Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

У серпні\~2014\~року позивачі\~звернулися до\~суду з\~вказаним позовом\~до [PERSON] ,\~управління Держземагенства\~у Києво-Святошинському\~районі Київської\~області.\~Свої вимоги\~мотивували тим,\~що Позивачі\~є співвласниками\~житлового будинку,\~який розташований\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~(надалі-Будинок)\~в частках\~по 1/2\~ відповідно\~до свідоцтва\~про право\~власності на\~нерухоме майно\~від 18.08.2004\~року за№\~1-1685\~таза№ 1-1683.\~Будинок розташований\~на земельній\~ділянці площею\~0,0742\~га,\~яка була\~передана у\~власність Позивачам\~у спільну\~сумісну власність\~та було\~надано дозвіл\~на розробку\~проекту землеустрою\~рішенням Боярської\~міської ради\~Києво-Святошинського\~району Київської\~області №44/2038\~від 10\~квітня 2014\~року (надалі\~Земельна ділянка-1).Земельна\~ділянка Позивачів\~межує із\~земельною ділянкою\~Відповідача,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~площею 0,0303\~га,\~кадастровий номер\~3222410300:01:048:0089\~(надалі-Земельна\~ділянка -2). Земельна ділянка-2 була отримана у власність Відповідачем на підставі Державного акту на право власності на землю серії І-КВ №067751 виданого Боярською міською радою Києво-Святошинського району Київської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №4402 від 28 грудня 2002 року. У 2009 році на межі земельних ділянок Відповідачка почала будівництво двоповерхового сараю з порушенням будівельних норм та правил, в зв`язку з чим Позивачі звернулись до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Під час судового розгляду Відповідачка надала суду копію кадастрового плану, з якого вбачалось, що межі Земельної ділянки-2 частково накладаються на межі Земельної ділянки-1, внаслідок чого Відповідачка отримала у власність частину земельної ділянки належної Позивачам. Двоповерховий сарай був побудований на межі Земельної ділянки-1 та Земельної ділянки -2. та частково розташований на Земельній ділянці-1, належній Позивачам. У 2010 році Відповідачка з метою присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці звернулась до землевпорядної організації ПП «НОЄВ КОВЧЕГ-2» для розробки технічної документації по встановленню(відновленню) меж земельної ділянки-2. Після чого, на основі розробленої технічної документації Управлінням Держземагенства у Києво-Святошинському газоні було присвоєно кадастровий номер 3222410300:01:048:0089 земельній ділянці -2 та поведена державна реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. Технічна документація по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки Відповідачки розроблялась на підставі фактичних обмірів земельної ділянки та межі встановлювались по існуючим межам, то відповідно, через незаконно побудований двоповерховий сарай, межа Земельної ділянки-2 була зміщена в сторону Земельної ділянки-1, за рахунок чого виникла накладка меж обох земельних ділянок. Зазначають, що звернулись з листом від 12.04.2012 року до державної інспекції сільського господарства в Київській області, в якому просили допомогу у вирішенні цього питання. Відповіддю №33-6-9/1678 від 19.04.2012 року Державна інспекція сільського господарства у Київській повідомила, що під час перевірки встановлено, що землевпорядною організацією, яка виконувала роботи з присвоєння кадастрового номеру Земельній ділянці-2, допущено помилку при розробці відповідної документації із землеустрою та при формуванні файлу обміну за результатами обміру Враховуючи допущені помилки рекомендували звернутися до суду за захистом порушених прав. Аналогічні висновки та рекомендації надало Управління Держземагентство надало в Києво-Святошинському районі Київської області у своєму листі від 26.09.2013 року №01-21/1062. Головне управління Держземагенства у Київській області в своєму листі №08-03/6691 від 27.09.2013 року, рекомендувало Позивачам розробити проект землеустрою на Земельну ділянку-1, подати її до правління Держземагентства у Києво-Святошинського району та у випадку виявлення накладки вирішити це питання добровільно с Відповідачем, а у випадку її відмови в судовому прядку. Вказують, що навесні 2014 року Позивачі звернулись до землевпорядної організації Приватне підприємство «Перше земельне бюро», яке виготовило Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну сумісну власність Позивачів для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,0742 га на [ADDRESS] . Розроблений проект землеустрою був поданий до Управління Держземагентства у Києво-Святошинського району для присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці-1 та державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Управлінням Держземагентства у Києво-Святошинському районі Позивачам було відмовлено у реєстрації в зв`язку з частковим накладанням Земельної ділянки-2 на Земельну ділянку -1 на 0,22%, про що видане рішення №РВ-3200073132014 від 24.06.2014 року. Зазначає, що добровільно вирішити вказане питання щодо меж земельних ділянок Відповідачка не захотіла у зв`язку чим Позивачі звернулися до суду за захистом порушеного права. На підставі викладеного, просили суд: визнати незаконно технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] , площею 0,0303 га, кадастровий номер 3222410300:01:048:0089, яка належить [PERSON] та виготовленою ПП «Ноєв ковчег-2»; визнати незаконною та скасувати присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, розташованої на [ADDRESS] , площею 0,0303 га, кадастровий номер 3222410300:01:048:0089, яка належить [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, розташованої на [ADDRESS] , площею 0,0303 га, кадастровий номер 3222410300:01:048:0089, яка належить [PERSON] ; відновити межі земельної ділянки, розташованої на [ADDRESS] , площею 0,0303 га, кадастровий номер 3222410300:01:048:0089, яка належить [PERSON] , до меж, закріплених в державному акті на право власності на землю серії І-КВ №067751, виданого Боярською міською радою Києво-Святошинського району Київської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №4402 від 28 грудня 2002 року; судові витрати покласти на відповідача. 27.01.2015 року заочним рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області, третя особа Боярська міська ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання незаконною документації, визнання незаконним та скасування кадастрового номеру, скасування державної реєстрації та відновлення меж земельної ділянки задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, розташованої на [ADDRESS] , площею 0,0303 га, кадастровий номер 3222410300:01:048:0089, яка належить [PERSON] ; скасовано державну реєстрацію земельної ділянки, розташованої на [ADDRESS] , площею 0,0303 га, кадастровий номер 3222410300:01:048:0089, яка належить [PERSON] ; відновлено межі земельної ділянки, розташованої на [ADDRESS] , площею 0,0303 га, кадастровий номер 3222410300:01:048:0089, яка належить [PERSON] , до меж, закріплених в державному акті на право власності на землю серії І-КВ №067751, виданого Боярською міською радою Києво-Святошинського району Київської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №4402 від 28 грудня 2002 року. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 березня 2016 року роз`яснено заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2015 року, в частині, що виконавцем вимоги по скасуванню державної реєстрації земельної ділянки [ADDRESS] , площею 0,0303 га, кадастровий номер 3222410300:01:048:0089,\~ яка належить [PERSON] , є Управління Держгеокадастру\~ в Києво-Святошинському районі Київської області. 30.09.2019 року на адресу суду від представника відповідача -1 [PERSON] -адвоката Гончарова В.М. надійшла заява про перегляд заочного рішення. 20.01.20202 року на адресу суду від Позивачів надійшло заперечення на заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.04.2020 року заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.01.2015 року у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області, третя особа Боярська міська ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання незаконною документації, визнання незаконним та скасування кадастрового номеру, скасування державної реєстрації та відновлення меж земельної ділянки скасовано. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.09.2020 року закрито провадження у справі. Призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі. Відповідно до Розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідура М.О. №733 від 20.11.2020 року Щодо призначення повторного автоматичного розподілу судової справи № 369/8267/14-ц та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 20.11.2020 року вказану справу передано на розгляд судді Усатову Д.Д. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.11.2020 року прийнято до провадження вказану справу та призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі. Відповідно до Розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідура М.О. №603 від 08.10.2021 року Щодо призначення повторного автоматичного розподілу судової справи № 369/8267/14-ц та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 08.10.2021 року вказану справу передано на розгляд судді Волчка А.Я. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.10.2021 року прийнято до розгляду цивільну справу, призначено судове засідання. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала щодо позову. Просила відмовити у задоволенні позову. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату час та місце розгляду була повідомлена належним чином. Про причини неявки суду не повідомила. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Суд, вислухавши думку учасників справ, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на право на спадщину за заповітом від 18 серпня 2004 року [PERSON] успадкувала 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності на майно [PERSON] є власником частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Рішенням Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області №44/2038 від 10 квітня 2014 року надано [PERSON] та [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0742га у спільну сумісну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] за рахунок земель запасу Боярської міської ради (землі житлової та громадської забудови). 28 грудня 2003 року [PERSON] отримала Державний акт на право власності на землю серії І-КВ №067751, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів №4402 від 28 грудня 2002 року на земельну ділянку площею 0,0303 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У 2010 році Відповідачка з метою присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці звернулась до землевпорядної організації ПП «НОЄВ КОВЧЕГ-2» для розробки технічної документації по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки. Після чого, на підставі розробленої технічної документації Управлінням Держземагенства у Києво-Святошинському районі було присвоєно кадастровий номер 3222410300:01:048:0089 земельній ділянці відповідача та проведена державна реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. У листі Державної інспекції сільського господарства у Київській області\~ №33-6-9/1678 від 19 квітня 2012 року, вказано, що під час перевірки встановлено, що землевпорядною організацією, яка виконувала роботи з присвоєння кадастрового номеру Земельній ділянці відповідачки, допущено помилку при розробці відповідної документації із землеустрою та при формуванні файлу обміну за результатами обміру (обміни файлу іп 4 ). Враховуючи допущені помилки, вказана інспекція рекомендувала звернутися до суду за захистом порушених прав. Аналогічні висновки містяться в листі Управління Держземагентства Києво-Святошинському районі Київської області у своєму листі від 26.09.2013 року № 21/1062. Навесні 2014 року задля розробки проекту землеустрою, [PERSON] та [PERSON] звернулись до землевпорядної організації Приватне підприємство «Перше земельне бюро», яке виготовило Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну сумісну власні позивачів для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,0742 га по [ADDRESS] . Розроблений проект землеустрою був поданий до Управління Держземагентства у Києво-Святошинського району для присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці\~ та державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Управлінням Держземагентства у Києво-Святошинському районі позивачам було відмовлено у реєстрації в зв`язку з частковим накладанням Земельної ділянки відповідача на Земельну ділянку позивачів на 0,22% (лист №РВ-3200073132014 від 24.06.2014 року). Пунктом 2.6. «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі», затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04 травня 1999 року із змінами затвердженими Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах № 144 від 23 серпня 2001 року передбачено, що кадастровий план земельної ділянки складається в масштабі, який забезпечує чітке зображення всіх елементів і написів. На план наносяться, зокрема, межі земельної ділянки з описом суміжних землевласників і землекористувачів, поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі будинків і споруд, розташованих на земельній ділянці, межі угідь та зон обмежень щодо використання\~ земельної ділянки. Відповідно до пункту 2.9 «Інструкції заповнення державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею покладається на Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України, регіональні, районні та міські центри державного земельного кадастру та їх структурні підрозділи. Усі записи мають\~ бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Заповнення вказаних документів здійснюється з використанням комп`ютерної техніки». Відповідно до ст. 202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок у складі державного реєстру земель включає Поземельну книгу, яка містить відомості про земельну ділянку та книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок. Під час присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці [PERSON] було порушено порядок його отримання в зв`язку з чим присвоєння кадастрового номеру та державна реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі підлягає скасуванню. Так, порядок присвоєння кадастрового номера земельній ділянці (у тому числі переданій у власність чи користування) визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до постанови КМУ «Про затвердження порядку ведення державного земельного кадастру» від 17 жовтня 2012 р. № 1051, а саме п. 110, для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються серед іншого оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки та електронний документ. Статтею 21 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру, в тому числі на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України. Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 N 376, в редакції яка діяла на момент присвоєння кадастрового номеру Земельній дялнці-2, встановлено порядок здійснення та оформлення документації щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок. Так, згідно п. 2.1. Інструкції, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: пояснювальну записку, яка містить опис місця розташування земельної ділянки, відомості про власника (користувача) земельної ділянки, відомості про виконавця виконавців), реквізити відповідних ліцензій, необхідних для виконання робіт, відомості про власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, стислий опис виконаних робіт; технічне завдання на встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи; копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі його наявності); матеріали польових топографо-геодезичних робіт; план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). На бажання замовника замість плану меж земельної ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки; перелік обмежень у використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути; у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками (додаток 2 до Інструкції ). Пунктом 3.13 Інструкції, в редакції станом на 18.05.2010 року, встановлено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур`єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Всупереч встановленим нормам, відповідачка не подала суду доказів погодження зі суміжними землевласниками та землекористувачами, в тому числі з позивачами межі земельної ділянки при присвоєнні кадастрового номеру земельній ділянці, доказів попередження позивачів у спосіб визначений законодавством про дату і час проведення робіт із скріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі. Дана обставина підтверджується постановою про відмову у порушенні кримінальної справи, винесеної оперуповноваженим СДСБЕЗ Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що відповідачем -2 було порушено порядок розробки технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, на підставі якої було присвоєно кадастровий номер земельної ділянки та здійснено її державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі, що в свою чергу є підставою для задоволенні позовних вимог в цій частині. Разом з тим, ч. 6 ст. 16 Закону України «Про державний земельний кадастр» встановлено, що кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Ст. 39 Земельного кодексу України передбачає, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Статтею 91 Земельного кодексу України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Перелік способів захисту порушених прав визначає ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити порушені права чи інтереси і в інший спосіб, який встановлений договором або законом. Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Також відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Частиною 3\~ статті 152 Земельного Кодексу України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування та шляхом застосування інших, передбачених законом способів. Статтею 155 ЗК України проголошено, що у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права щодо володіння, користування чи розпорядження належною особі земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.\~\~ З висновку експерта №1-15/01 за результатами проведення експертного земельно-технічного дослідження, складеного 15 січня 2015 року Українським центром судових експертиз, вбачається, що конфігурація земельної ділянки площею 0,0303 га, що зазначена в кадастровому плані, виготовленого Приватним підприємством «Ноєв ковчег-2» в травні 2010 року не відповідає конфігурації земельної ділянки площею 0,0303 га, що зазначена в Державному акті на право власності на землю серії І-КВ № 067751, виданого Боярською міською радою Києво-.Святошинського району Київської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 4402 від 28 грудня 2002 року в частині меж, позначених літерами Ж-А (літерне позначення меж наведене згідно Державного акту на право власності на землю серії І-КВ № 067751). За рештою меж невідповідностей конфігурації не встановлено. Довжини ліній земельної ділянки площею 0,0303 га, що зазначені в кадастровому плані, виготовленого Приватним підприємством «Ноєв ковчег-2» в травні 2010 року не відповідають довжинам ліній земельної ділянки площею 0,0303 га, що зазначені в Державному акті на право власності на землю серії І-КВ № 067751, виданого Боярською міською радою Києво-Святошинського району Київської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 4402 від 28 грудня 2002 року в частині меж, позначених літерами А-Б, Б-В (розміри 8,61 м, 4,27 м, 1,01 м, 10,88 м, 1,0 м, 5,72 м, 1,76 м), В-Г, Г-Д, Е-Ж, Ж-А (літерне позначення меж наведене згідно Державного акту на право власності на землю серії І-КВ № 067751). В частині меж, позначених літерами й-Е,. Б-В (розмір 6,82 м) невідповідностей довжин ліній не встановлено. Частиною другою статті 158 Земельного кодексу України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Вказані помилки, що допущені в технічній документації призводять до порушення права позивачів. Зміст державного акту на право власності на земельні ділянки по справі через допущені помилки суперечить вказаним вимогам щодо недопущення в ньому помилок, а тому акт не можливо розцінювати як такий, що відповідає вимогам закону щодо їх змісту. Відповідно до п.22 Порядку ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1021, запис про державну реєстрацію документа, що посвідчує право на земельну ділянку, в розділі Книги записів скасовується (поновлюється) посадовою особою на підставі рішення суду. Позовна вимога про скасування державної реєстрації державних актів також підлягає задоволенню,\~ так як залишення реєстрації визнаних недійсними державних актів в подальшому унеможливлює реєстрацію послідуючих державних актів на вказані земельні ділянки. Як вбачається із ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно з частиною другою, п`ятою статті 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Частинами першою, другою статті 152 ЗК України, передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно абзацу 2 п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України). Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 ЦК України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Підставою подання позову у справі є спричинення порушення однієї із складових права власності, визначеної частиною першою статті 317 ЦК України, - права розпорядження своїм майном. За змістом статті 391 ЦК України та статті 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Така позиція була висловлена Верховним судом у постанові від 11.07.2018 року по справі № 362/7124/13-ц. У постанові від 14.04.2020 року у справі №233/4679/18-ц Верховний суд зазначає наступне: «Встановивши тотожні обставини Верховний суд у аналогічній справі погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність порушених прав [PERSON], оскільки «він як на підставу своїх вимог надав суду докази того, що земельна ділянка, кадастровий номер 1422483000:19:000:0147, площею 10,61 га, що належить на праві власності [PERSON], фактично накладається на належну йому на праві власності земельну ділянку кадастровий номер 1422483000:11:000:0149, площею 6,67 га. Установивши порушення речових прав [PERSON] на земельну ділянку, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації за [PERSON], оскільки земельна ділянка, що належить [PERSON] є земельною ділянкою, яка у системі координат накладається на належну [PERSON] на праві власності земельну ділянку, яку він отримав значно раніше, ніж [PERSON]» . Свідоцтво про право власності як і правочини відносно земельної ділянки, є документами, що посвідчують право власності, відтак у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки, що узгоджується з приписами статей 15, 16 ЦК України, статті 152 ЗК України. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України« Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в свій постанові від 01.07.2015 року у справі №6-319цс15. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що: він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором; діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння (правова позиція викладена КЦС ВС у Постанові від 15.10.2020 р. у справі №145/407/19). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Оскільки чинним законодавством не передбачено визнання в судовому порядку незаконною технічної документацію, тому суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

Outcome: partial