Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

У грудні 2022 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява АТ «АКБ «КОНКОРД» до [PERSON] , у якій позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №60.18.000219 від 29.07.2019 у розмірі 87 399,46 грн., яка складається з заборгованості: за кредитом - 50 000,00 грн.; за відсотками - 4 832,74 грн.; плати за супроводження простроченої заборгованості - 21 151,54 грн.; за розрахунково-касове обслуговування - 11 400,00 грн.; санкцій за порушення строків погашення - 24,18 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 29.07.2019 між АТ «АКБ «КОНКОРД» та [PERSON] було укладено заяву про надання кредиту/кредитний договір №60.18.000219, відповідно до якої остання отримала кредит, на споживчі цілі, у розмірі 50 000, 00 грн., строком на 24 місяці (до 28.07.2021) зі сплатою відсотків на рівні - 35% річних. Також договором передбачено плату за супроводження несанкціонованої та простроченої заборгованості (комісій) та у разі порушення взятих зобов`язань щодо повернення коштів, нарахування штрафу. З огляду на те, що [PERSON] не повернуто отриманий кредит у строки та на умовах визначених договором, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 04.10.2022 становить 87 399,46 грн., позивач вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою від 27.02.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощено позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від представника позивача надійшла заява, у якій він просив розглянути справу за його відсутності та не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилася, про причину не явки суд не повідомила. Відзиву відповідачем не надано. Через це суд, спираючись на норми ст. 247, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалив заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Так, судом встановлено, що 29.07.2019 між АТ «АКБ «КОНКОРД» та [PERSON] було укладено заяву про надання кредиту/кредитний договір №60.18.000219, відповідно до якої остання отримала кредит, на споживчі цілі, у розмірі 50 000, 00 грн., строком на 24 місяці (до 28.07.2021) зі сплатою відсотків на рівні - 35% річних. Також договором передбачено плату за супроводження несанкціонованої та простроченої заборгованості (комісій) та у разі порушення взятих зобов`язань щодо повернення коштів, нарахування штрафу. Окрім, того у заяві про надання кредиту/кредитний договір №60.18.000219 зазначено, що [PERSON] (позичальник) згоден з тим, що ця заява про надання кредиту/кредитний договір разом з Правилами, Тарифним планом, умовами банківських Продуктів/Пакетів (що розміщені на сайті банку), є договором приєднання у розумінні ст.634 ЦК України. Згідно п.6.12.16 публічного договору АТ «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «КОНКОРД» платіж за договором складається з наступних складових: поточний, рахунок простроченої заборгованості по кредиту, рахунок нарахованих процентів, прострочених нарахованих процентів, а також сплати плат за супроводження несанкціонованої та простроченої заборгованості (комісій), можливої пені і штрафних санкцій. Відповідно до паспорту споживчого кредиту, пеня, штрафи нараховуються у розмірі 7,6%+10 грн. на місяць від щоденних залишків простроченої заборгованості по кредиту. Також процентна ставка, яка використовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів встановлена на рівні 84% річних на прострочений платіж по кредиту/нарахованим процентам. Пунктом 6.11.11 публічного договору визначено, що за несвоєчасне погашення частки одержаного кредиту та/або процентів за користування кредитом у відповідності до кредитного договору, клієнт сплачує банку за кожен день прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період такого прострочення, від суми простроченої заборгованості по кредиту та/або процентам. Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем, заборгованість [PERSON] перед АТ «АКБ «КОНКОРД» станом на 04.10.2022 становить 87 399,46 грн., яка складається з заборгованості: за кредитом - 50 000,00 грн.; за відсотками - 4 832,74 грн.; плати за супроводження простроченої заборгованості - 21 151,54 грн.; за розрахунково-касове обслуговування - 11 400,00 грн.; санкцій за порушення строків погашення - 24,18 грн. Нарахування відсотків здійснено до 28.07.2021. На підтвердження перерахування коштів за договором, позивачем надано виписку за особовим рахунком, а також розписку [PERSON] про отримання платіжної картки. Відповідно до ч.ч.1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до норми ч. 1 ст. 654 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Критерієм виділення з усіх цивільно-правових договорів договору приєднання є не природа зобов`язань, що виникли, як це має місце при диференціації договірних зобов`язань і не характер діяльності однієї із сторін (публічний договір), а спосіб укладення договору, а саме шляхом приєднання однієї зі сторін до умов договору, які визначені другою стороною в формулярах або інших стандартних формах, які мають конкретизований, сталий зміст, тобто не змінюються протягом тривалого часу. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за вказаним договором. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. З аналізу наведених норм слідує, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені договором (заявою-договором), і сплатити проценти за користування кредитними коштами, а також пеню у разі порушення взятого на себе зобов`язання. Виходячи з того, що [PERSON] допустила неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за заявою про надання кредиту/кредитний договір №60.18.000219, який є договором приєднання в розумінні приписів матеріального права, з неї на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за: кредитом - 50 000,00 грн., відсотками - 4 823,74 грн., пеня (санкції за порушення строків погашення) - 24,18 грн. Що до вимог про стягнення плати за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості та розрахунково-касове обслуговування, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів", кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно з цим Законом послуга, це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі N 6-2071цс16. Також Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі N 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі N 708/195/19. Як вбачається з наданих позивачем доказів, позичальнику було встановлено плату за обслуговування кредитної заборгованості та за розрахунково-касове обслуговування, яка, в розумінні вищезазначених приписів Закону, не залежить від потреби позичальника: тобто позичальник взагалі може не звертатися до Банку за отриманням такої дії, однак повинен платити за неї або така дія спрямована на користь банку. Відтак, оскільки банком була встановлена плата за ті дії, які не є послугою у розумінні приписів Закону і повинні надаватися безоплатно, заявлена до стягнення складова заборгованості - плата за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості та за розрахунково-касове обслуговування, не підлягає задоволенню. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі в розмірі 1 556,96 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial