Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Піщанського районного суду Вінницької області із заявою про про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років. В обґрунтування заяви [PERSON] посилався на те, що починаючи з 1996 року в його будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] проживала [PERSON] , [INFO] , яка була одинокою, постійно хворіла та потребувала сторонньої допомоги. Так як [PERSON] не мала родичів, фактично знаходилась на його утриманні, отримувала від нього матеріальну допомогу, яка була основним джерелом засобів до існування. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається із належної їй земельної ділянки згідно Державного акта серії ВН № 00928. Посилаючись на ч. 2 ст. 1265 ЦК України заявник зазначає, що він як особа, яка утримувала спадкодавця [PERSON] , яка не була членом його сім`ї, являється спадкоємцем п`ятої черги за законом та має право на успадкування її спадщини. Для встановлення факту, що покійна [PERSON] знаходилась на його утриманні не менше п`яти років тобто з 1996 року до 29 жовтня 2002 року, він вимушений звернутися до суду. В судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник - адвокат Кабанов М.О. підтримали заявлені вимоги і просили суд задовольнити подану заяву. Представник заінтересованої особи: Студенянськї сільської ради Тульчинського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, викладені [PERSON] у заяві вимоги задовольнити на його користь. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , [INFO] , яка проживає в [ADDRESS] , зазначила, що працювала сектератем Трибусівської сільської ради Піщанського району Вінницької області, тому знає всіх мешканців села. [PERSON] була одинокою, довгий час хворіла. [PERSON] забрав її до себе та здійснював догляд за нею. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , [INFO] , жителька [ADDRESS] , пояснила, що [PERSON] та його сім`ю знає давно. Із покійною [PERSON] були сусідами. [PERSON] здійснював догляд за [PERSON] , привозив їжу, допомагав по господарству. Останні роки, коли стан здоров`я [PERSON] погіршився, забрав її до себе. Про наявність рідні в [PERSON] їй нічого не відомо, оскільки до неї, крім [PERSON] , ніколи ніхто не приходив, не цікавився її життям та здоров`ям. Суд, вислухавши пояснення заявника, думку представника заявника, взявши до уваги пояснення заінтересованої особи, викладені у письмових заявах, наданих суду, пояснення свідків, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, упереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи (частина перша статті 294 ЦПК України). Відповідно до роз`яснень, наданих судам у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до довідки Студенянської сільської ради Вінницької області № 268 від 30 листопада 2021 року, [PERSON] на день смерті проживала однією сім`єю в будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] з [PERSON] , [INFO] в період з 1996 року по 2002 рік (а.с.6). Встановлення факту проживання з спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років [PERSON] необхідно для оформлення права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] . Чинним законодавством не передбачено іншого порядку для його встановлення. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Постанова Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснює, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини тощо. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У зв`язку з тим, що сторони визнали факт проживання однією сім`єю в період з 1996 року по 29 жовтня 2002 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , то вказані обставини доказуванню не підлягають, та вказана позовна вимога підлягає задоволенню. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Наявні в матеріалах справи документи та інформація виключають будь-який сумнів в існуванні факту родинних відносин між померлою [PERSON] та заявником [PERSON] . Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, остільки надасть йому право належним чином оформити спадщину після померлої [PERSON] . Встановлення даного факту не пов`язується з наступним вирішенням підвідомчого суду спору про право та чинним законодавством не передбачено порядок іншого (позасудового) його встановлення. На підставі наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи надані суду покази свідків, суд доходить висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення по справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved