Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

07 квітня 2023 року [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, за спільні з Відповідачем кошти за Договором купівлі-продажу квартири від 18 грудня 1998 року була придбана квартира за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстровано за Відповідачем, що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 18 грудня 1998 року. Позивач просить суд здійснити поділ майна між подружжям, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши у власність Позивачу та Відповідачу по 1/2 частини квартири, що є об`єктом права сумісної власності. Ухвалою суду від 20 квітня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 22 травня 2023 року о 10 год. 30 хв. з викликом сторін. Ухвалою суду від 22 травня 2023 року витребувано з Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» інформацію, відомості про власника квартири за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача адвокат Вовк М.В. у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на задоволенні вказаних вимог, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак до суду не з`явився, у запропонований судом строк відзиву на позовну заяву не надав. Заяв про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін, достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, згідно свідоцтва про шлюб, що міститься в матеріалах справи, 26 серпня 1989 року між, [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, зареєстрований ЗАГс м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про що 14 вересня 2013 року зроблено відповідний актовий запис №631. Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 11 травня 2021 року по справі №212/1876/21 шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано. Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, за спільні з Відповідачем кошти за Договором купівлі-продажу квартири від 18 грудня 1998 року була придбана квартира за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстровано за Відповідачем. Також, додатково, право власності на спірну квартиру підтверджується відповіддю Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» №624 від 30 травня 2023року та Інформаційною довідкою із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №333598791. Умови Договору купівлі-продажу квартири від 18 грудня 1998 року не містять доказів придбання відповідачем спірної нерухомості за його особисті кошти. Шлюбний договір ними не укладався та будь-яких інших домовленостей про поділ сумісно нажитого майна між ними не було. Згідно із ст. 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За ч. 1 ст. 61 СК об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст. 68 СК, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Таким чином за загальним правилом, що випливає з наведених правових норм, вбачається, що будь-яке майно набуте за час шлюбу належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, якщо одним із них не доведене набуття ним особистої приватної власності на майно в період перебування в шлюбі. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Суд у цьому сенсі зазначає, якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 22 січня 2020 року по справі № 711/2302/18. Враховуючи презумпцію права спільної сумісної власності спірного майна, суд за встановленими обставинами справи дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1\~245.00 гривень.

Outcome: approved