Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилалась на те, що 06.10.2012 року між її рідним сином [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. На початку липня 2017 року вона (позивачка) та її чоловік [PERSON] переїхали на постійне місце проживання до м.Керч АР Крим. 26.08.2017 року на прохання сина про надання в борг коштів для придбання для власної родини житлового будинку в м.Дніпрі, між ними було укладено договір позики, згідно умов якого вона передала сину кошти в сумі 1200000 російських рублів. Згідно умов договору сторони домовились, що кінцевий термін повернення безпроцентної позики 26.08.2022 року. Також в договорі були зазначені додаткові умови про право позикодавця зажадати дострокового повернення боргу в разі відчуження житлового будинку, який було придбано на отримані за договором кошти та в разі пред`явлення до [PERSON] вимог матеріального характеру (у тому числі оспорювання права власності на житловий будинок. На підтвердження отримання коштів відповідачем було написано розписку. Передані в позику кошти були отриманні позивачкою від продажу будівлі та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , за кошти в сумі 1500000 російських рублів. В день підписання договору та передачі коштів відповідача [PERSON] ,. почувала себе зле та присутня не була. Тому договір було укладено без неї, але в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] 11.01.2018 року за договором купівлі-продажу [PERSON] було придбано частину домоволодіння [ADDRESS] . В червні 2021 року позивачці стало відомо, що в провадженні Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська розглядається цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільно набутого майна частини домоволодіння [ADDRESS] . Тобто, житловий будинок, які [PERSON] було придбано за кошти, отримані у позику, став предметом спору, що надало позивачці права заявити позов про дострокове повернення отриманих у позику коштів. Посилаючись на вказані обставини та укладання договору позики в інтересах сім`ї, позивачка просила стягнути з відповідачів в солідарному порядку отримані в позику кошти в сумі 436443 грн. 39 коп. \~ \~ \~ \~Під час підготовчого провадження представником позивачки було подано заяву про зміну позовних вимог та стягнення з відповідачів коштів за договором позики від 26.08.2017 року в сумі 436443 грн. 39 коп. в рівних частках. \~ \~ \~ \~Відповідачкою [PERSON] (до зміни прізвища [PERSON] ) було подано зустрічний позов, в якому вона просила визнати недійсним договір позики від 26.08.2017 року, посилаючись на те, що останній виходить за межі дрібного побутового та укладений без її згоди. Також посилалась на те, що в разі укладення договору в інтересах сім`ї, цивільні права та обов`язки виникають в обох із подружжя та вони відповідають за зобов`язаннями в солідарному порядку та відповідний обов`язок не має поділятись навпіл. Окрім цього, відповідачка заперечувала факт укладання договору позики в інтересах сім`ї, зазначаючи, що вони з чоловіком ніколи не потребували запозичених коштів та житла, про що свідчить той факт, що їх сім`я ніколи не проживала в будинку по [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23.09.2021 року справу було передано за підсудністю до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 28.10.2021 року позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою від 17.02.2022 року по справі було призначено судову технічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено. Ухвалою від 16.08.2022 року провадження по справі було поновлено та справу призначено до подальшого розгляду в підготовчому судовому засіданні. Протокольною ухвалою від 01.11.2022 року було прийнято заяву представника позивачки про зміну предмету позову. Протокольною ухвалою від 08.02.2023 року було прийнято зустрічну позовну заяву. Ухвалою від 14.04.2023 року було повернуто заяву представника [PERSON] про забезпечення позову. Протокольними ухвалами від 17.04.2023 року було відмовлено в задоволенні клопотання представника [PERSON] про зупинення провадження по справі, а також закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] просив відмовити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги, заявлені [PERSON] та не заперечував проти їх задоволення. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] просив відмовити. \~ \~ \~ \~Представник [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлений останньою зустрічний позов та просив його задовольнити. В задоволенні первісного позову [PERSON] в частині позовних вимог, заявлених до [PERSON] , просив відмовити. Заслухавши представників сторін, перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] 06.10.2012 року було зареєстровано шлюб. Після реєстрацію шлюбу дружиною обрано прізвище [PERSON] . Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14.04.2021 року (справа №201/1554/21) шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після його розірвання прізвище дружини відновлено на дошлюбне [PERSON] . 26.08.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого останньому було передано в позику грошові кошти в сумі 1200000 російських рублів. Пунктом 2 вказаного договору було передбачено, що кошти надаються для придбання позичальником житлового будинку в м.Дніпропетровську, Дніпропетровської області. На підтвердження передачі грошових коштів за договором в сумі 1200000 російських рублів [PERSON] 26.08.2017 року було складено письмову розписку. За договором купівлі-продажу від 11.01.2018 року [PERSON] було придбано частину домоволодіння [ADDRESS] . Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04.08.2021 року (справа №201/3718/21), яке набрало законної сили, було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та в порядку розподілу спільної сумісної власності визнано за [PERSON] право власності на частину зазначеного вище домоволодіння. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.ч.1-3 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Вищевказана стаття визначає правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Таке розпорядження здійснюється шляхом укладення дружиною та/або чоловіком різноманітних правочинів з іншими особами. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один з подружжя, то воля другого з подружжя, його згода на укладення правочину має бути з`ясована окремо. Поряд з цим для укладення договору позики (за яким позичальником виступає один з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя. До того, як позикодавець надасть кошти позичальникові (дружині або чоловікові), в останнього немає права власності на це майно, воно виникає лише після одержання грошових коштів. Таким чином, той з подружжя, хто укладає договір позики (позичає кошти), не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч.1 ст.190 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У ч.4 ст.65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Наведений правовий висновок викладений Верховний Судом України у постанові від 14.09.2016 року у справі № 6-539цс16, Верховним Судом у постанові від 26.09.2018 року у справі №713/285/2012. Отже, оскільки спірний договір позики від 26.08.2017 року не стосувався спірного майна подружжя, передбачені ч.2 ст.65 СК України, ст.ст.203,215 ЦК України правові підстави для визнання його недійсним, відсутні, а відповідні зустрічні позовні вимоги [PERSON] безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Стосовно обгрунтованості первісних позовних вимог, суд враховує, що виходячи із системного аналізу наведених вище норм права, умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. В контексті цього та встановлених судом обставин справи, для визначення наявності у відповідачки [PERSON] обов`язків щодо повернення боргу за договором позики з`ясуванню підлягає питання, чи використані отримані у позику кошти в інтересах сім`ї. Згідно наданого відзиву та пояснень представника [PERSON] під час розгляду справи остання заперечувала факт використання отриманих [PERSON] у позику коштів в інтересах сім`ї, наявність обумовлених договором підстав для їх дострокового стягнення. Крім того, взагалі посилалась на штучність та безпідставність позову, зазначаючи, що договір позики та розписка були складені заднім числом, після її звернення до суду з позовом про поділ майна. Ухвалою суду від 17.02.2022 року за клопотанням представника [PERSON] було призначено судову технічну експертизу для вирішення питань щодо давності складання договору позики та розписки, відповідності давності їх виконання зазначеній в них даті 26.08.2017 року. В наданому клопотанні експертом було поставлено питання про надання порівняльних зразків документів оригіналів достовірно датованих документів у період з вересня 2017 року до вересня 2021 року, а також дозволу суду на вирізання штрихів реквізитів документів та фрагментів паперу у всіх наданих порівняльних та досліджуваних документах. Вказане клопотання було спрямовано судом на адресу сторін. Відповідно до клопотання представником позивачки [PERSON] було надано до суду заяву про надання згоди останньою на вирізання штрихів реквізитів та фрагментів паперу у наданих на дослідження оригіналах договору позики та розписки від 26.08.2017 року. В свою чергу представником відповідача [PERSON] було надано клопотання про неможливість надання порівняльних зразків документів. В зв`язку з ненаданням зазначених в клопотанні експерта документів, у складено висновку від 08.08.2022 року відповіді на питання щодо давності виконання договору позики та розписки надано не було. За вказаних обставин, враховуючи положення ст.109 ЦПК України, а також, що в даному випадку обов`язок доказування покладається на відповідачку [PERSON] , судом відхиляються за недоведеністю заперечення останньої щодо складання договору позики та розписки заднім числом. Стосовно використання отриманих [PERSON] за договором позики коштів в інтересах сім`ї, суд враховує, що сам факт зазначення в договорі та розписці про отримання в позику коштів для подальшого придбання житлового будинку в м.Дніпропетровську, не свідчить про їх подальше використання на вказані цілі, зокрема на придбання частини домоволодіння по [ADDRESS] . При цьому суд враховує, що договір позики та розписка були складені, а кошти передані позичальнику [PERSON] 26.08.2017 року на тимчасово окупованій території в м.Керч АР Крим в російських рублях. В той час, як частину домоволодіння по [ADDRESS] було придбано за гривні, а відповідний договір купівлі-продажу укладено 11.01.2018 року. Доказів тому, що саме отримані 26.07.2017 року в позику кошти в російських рублях було переміщено на підконтрольну України території, або перераховано через банківські установи чи іншим чином, конвертовано у гривню та використано при укладенні договору купівлі-продажу 11.01.2018 року, тобто майже через п`ять місяців після їх отримання у позику, ані позивачкою [PERSON] , ані відповідачем [PERSON] суду не представлено. За вказаних обставин, оскільки позивачкою [PERSON] не доведено факт використання коштів, наданих у позику її сину [PERSON] , в інтересах сім`ї під час перебування у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] та, відповідно, наявності у останньої спільного обов`язку щодо повернення цих коштів, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення боргу за договором позики з відповідачки [PERSON] . \~ \~ \~ \~В частині заявлених вимог про стягнення коштів з відповідача [PERSON] , суд враховує наступне. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Пунктом 3 договору позики від 26.08.2017 року було передбачено повернення позичальником позики не пізніше 26.08.2022 року. Крім того, п.8 договору було встановлено право позикодавця вимагати повернення коштів достроково у разі відчуження житлового будинку, придбаного за кошти, отримані по договору; а також в разі пред`явлення вимоги матеріального характеру (у тому числі в разі оспорювання права власності на житловий будинок) від третіх осіб. З матеріалів справи вбачається, що позов було пред`явлено позивачкою [PERSON] 03.09.2021 року, тобто до спливу встановленого п.3 договору строку для повернення позики позичальником. В обгрунтування пред`явленого позову позивачка посилалась на виникнення в неї права дострокового стягнення позики у відповідності до умов п.8 договору позики, з посиланням на пред`явлення [PERSON] позову до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя - частину домоволодіння по [ADDRESS] . Згідно заочного рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04.08.2021 року (справа №201/3718/21) було встановлено, що частина домоволодіння по [ADDRESS] були придбані [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти та є їх спільної сумісною власністю. З урахуванням цього та положень ч.1 ст.70 СК України щодо рівності часток подружжя за [PERSON] судом визнано право власності на частину зазначеного вище домоволодіння. Таким чином, пред`явлення [PERSON] позову про поділ домоволодіння, що належало останній та [PERSON] на праві спільної сумісної власності та право на поділ якого в рівних частках останні мали право, не свідчить про вчинення дій щодо відчуження цього домоволодіння, оспорювання права власності [PERSON] на належну йому частину домоволодіння третіми особами та, відповідно, вказує на відсутність передбачених п.8 договору позики від 26.08.2017 року України та ст.530 ЦК України підстав для пред`явлення [PERSON] вимоги щодо дострокового повернення позики. З огляду на це, суд не приймає визнання первісного позову відповідачем [PERSON] , оскільки це суперечить закону та умовам договору позики та при ходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні первісних позовних вимог, заявлених до відповідача [PERSON] , відмовивши таким чином в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. В зв`язку з відмовою в задоволенні первісного та зустрічного позову, понесені позивачами [PERSON] та [PERSON] судові витрати, покладаються на останніх. \~ \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: dismissed