Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат. Свої вимоги мотивував тим, що 31 січня 2022 року, між сторонами було укладено договір позики. На виконання умов договору, позивачем передано [PERSON] , грошові кошти в розмірі 164\~000 грн., які відповідач зобов`язувалась повернути в повному обсязі до 04 лютого 2022 року. Однак, у вказаний строк грошові кошти позивачу повернуто не було. З метою досудового врегулювання спору, позивачем було надіслано відповідачу претензію, проте кошти так і не повернуто. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути на його користь борг в розмірі 164\~000 грн., 3% річних в розмірі 4556 гривень та інфляційних втрат в розмірі 39540 грн. Ухвалою Залізничного районного суду від 17 січня 2023 року, провадження по справі відкрито, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідача належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви разом з додатками, рекомендованою поштовою кореспонденцією, яка була повернута до суду 05 червня 2023 року. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю, з огляду на наступне. Судом було встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи розписки від 31 січня 2022 року, [PERSON] , взяла в [PERSON] , в позику грошові кошти, в розмірі 164\~000 грн., які зобов`язувалась повернути в повному обсязі до 04 лютого 2022 року /а.с.6/. У зв`язку з неповерненням грошових коштів, та з метою досудового врегулювання спору між сторонами, позивачем було направлено на адресу відповідача письмову претензію, яка була нею отримана 10 листопада 2022 року /а.с.7/. В матеріалах справи також міститься розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат /а.с.9/. Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Зобов`язання відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України припиняється виконанням, проведеним належним чином. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Нормою частини другої статті 625 ЦК України, визначено, що у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved