Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] пені за прострочення виконання грошового зобов`язання за період липень 2021 року в загальному розмірі 11625 грн. та судові витрати за відрив від звичайних занять у розмірі 2500 грн. В обґрунтування\~позовних вимог\~покликається на\~те,\~що рішенням\~Личаківського районного\~суду м.\~Львова від\~07.10.2014р.,\~яке залишено\~без змін\~ухвалою Апеляційного\~суду Львівської\~області від\~12.02.2015р.,\~з відповідачів\~на користь\~позивача стягнуто\~заборгованість за\~кредитним договором\~№ 22/2008ЛФ\~від 04.04.2008р., в загальному\~розмірі 45972,25\~грн.\~з яких 12\~500\~грн.\~тіло кредиту,\~20\~972,25\~грн.\~проценти за\~користування кредитом\~та 12\~500\~грн.\~пеня за несвоєчасне\~виконання грошового\~зобов`язання. На підставі\~такого рішення\~судом видано\~виконавчі листи,\~які перебувають\~на виконанні\~у Личаківському\~ВДВС м.\~Львів відносно\~ [PERSON] ,\~Сокальському ВДВС\~РУЮ відносно\~ [PERSON] ,\~Самбірському ВДВС\~МРУЮ відносно\~ [PERSON] ,\~однак відповідачі\~ухиляються від\~виконання судового\~рішення.\~За умовами\~кредитного договору,\~в разі\~виникнення заборгованості\~з погашення\~кредиту та/або\~процентів за\~користування кредитом,\~через 14\~днів з\~дня обумовленої\~дати сплати\~наведеної у\~п. 5.1\~договору,\~позичальник сплачує\~додаткові проценти\~за користування\~коштами кредитодавця\~в розмірі\~3\~%\~від суми\~залишку кредиту\~за кожен\~день користування\~кредитом. За своєї\~природою такі\~кошти є\~неустойкою і\~за період\~липень 2021р.\~її загальний\~розмір становить 11625 грн., які просить стягнути в примусовому порядку. Позовна заява надійшла до суду 05.07.2022. Ухвалою від 09.08.2022 позовну заяву залишено без руху. Після усунення\~недоліків ухвалою\~від 10\~жовтня 2022\~року прийнятопозовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначивши таку до розгляду за правилами загального позовного провадження. Одночасно з відкриттям провадження у справі суд направив сторонам інформаційне повідомлення про права та обов`язки сторін (а.с.35), в тому числі про обов`язок подати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, а також неможливість приховування доказів. Цим же повідомленням сторонам роз`яснено порядок та строки подання доказів. У зв`язку з неявкою учасників справи ухвалою від 07.12.2022 підготовче судове засідання відкладено на 01.02.2023 року. Ухвалою суду від 01.02.2023 закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті. Ухвалою суду від 20.06.2023 закрито провадження у даній справі в частині позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди. Продовжено розгляд справи в частині позовних вимог про відшкодування пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні наведеним мотивам позову, просив позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідачі відзиву на позовну заяву не скерували. Зі згоди позивача та на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПКУ країни, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного. В судовому\~засіданні встановлено,\~що 04.04.2008р.\~між КС\~«Либідь» в\~особі Львівської\~філії та [PERSON] \~укладено кредитний договір, згідно якого відповідачу надано кредит на суму 20\~ 000 грн. на строк до 04.04.2010 року зі сплатою за користування кредитними коштами 0,13699 % від суми залишку кредиту, за кожен день користування (а.с.17-19). В свою чергу, як встановлено рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07.10.2014р. (а.с.7-12), яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.02.2015р. (а.с13-16), в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 04.04.2008р. між КС «Либідь» в особі Львівської філії та [PERSON] і [PERSON] укладено договори поруки № 22/2008ЛФ/1 та № 22/2008ЛФ/2 відповідно, за умовами яких поручителі зобов`язались відповідати перед кредитором в повному обсязі за виконання позичальником зобов`язань, що випливають з кредитного договору. В разі невиконання позичальником зобов`язань за договором, позичальник та поручителі відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники. Згідно договору про відступлення права вимоги внаслідок прощення боргу від 29.03.2013р., до [PERSON] перейшло право вимоги за згаданим вище кредитним договором, укладеним між відповідачами і КС «Либідь». Як зазначено в п. 1.2 цього договору, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, які існували на момент переходу цих прав (12\~ 500 грн. тіла кредиту та 11\~ 453,53 грн. процентів), а також ті, які в подальшому будуть виникати на підставі основного договору. Цим же рішенням суду стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] \~на користь [PERSON] за Договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року 12 500 грн. тіла кредиту, 20 972,25 грн. процентів за користування кредитом та 12 500 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього на суму 45 972,25 грн. Крім того, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] за Договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року 12 500 грн. тіла кредиту, 20 972,25 грн. процентів за користування кредитом та 12 500 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього на суму 45 972,25 грн. Відповідно до п. 4.3 кредитного договору, в разі виникнення заборгованості в погашенні кредиту та/або процентів за користування кредитом, через 14 днів з дня обумовленої дати сплати наведеної в п. 5.1 даного договору, позичальник сплачує додаткові проценти за користування коштами кредитодавця в розмірі 3 % від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Виходячи з характеру такого виду відповідальності позичальників, сплата цих коштів є неустойкою, що також встановлено рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07.10.2014р. і що відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Доказів про виконання відповідачами грошового зобов`язання, в тому числі судового рішення матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 554 ч.1 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно із п. 2.1 договорів поруки, поручителі зобов`язуються відповідати перед кредитодавцем в повному обсязі за виконання позичальником зобов`язань, що виникають з договору № 22/2008ЛФ від 04.04.2008р. Пунктом 2.2 договору поруки передбачено, що в разі невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позичальник та поручитель відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники. За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання ч. 1 ст. 550 ЦК України. В цивільному праві неустойка виконує дві основні функції. Вона є способом забезпечення виконання зобов`язання та наслідком його порушення. До моменту порушення зобов`язання неустойка виконує функцію забезпечення, тобто стимулює боржника до належного виконання. Якщо зобов`язання боржником порушене, стягнення неустойки є наслідком такого порушення. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду під час розгляду цивільної справи № 444/9519/12 (постанова від 28.03.2018р.) за змістом приписів параграфу 2\~глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Згідно вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Однак, як зазначено в ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи. В п. 3.2 рішення № 7-рп/2013 від 11.07.2013р. у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» Конституційний Суд України зазначив, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Вище уже зазначалось, що за приписами ч. 3 ст. 549 ЦК України пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, тоді як згідно рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07.10.2014р. заборгованість за тілом кредиту становить 12500 грн. Виходячи з умов кредитного договору, саме на таку суму нараховується пеня. Однак, обрахований позивачем розмір пені за період липень 2021р., тобто лише за 1 місяць в загальному становить 11625 грн., що практично дорівнює сумі заборгованість, на яку нараховується пеня. З огляду на зазначене, виходячи з принципів розумності, справедливості та співмірності невиконаного грошового зобов`язання до наслідків, які спричинені допущеним порушенням, суд приходить до висновку, що розмір неустойки підлягає зменшенню до суми 4000 грн., яка буде справедливим наслідком порушення відповідачами боргових зобов`язань протягом 1 місяця. З огляду на зазначене, позов належить задовольнити частково, зменшивши розмір пені, яка підлягає стягненню до суми 4000 грн., вказану суму належить стягнути в солідарному порядку зі всіх відповідачів. Оскільки позивач відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, про що долучено копії відповідних документів (а.с.21), судовий збір за правилами ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів в дохід держави. Разом з тим, суд не вбачає підстав для покладення на відповідачів 2500 грн. зазначених позивачем судових витрат у виді компенсації за відрив від звичайних занять, оскільки доводи позивача жодними доказами не підтверджені. На підставі наведеного та

Outcome: partial