Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

позивач [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~вищезазначеним позовом\~до відповідача\~АТ КБ\~«Приватбанк» та просить\~суд визнати\~таким,\~що не\~підлягає виконанню\~виконавчий напис\~№ 3115,\~вчинений 30\~жовтня 2019\~року приватним\~нотаріусом Бондар\~І.М.\~про звернення\~стягнення \~на нерухоме\~майно житловий\~будинок по\~ [ADDRESS] \~ ,за\~рахунок коштів\~отриманих від\~реалізації \~нерухомого майна\~пропонують задовільнити\~вимоги \~АТ КБ\~« Приватбанк»\~ про\~стягнення з\~неї грошових\~коштів у\~сумі 3\~817\~239,78\~грн.,\~посилаючись на\~відсутність правових\~підстав у\~нотаріуса на\~його вчинення.В обґрунтування вимог зазначено, що 09 жовтня 2007 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір № NKN1GK00000018 на суму 19\~980,00 доларів США на придбання будинку та оплату страхових платежів на суму 3\~980,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за указаним договором між сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого було передано в іпотеку будинок [ADDRESS] . 30 жовтня 2019 року приватним нотаріусом було учинено оспорюваний виконавчий напис про звернення стягнення на указаний будинок. Вважає, що нотаріус порушено трирічний строк, протягом якого може бути здійснено стягнення на підставі виконавчого напису. Більш того, рішенням суду від 01.12.2012 у справі № 411/5758/12 кредитний договір між нею та банком розірвано. Звернувши стягнення на предмет іпотеки, приватний нотаріус не переконалася у безспірності заборгованості боржника. Тому просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду\~від 25\~квітня 2023\~року прийнято позовну\~заяву до\~розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, не повідомили причин неявки. Позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, на вимогах наполягає. Представник відповідача\~АТ «КБ\~«Приватбанк» причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Треті особи : Приватний нотаріус Бондар І.М. надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність , Приватний виконавець Сивокозов О.М. причини неявки суд не повідомив, письмових пояснень до суду не надав. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та відсутність заяви позивача про розгляд справи в заочному порядку з винесенням по справі заочного рішення, що є обов`язковою підставою для розгляду справи в заочному порядку (пункт 4 частини першої статті 280 ЦПК України), суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, 30 жовтня 2019 року Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М.. було вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 3115 про звернення стягнення на будинок за адресою: [ADDRESS] у рахунок погашення заборгованості за кредитом у сумі 13\~641,48 доларів США, заборгованості за відсотками у сумі 26\~051,48 доларів США, пені 96\~792,54 доларів США,а всього 136\~455,50 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22.01.2019 становить 3\~817\~239,78 грн.; та втрати за вчинення виконавчого напису у сумі 3\~500,00 грн. Вчинюючи виконавчий напис, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Процедура вчинення виконавчих написів, чинна на момент вчинення спірного виконавчого напису, визначена в розділі 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (далі - Інструкція). Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22\~лютого 2012\~року №\~296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічний правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19), а також Верховним Судом у постановах від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750 св 20). Так, згідно матеріалів позову, 09 жовтня 2007 року між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № NKN1GK00000018 на суму 19\~980,00 доларів США на придбання будинку та оплату страхових платежів на суму 3\~980,00 доларів США (а.с. 14-16 копія договору).. В забезпечення виконання зобов`язань за указаним договором між сторонами було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого позивачем було передано в іпотеку будинок [ADDRESS] (а.с. 17-19 копія договору). Рішенням суду від 01 листопада 2012 року у справі № 411/5758/12 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] стягнуто з відповідача у вказаній справі заборгованість за кредитним договором та розірвано кредитний договір NKN1GK00000018 від 09.10.2007, укладений між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] . Указане свідчить про наявність спору між сторонами у частині суми боргу, що виставлений банком [PERSON] станом на дату учинення виконавчого напису. Крім того, учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Натомість, направлення іпотекодавцю та отримання ним вимоги про усунення порушень договору свідчить про дотримання захисту його прав під час вчинення виконавчих написів (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц, постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 711/7023/20 (провадження № 61-14941св21). У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження направлення позивачу, як іпотекодавцю, повідомлення про учинення виконавчого напису та підтвердження отримання нею такого повідомлення, що є самостійною підставою для задоволення вимог позивача. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1\~073,60 грн. та 536,80 грн., сплачений нею за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову (а.с. 20,211), тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати. Крім того, пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Як зазначено Великою Палатою ВС у постанові по справі № 755/9215/15-ц від 19.02.2020 року, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Враховуючи те, що законодавством України щодо діяльності адвоката не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. На підтвердження факту понесених судових витрат стороною позивача до матеріалів справи додано Договір про надання правової (правничої) допомоги від 13.04.2023 року, копії ордеру та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, а також розрахунок витрат на правову допомогу, та квитанцію № 454578 від 21.06.2023 року. Так у розрахунку витрат на професійну правничу допомогу від 21.06.2023 року вбачається виконання Адвокатом своїх зобов`язань щодо надання [PERSON] послуг за Договором про надання правничої допомоги на суму 10720,00 грн. На підтвердження сплати позивачем за правову допомогу надано копію квитанції № 454578 від 21.06.2023 р., на суму 10720,00 грн. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь позивача суму у розмірі 10720,00 грн. за надану правову (правничу) допомогу.

Outcome: approved