Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 05.05.2012 року він перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому у них народились двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що вони з відповідачем виявились людьми різних характерів та поглядів на життя і сім`ю. Між ними виникали різного роду непорозуміння та сварки, внаслідок чого вони втратили почуття любові та поваги один до одного. З початку 2023 року сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства, шлюб носить формальний характер, а його збереження суперечить інтересам позивача, примирення між ними неможливе. Малолітні діти проживають разом з позивачем та перебувають на його утриманні. Тому позивач просить вказаний шлюб розірвати, малолітніх дітей залишити проживати з ним. Позивач в\~судове засідання\~не з`явився,\~22.06.2023\~року представник позивача, адвокат Оліградськй М.В. через систему Електронний суд подав до суду письмову заяву, в якій просить позов задовольнити, а розгляд справи просить проводити у його та позивача відсутності, спору щодо місця проживання малолітніх дітей між сторонами немає. 23.06.2023 року позивач також подав до суду письмову заяву, в якій просить позов задовольнити, а розгляд справи проводити у його відсутності (а.с. 34). Відповідач в судове засідання не з`явилася, 23.06.2023 року вона подала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати в її відсутності, не заперечує проти розірвання шлюбу та залишення проживання малолітніх дітей з позивачем. Крім того просить, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, набуте при реєстрації шлюбу, [PERSON] (а. с. 33). В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Згідно з даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони одружилися 05.05.2012 року. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 112 (а. с. 36). Судом також встановлено, що сторони є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 16, 18). Згідно з\~даними довідки\~№ 2329\~про склад\~сім`ї,\~зареєстрованих у\~житловому приміщенні\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~виданої 30.05.2023\~року управлінням Центр надання адміністративних послуг Коломийської міської ради, вказані діти входять до складу осіб, зареєстрованих за вказаною адресою (а.с. 21). Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення та обоє вважають за доцільне шлюб розірвати. За таких обставин шлюб слід розірвати та залишити відповідачу прізвище « [PERSON] », оскільки вона вказала про це, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.113 СК України. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати малолітні діти, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, син сторін [PERSON] , [INFO] , тобто досяг десяти років, тому його місце проживання може бути вирішене за спільною згодою батьків та самої дитини. Однак, згоди цієї дитини на проживання з батьком суду не надано. Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, в також у разі звернення до суду органів та осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Матеріали справи не містять доказів того, що після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами, малолітні діти сторін залишились проживати з батьком, знаходяться на його утриманні, тривалість такого. Позивачем не\~надано жодних\~документальних доказів\~про його\~матеріально-побутові\~умови та\~про наявність\~у нього\~можливості щодо\~утримання,\~догляду і\~виховання малолітніх дітей\~.\~Також відсутні докази створення перешкод відповідачем у проживанні дітей з батьком до дати подання позову і позивач таких доказів не надав. \~За відсутності спору між батьками щодо місця проживання дітей та відсутності об`єктивних відомостей про дійсне місце проживання дітей, інформації, одержаної у результаті обстеження умов проживання дітей, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дітьми, суд позбавлений можливості дотриматися положень ст. 161 СК України та врахувати ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків; особисту прихильність дітей до кожного з них; вік дітей, стан їхнього здоров`я; особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дітьми (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дітей, як враховують їхні інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дітьми); можливість створення дітям умов для виховання і розвитку. При цьому, у такому випадку суд не наділений правом збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В зв`язку з відсутністю в матеріалах справи доказів проживання малолітніх дітей з позивачем, згоди їхнього сина [PERSON] на проживання з батьком, відсутністю оспорюваного інтересу, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Сторони не позбавлені права звернутися до суду з відповідним позовом з наданням до нього належних документів та доказів на підтвердження даної вимоги. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113, 160, 161 Сімейного кодексу України та,

Outcome: partial