у своїх письмових поясненнях про це не вказує, а навпаки зазначає, що дитина не проживала у квартирі жодного дня. Дійсно, [PERSON] у період 2021-2018 р.р. періодично приходив у спірну квартиру, але тільки для відвідування своє бабусі - [PERSON] , квартирою не користувався як житлом і її не утримував. Суд не приймає як належний доказ дані з Акту про фактичне проживання за місцем реєстрації від 17.10.2018 року, згідно якого головою Правління ЖБК «Комунаровець 9» [PERSON] встановлено, що з 09.02.1988 року по 13.07.2016 року був зареєстрований та фактично проживав за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , а у період з 20.03.2015 року по 13.07.2016 року - [PERSON] , [INFO] . Вказаний акт засвідчують сусіди: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с. 198). Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що фактично підписувала акт про те, що [PERSON] періодично приходив або проживав у спірній квартирі, щодо сина останнього, вона інформації не надавала. Крім того, [PERSON] не проживала у будинку [ADDRESS] з 2012 року і взагалі не могла бачити чи проживав [PERSON] у спірній квартирі, тобто Акт засвідчено особою, яка вже шість років не проживала поряд з позивачами по первісному позову. Крім того, зазначений Акт засвідчила особа, яка навіть не мешкає у будинку, де розташована спірна квартира - [PERSON] ( [ADDRESS] ). У своїй письмовій заяві 26.11.2018 року [PERSON] пояснила, що вона дійсно підписала Акт [PERSON] , але у подальшому, розібралася із ситуацією і тепер може зазначити, що у ті періоди, які були вказані у акті, [PERSON] та [PERSON] не проживали. Допитати свідком голову Правління ЖБК «Комунаровець 9» [PERSON] суду не надалося можливим через виїзд останньої 08.03.2022 року за кордон. За таких обставин суд не приймає як докази дані, зазначені у Акті про фактичне проживання від 17.10.2018 року. Також, під час судового розгляду [PERSON] вказав, що він не проживав у спірній квартирі, так як йому чинилися перешкоди, особливо [PERSON] . Водночас, було встановлено, що після ремонту спірного житла, [PERSON] видавалися ключі від вхідних дверей, а замок на цих дверях був поміняний, приблизно у 2021 році, через свій знос, тобто у період 2012-2016 р.р. [PERSON] мав можливість потрапити у спірне житло. Позивач за зустрічної позовною заявою не довів у судовому засіданні факт спричинення йому та дитині перешкод у проживанні та користування спірним майном: судом не було встановлено, що [PERSON] за усі ці роки звертався з фактами протиправної поведінки до органів поліції, опіки та піклування, суду тощо; сусіди по спірній квартирі не вказували, що були будь-які сварки та конфлікти з цього приводу. Факт перебування [PERSON] з позивачами по первісному позову у неприязних відносинах спростовується показаннями сторонами по справі. Навіть з пояснень [PERSON] вбачається, що станом на 2014-2016 р.р. у нього були нормальні відносини з позивачами у справі. Так, один із позивачів - [PERSON] 09.01.2015 року став хрещеним батьком дитини [PERSON] - [PERSON] (т.1 а.с. 196). Також, з наданих [PERSON] суду фотографій вбачається, що 20.06.2014 року під час на весіллі останнього були присутні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (т.2 а.с.63). Таким чином, на підставі встановлених у судовому засіданні обставин, суд дійшов до висновку, що позивачі по первісному позову довели факт відсутності проживання без поважних причин у спірній квартирі [PERSON] з 2012 року, а [PERSON] - з 1996 року. Враховуючи, що на момент народження дитини ( [INFO] ) - [PERSON] , його батько фактично втратив право користування спірним житлом, то на думку суду, [PERSON] був безпідставно зареєстрований за дресою: [ADDRESS] . Крім того, позивач по зустрічному позову - [PERSON] під час судового розгляду належними доказами не довів факти здійснення йому перешкод для користування спірною квартирою. Суд не вбачає підстав для задоволення первісного позову в частині визнання дії Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради щодо реєстрації місця проживання [PERSON] та малолітнього [PERSON] незаконними та скасувати цю реєстрацію, так як реєстрацію вказаних осіб Департамент взагалі не здійснював (був утворений лише 26.02.2016 року). Крім того, відповідно до п.50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 року №265 зняття із зареєстрованого місця проживання здійснюється у т.ч. згідно рішення суду, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житлом. Тому, це рішення суду, у разі його набрання законної сили, має бути виконано Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради в частині зняття з реєстрації відповідачів. За таких обставин суд вважає на необхідне первісний позов задовольнити частково та відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви. Позовні вимоги щодо стягнення судових витрат відсутні.

Outcome: partial