Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

05 грудня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу д з [PERSON] .. Позов обґрунтовано тим, що з 24 липня 2010 року сторони перебувають у шлюбі, від якого мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 2022 року шлюбні відносини між ними почали носити формальний характер та почуття любові та поваги один до одного згасати, що призвело до початку їх проживання окремо один від одного. Вони не підтримують стосунки, як сім`я, не ведуть спільного господарства, їх шлюб носить формальний характер, фактично сім`я розпалася та відновити її неможливо. Спори щодо місця проживання та утримання сина, а також поділу спільного майна подружжя відсутні. Просив шлюб розірвати. Провадження у справі відкрито 23 січня 2023 року з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 08.03.2023 року позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, повідомив суд, що заявлені вимоги про розірвання шлюбу з [PERSON] підтримує, просить задовольнити. 08.03.2023 року відповідачка звернулася до суду з заявою про визнання позову [PERSON] про розірвання їх шлюбу, просить розглянути справу за її відсутності, позов задовольнити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовна підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24.07.2010 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №1666, що підтвержується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Від шлюбних відносин у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с. 11). Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписом ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони не підтримують шлюбні відносини, ведення спільного господарства припинено, шлюб існує лише формально, що підтверджено відповідачкою. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Таким чином, вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved