Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

1.Позиція позивача. У лютому 2023 року позивач [PERSON] подала до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали позовної заяви до [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради в особі Служби у справах дітей Кам`янської міської ради, Заводський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) «про позбавлення батьківських прав». Згідно до змісту позовних вимог позивач просить: 1.Позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що дасть підстави для внесення відповідних відомостей в актовий запис про народження дитини №613 від 14 червня 2017 року, вчинений Заводським районним у м. Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила наступне. У зареєстрованому шлюбі з сторони перебували з 22 серпня 2015 року. З моменту укладання шлюбу сімейно-шлюбні відносини майже не склались. Втрата почуттів та взаєморозуміння призвели до остаточного припинення сімейних відносин. Рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року по справі № 208/8044/20 шлюб було розірвано. Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . З 2020 року відповідач не навідував дитину, не вітав з днями народження чи Різдвом , ніколи не цікавився її життям, не приймав і не приймає участі у житті дитини, у її вихованні, його завсім не цікавлять потреби, хвороби чи інтереси, хоча позивач не перешкоджала їхньому спілкуванню, жодного разу не подзвонив поговорити з дитиною. Дитина дуже тяжко перенесла розірвання шлюбу та фактичну втрату батька. Протягом тривалого часу позивач сподівалась на те, що відповідач все ж таки почне цікавитись дитиною та приймати участь у вихованні сина, однак відповідач вже третій рік життя дитини поспіль жодного разу не прийшов відвідати сина. Мати відповідача - бабуся [PERSON] , взагалі ніколи не бачила онука, хоч проживали вони в межах одного міста, позивач телефонувала їй неодноразово. Бажання побачити онука так і не виявилось у рідні. Байдуже відношення відповідача до дитини, до виконаня батьківських обов`язків не залишає сподівань на те, що коли-небуть він проявить батьківські почуття по відношенню до сина. [PERSON] є батьком для [PERSON] лише у свідоцтві про народження дитини, позивач вже не бачить сенсу звертатись до його розуму та совісті, тому вважає за потрібне вирішити питання про позбавлення батьківських прав. У відповідача вже давно нова родина, а [PERSON] в житті відповідача ніколи не було і не має. Позивач, як мати, в свою чергу, робить все можливе для того, щоб виховати дитину гідною людиною, має почуття відповідальності за сина в умовах військового стану. Має намір та можливість виховувати сина в нормальних умовах, в піклуванні та любові самостійно, має дві вищі освіти, фінансово забезпечена. Дитина, [PERSON] , відвідує Комінальний заклад ПШ «Дніпряночка» з 2020 року. Зідно до характеристики навчального закладу, батько контакту з садочком не підтримує, з вихователями не спілкується, за дитиною не приходив щодного разу. Наразі дитині 5 років і він не знає свого біологічного батька. Позивач не знає його місцезнаходження, місце роботи, засобів зв`язку. Окрім того, для лікування і оздоровлення дитини, для її гармонійного розвитку і безпеки, духовного виховання, розширення кругозору чи навчання доцільним було виїздити за межі України, і позивач не баає при вирішенні цього питання розшукувати чт просити дозволу у відповідача, якому доля дитини байдужа. 2. Позиція відповідача. Відповідач, [PERSON] , про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судова повістка - виклик направлена відповідачу на адресу реєстрації і в силу ст.131 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними. Відзив відповідач на позов не подав. Заяв та клопотань про проведення розгляду за його відсутності не подавав. Але у матеріалах справи міститься розписка про отримання копії позовної заяви з додатками (а.с. 34). 3.Позиція третіх особ. Третя особа, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради в особі Служби у справах дітей Кам`янської міської ради подали до суду висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Просять розглядати справу без присутності представника органу опіки та піклування виконавчого комітету міської ради з урахуванням висновку від 14.03.2023 року №8вих-20/155 та найкращих інтересів дитини. Третя особа, Заводський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), подали до суду заяву, згідно до змісту якої просять розглядати без представника відділу, з рішенням суду з даного питання згодні. 4.Процесуальні питання, заяви і клопотання. 07 лютого 2023 року позивач [PERSON] подала до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали позовної заяви до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради в особі Служби у справах дітей Кам`янської міської ради, Заводський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) «про позбавлення батьківських прав» (а.с. 2-6). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 лютого 2023 року цивільну справу № 208/1038/23 передано до провадження судді Івченко Т.П. (а.с. 16). 23 лютого 2023 року ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження у цивільній справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 19). 27 лютого 2023 року до суду надійшла заява від адвоката Скіпенко Р.Е., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , про отримання повісток в електронній формі (а.с. 29). 28 лютого 2023 року на електронну пошту суду надійшло клопотання від представника служби у справах дітей Кам`янської міської ради, згідно до змісту якого просить направити на їх адресу ухвалу про відкриття провадження (а.с. 32). 14 березня 2023 року електронну пошту суду надійшло клопотання від представника служби у справах дітей Кам`янської міської ради у якій просить перенести засідання на іншу дату (а.с. 33). 14 березня 2023 року відповідач [PERSON] написав розписку щодо отримання копії позовної заяви з додатками (а.с. 34). 20 березня 2023 року на електронну пошту суду надійшло клопотання від представника служби у справах дітей Кам`янської міської ради, у якому просять розглядати спарву без присутності представника органу опіки та піклування міської ради з урахуванням висновку від 14.03.2023 №8вих-20/155 та найкращих інтересів дитини, до клопотання додано висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] (а.с. 48-50). 31 березня 2023 року до суду надійшла заява від представника Заводського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) - Медяник В., яка просить розглядати зазначену спарву без представника відділу (а.с. 51). 08 травня 2023 року адвокат Скіпенко Р.Е., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , подала до суду заяву про допит свідків (а.с. 52). 08 травня 2023 року адвокат Скіпенко Р.Е. подала заяву, згідно до змісту якого зазначила, що підтримує позовну вимогу в повному обсязі, просить закрити підготовче провадження та перейти до судового розгляду (а.с. 53). Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 травня 2023 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради в особі Служби у справах дітей Кам`янської міської ради, Заводський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) «про позбавлення батьківських прав» та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 55-57). 11 травня 2023 року на електронну пошту суду надійшло клопотання від представника служби у справах дітей Кам`янської міської ради, у якому просять розглядати спарву без присутності представника органу опіки та піклування міської ради з урахуванням висновку від 14.03.2023 №8вих-20/155 та найкращих інтересів дитини (а.с. 67). 21 червня 2023 року адвокат Скіпенко Р.Е. подала заяву, у якій просить розгляд справи провести без фіксації та без її участі, позовну вимогу підтримують в повному обсязі (а.с. 99). У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. 5. Фактичні обставини встановлені судом. Як встановлено судом, предметом спору є - позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , народився [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень 14 червня 2017 року зроблено відповідний актовий запис № 613. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у графі «батько» зазначено - « [PERSON] », у графі «мати» зазначено - « [PERSON] » (а.с. 9). 20 січня 2021 року рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 8). Згідно до психолого-педагогічної характеристики [PERSON] , [INFO] , яка видана Комунальним закладом ПШ «Дніпряночка» від 24 серпня 2022 року, дитина відвідує садок з 2020 року за направленям міської медико-педагогічної комісії; в діагнозі має затримку психологічного розвитку та вади мовлення. Останній рік його приводили та забрали одразу після обіду бабуся, дідусь або мама, яка цікавиться вихованням дитини в дитячому садку, спілкується з педагогами. Батько контакту з садочком не підтримує, з вихователями не спілкується, за дитиною не приходив щодного разу (а.с. 10). 22 листопада 2017 року [PERSON] стала власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі Договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Яловою О.М. (а.с. 11). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого виконавцем Заводського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Барною О.О. встановлено, що станом на 18 жовтня 2022 року за виконавчим провадженням №55374133 [PERSON] має заборгованість у розмірі 12146,35 гривень (а.с. 13-14). Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] є хрещеною мамою [PERSON] , зазначила, що опікає дитину мати - [PERSON] , батько не приймає участі у вихованні дитини. На святах [PERSON] вона не бачила. Вказала, що [PERSON] самостійно займається дитиною, батька дитини бачила його останній раз під час хрещення [PERSON] , хоча з хрещеником спілкується декілька разів на тиждень. Свідок [PERSON] є психологом, який допомагав дитині. Зазначила, що дитина нервувала, чекала на батька. Останній раз бачила [PERSON] , коли дитині було півтора роки, позивачка не перешкоджала спілкуванню дитини з батьком. 6. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. (стаття 153, частини перша-третя статті 157 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно ст.157 СК України той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до керівних роз`яснень, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно п. 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. 7. Висновки та мотиви прийнятого рішення. У свідоцтві про народження серії [NUMBER] виданим Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 14 червня 2017 року у графі «батько» зазначений [PERSON] , у графі «мати» зазначено [PERSON] . Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Як встановлено [PERSON] , відносно свого малолітнього сина [PERSON] не виконував належним чином свої батьківські обов`язки, не приділяв належної уваги вихованню, продовжує ухилятися від своїх батьківських обов`язків, не цікавиться його життям. Згідно до розрахунку зі сплати аліментів, виданим представником Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Барною О.О., станом на 18.10.2023 рік боржник [PERSON] має сукупну заборгованість у розмірі 12146,35 гривень. При вирішенні судом позову щодо питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні, захист інтересів дитини. [PERSON] з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті дитини свідомо не приймає, аліменти у повному обсязі не сплачує, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він/вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Отже ухилення від виконання своїх обов`язків [PERSON] по відношенню до своєї дитини сина [PERSON] , [INFO] , з врахуванням встановлених фактичних обставин, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] , так як в ході судового розгляду встановлено та підтверджено доказами, наявність його винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, що полягло у несплаті аліментів на утримання дитини, не спілкуванні із сином, відсутність прояву його участі як батька у вихованні, забезпеченні, розвитку життя дитини. З огляду на вищезазначене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. 8. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Згідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача ; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні з даним позовом позивачем сплачений судовий збір у сумі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією № 9295-4404-1399-9501 (а.с. 1). Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі сплачений позивачем судовий збір у сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved