Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у травні 2023 р. до суду надійшла вищезазначена позовна заява, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути із ПрАТ «СК «ТАС» на користь [PERSON] невиплачену суму відшкодування у розмірі 388362 грн 78 коп.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 81870 грн 41 коп. та стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати у розмірі 17202 грн 33 коп. В обґрунтування позову зазначає, що 09.02.2023 о 19 год. 30 хв. у м. Києві по пр. Перемоги, 78 трапилася ДТП з вини [PERSON] на підставі чого Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.03.2023 останнього визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, а оскілки транспортний засіб «Ford» д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП був застрахований за Полісом ОСЦПВВНТЗ №АТ3077747 у ПрАТ «СК «ТАС», позивач звернувся у вказану страхову компанію із заявою про виплату страхового відшкодування на підставі чого, йому було виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 110202 грн 20 коп., однак не погоджуючись із розміром отриманого страхового відшкодування позивач звернувся до СОД ФОП [PERSON] з метою визначення об`єктивного розміру матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] , вартість проведення якого складала 4000 грн 00 коп., а відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку за результатами незалежного автотоварознавчого дослідження, сума збитку складає 230435 грн 39 коп., внаслідок чого ПрАТ «СК «ТАС» повинен сплатити позивачу невиплачену частину страхового відшкодування у розмірі 38362 грн 78 коп., а відповідач [PERSON] повинен сплатити різницю між розміром матеріальної шкоди та розміром отриманого страхового відшкодування у розмірі 81870 грн 41 коп. 05.06.2023 від представника відповідача ПрАТ «СК «ТАС» надійшов відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позову, з підстав того, що згідно Звіту №08-D/12/57 від 27.02.2023 складеного ФОП [PERSON] матеріальний збиток виплачений власнику ТЗ «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] без ПДВ становить 102202 грн 20 коп., вказана сума була виплачена позивачу у розмірі встановленому ст.ст. 12, 22, 29, 34, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», із вказаним висновком позивач погодився, що підтверджується його підписом, у свою чергу позивач надав висновок №153/03-23 від 15.03.2023 оцінювача [PERSON] згідно якого вартість відновлювального ремонту становить 148564 грн 98 коп. до якого також включено заміна лівого та правого облицювання бажаного відділення, вартістю 16472 грн 60 коп. за кожне, водночас на фотографіях до висновку пошкодження вказаних деталей не зафіксовано, що також підтверджується протоколом огляду транспортного засобу від 20.02.2023 складеним оцінювачем [PERSON] , який був підписаний [PERSON] без жодних поправок та зауважень, що свідчить про узгодження переліку та характеру утворень пошкоджень КТЗ, крім цього оцінювач [PERSON] склав висновок на підставі протоколу огляду від 14.03.2023 без повідомлення страховика та другого учасника ДТП, а також у рахунку СТОТОВ «Едем-Карпейнт» №ЕКС00001754 від 14.02.2023 вказані є деталі, які не включені до вартості ремонту, а тому вартість матеріального збитку за висновком №153/03-23 від 15.03.2023 не відповідає критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності доказів, оскільки не відображає розмір відшкодування на який має право позивач. Крім цього представник відповідача заперечує проти заявленого розміру судових витрат, через відсутність підстав для задоволення позовних вимог, при цьому вказаний розмір судових витрат позивач недоведений, просив відмовити у задоволені цієї вимоги. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого - суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 48, 49). Ухвалою судді від 10.05.2023 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням без виклику сторін (а.с. 51, 52). Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Згідно положень ст. 190 ЦПК України, на адресу відповідача [PERSON] рекомендованим листом надсилалась копія ухвали про відкриття провадження від 10.05.2023 та копія позовної заяви з додатками, однак поштове відправлення не було отримане відповідачем та повернулось до суду із відміткою про закінчення терміну зберігання. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. ІІІ. Фактичні обставини справи судом встановлено, що 09.02.2023 о 19 год. 30 хв. у м. Києві пр. Перемоги, 78 водій [PERSON] керуючи транспортним засобом «Ford Focus» д.н.з. [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції у зв`язку із чим скоїв зіткнення з транспортним засобом «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] . В результаті чого ТЗ отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки, чим порушив п. 13 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.03.2023 [PERSON] притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн 00 коп. (а.с. 6). Відповідно до п. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Станом на 09.02.2023 Поліс №АТ3077747 був діючий, яким застрахований ТЗ «Ford Focus» д.н.з. [NUMBER] , у АТ «СГ «ТАС (приватне), ліміт відповідальності 160000 грн 00 коп (а.с. 7). 23.02.2023 [PERSON] звернувся до АТ «СГ «ТАС (приватне) із заявою про здійснення страхового відшкодування заподіяної в результаті пошкодження ТЗ «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] . Як вбачається із протоколу огляду транспортного засобу 02795/40/2023/5 від 20.02.2023 «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] своїм підписом підтвердив, що всі перелічені вище пошкодження були створені на місці ДТП, яке мало місце 09.02.2023. Згідно Звіту №08-D/12/57 від 27.02.2023 оцінювача [PERSON] , сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] без ПДВ на матеріали та складові складає 110202 грн 20 коп. Згідно виписки по рахунку ПАТ КБ «Приватбанк», листа АТ «СГ «ТАС (приватне) та платіжної інструкції №325244 від 17.03.2023 АТ «СГ «ТАС» (приватне) сплатило [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 110202 грн 20 коп. (а.с. 8, 9) [PERSON] звернувся до ФОП [PERSON] для визначення матеріального збитку заподіяного автомобілю «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] у зв`язку із чим 15.03.2023 складено Звіт про оцінку вартості матеріального збитку №153/03-23 заподіяного власнику КТЗ «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] , згідно якого вартість матеріального збитку складає 148564 грн 98 коп., вартість відновлювального ремонту становить 230435 грн 39 коп., розмір витрат на проведення відновлювального ремонту становить 134362 грн 97 коп. (а.с. 11-19). До вказаного звіту №153/03-23 доданий також протокол технічного огляду КТЗ від 14.03.2023 із яким [PERSON] ознайомлений (а.с. 21, 22). За проведення експертизи КТЗ «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] сплатив ФОП [PERSON] 4000 грн 00 коп. (а.с. 37). Згідно рахунку № [NUMBER] виданого ТОВ «Едем-Карпейт» до ремонту КТЗ «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] від 14.02.2023, позивачу нараховано всього 257634 грн 20 коп. за ремонт транспортного засобу «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] (а.с. 30, 31). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Верховного Суду від 27.03.2019 в справі № 754/1108/15-ц). Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц. Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6-2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема у постановах: від 05.05.2018 (справа № 910/7449/17, провадження № 12-104гс18); від 04.07.2018 (справа № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18); від 03 жовтня 2018 року (справа № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18); від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к, провадження № 13-24кс19); від 11 грудня 2019 року (справа № 465/4287/15, провадження № 14-406цс19). У постанові від 22.02.2022 у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), Велика Палата Верховного Суду, у пунктах 136, 137 указаної постанови зазначила, що Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Частиною 1 ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Вищевказані правові висновки також було викладено Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №337/1673/16-ц та постанові від 20.06.2019 у справі № 362/5422/15. Так, згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Отже, розмір шкоди, яка відшкодована згідно з вимогами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленого законодавством (ст.29). Страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу, тому у зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктних правовідносинах у межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди. Тому різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням підлягає стягненню саме з відповідача. Так, Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Частиною 2 ст. 106 ЦПК України передбачено, що порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення незалежної оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування. Проведення оцінки та оформлення звіту (результатів оцінки) здійснено без порушення норм методики та ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну і оціночну діяльність в Україні, а тому висновок наданй позивачем судом береться до уваги. Із рахунку №ЕКС00001754 виданого ТОВ «Едем-Карпейт» до ремонту КТЗ «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] від 14.02.2023 вбачається, що ремонт чи заміна облицювання лівого та правого багажника не проводився, вартість якого, згідно ремонтної калькуляції становить 32945 грн 20 коп., а також це пошкодження не було зафіксовано при складанні протоколу огляду транспортного засобу від 20.02.2023 (а.с. 26). Тому враховуючи ту обставину, що сума яку просить стягнути позивач з ПрАТ «СГ «ТАС» з відповідача 38362 грн 78 коп., зменшується на суму 5417 грн 58 коп., яка є фактичною у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля. При цьому суд враховує те, що вартість ремонту згідно калькуляції №153/03-23 становить 197490 грн 39 коп., а не 230435 грн 39 коп. до якої входила сума вартості облицювання лівого та правого багажника у розмірі 32945 грн 20 коп., внаслідок чого з [PERSON] слід стягнути та користь позивача різницю між розміром матеріальної шкоди та розміром отриманого страхового відшкодування у розмірі 48925 грн 41 коп. З урахуванням доказів, оцінку яким суд дав вище, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. V. Розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до п.п. 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту ст.ст. 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. В обґрунтування понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи у розмірі 12000 грн 00 коп., представник позивача надав до суду договір про надання правової допомоги №13/03/23-ЮП/IL від 13.03.2023 (а.с. 44). Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК). У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На основі Договору №13/03/23-ЮП/IL, укладеного між позивачем та адвокатом Конюшком Д.Б., останній надав позивачу такі послуги (вчинення процесуальних дій поза судовим засіданням) з розрахунку 1000 грн 00 коп. за 1 годину роботи до якої входить: юридична консультація у розмірі 1500 грн 00 коп.; вивчення документів 2000 грн 00 коп.; складання та подання адвокатського запиту, що становить 1000 грн 00 коп. та складення і підготовка подання до суду позовної заяви, що становить 7500 грн 00 коп. Загальна вартість робіт склала 12000 грн 00 коп., що є витратами позивача на правову допомогу, у зв`язку з розглядом даної судової справи. Проте, до матеріалів справи подано платіжне доручення №0.0.2979118894.1 на оплату послуг адвоката у розмірі 6000 грн 00 коп., а отже заявлена позивачем сума відшкодування на правову допомогу у розмірі 12000 грн 00 коп. не підтверджується матеріалами справи, тому підлягає стягненню в межах суми фактично оплачених послуг у розмірі 6000 грн 00 коп., при цьому суд враховує ту обставину, що позивачем оплачено вартість проведення незалежного автотоварознавчого дослідження із визначенням розміру матеріального збитку у розмірі 4000 грн 00 коп., що також входить до витрат пов`язаних із розглядом справи, внаслідок чого з відповідачів підлягає до стягнення фактично понесені судові витрати у розмірі 10000 грн 00 коп., пропорційно до задоволених позовних вимог. Окрім цього, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1202 грн 33 коп. за подання позовної заяви до суду і позов суд задовольняє частково, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 543 грн 42 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial