Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з даною позовною заявою, мотивуючи її тим, що 23.10.2004 року між ним та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, який зареєстровано Ужгородським міським управлінням юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 614 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від даного шлюбу у подружжя народився син: [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спір між батьками про визначення місця проживання дитини врегульовано. За спільною згодою батьків та самої дитини, [PERSON] буде проживати разом з матір`ю [PERSON] . Підставою для розірвання шлюбу є те, що протягом останніх років відносини з Відповідачкою поступово погіршувалися. Як наслідок, між ними зникло взаєморозуміння та припинилися подружні відносини. Будь-які спроби до примирення бажаних результатів не дали. Вважає, що збереження шлюбу суперечить його інтересам. За таких обставин, позивач просить суд шлюб, який був укладений 23.10.2004 року між ним та [PERSON] розірвати та визначити місце проживання їх неповнолітньої дитини разом з матір`ю [PERSON] . В судове засідання позивач [PERSON] надав суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити та розглянути справу у його відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання надала заяву, згідно якої позовні вимоги визнає в повному обсязі. Також просить розглянути справу у її відсутності. Дослідивши матеріали справи та подані сторонами заяви зокрема, оцінивши докази в їх сукупності, виходячи з їх належності, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з оригіналу свідоцтва серії [NUMBER] від 23.10.2004 року про шлюб, 23.10.2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис за № 614. За час шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області 15.02.2010 року, актовий запис № 196. Встановлено, що спір між батьками про визначення місця проживання дитини врегульовано. За спільною згодою батьків та самої дитини, [PERSON] буде проживати разом з матір`ю - [PERSON] . Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач та відповідачка наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом встановлено, що сімейне життя між подружжям [PERSON] та [PERSON] не склалося через різні погляди на сімейне життя. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, приймаючи до уваги також те, що відповідачка позовні вимоги визнала в повному обсязі, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. Що стосується позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з матір`ю, то вказана вимога також підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні встановлено, що спір між батьками про визначення місця проживання дитини врегульовано та досягнуто спільної згоди щодо проживання неповнолітньої дитини разом з матір`ю. Що стосується стягнення судового збору, то суд вважає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За таких обставин, суд виходячи з вимог ст. 141 ЦПК України вважає, що слід стягнути з відповідачки на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 536, 80 грн. та на користь держави 1073,60 грн. судового збору. Відповідно, в порядку ч.1 ст. 142 ЦПК України, повернути [PERSON] з державного бюджету, п`ятдесят відсотків сплаченого, згідно квитанції № 55564 від 27.03.2023 року, судового збору, що становить 536, 80 грн.

Outcome: approved