Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

30 травня 2023 року [PERSON] звернулася до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей. Позов мотивовано тим, що між позивачем [PERSON] , [INFO] , та відповідачем [PERSON] , [INFO] , 26.04.2014 було укладено шлюб, про що складено відповідний актовий запис за № 113. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 185/367/15-ц від 26.01.2015 зазначений шлюбу було розірвано, 15.09.2018 між позивачем [PERSON] , [INFO] , та відповідачем [PERSON] , [INFO] , було знову укладено шлюб, який зареєстровано Павлоградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено відповідний актовий запис за № 160. Від зазначених шлюбів у сторін є діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 29.12.2014 позивач надавала нотаріальну згоду на постійне проживання доньки [PERSON] з відповідачем за адресою [ADDRESS] . Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про поділ майна, що є сумісною власністю не виникає. Сторони дійшли згоди та просять визначити місце проживання дітей, після розірвання шлюбу, малолітньої [PERSON] - з батьком [PERSON] , а малолітнього [PERSON] - з матір`ю [PERSON] . Вирішення даного питання в судовому поряду необхідно позивачу, так як вона виїжджає на постійне місце проживання в іншу країну, а неповнолітня донька залишається проживати з батьком. В підготовче судове засідання позивач та відповідач не з`явились, подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримала в повному обсязі, відповідач визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Зазначають, що з`ясування думки малолітньої [PERSON] в судовому засіданні вважають недоцільним з метою уникнення психологічної травми дитини, так як місце проживання дітей визначено ними спільно, з урахуванням інтересів дітей. Третя особа - Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області надав висновок про визначення місця проживання малолітніх дітей. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26.04.2014 між сторонами було укладено шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 113, який було розірвано Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 185/367/15-ц від 26.01.2015, яке набрало законної сили 06.02.2015. 29.12.2014 [PERSON] надала нотаріально посвідчену заяву про свою згоду на постійне місце проживання її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з її батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . 15.09.2018 сторони [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , знову уклали шлюб, який зареєстровано Павлоградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено відповідний актовий запис за № 160, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб № [NUMBER] . Від зазначених шлюбів у сторін є діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Відповідно до довідки про реєстрацію та склад сім`ї № 2206 від 29.05.2023 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до характеристики ОСББ «Садовніченко 6» [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно. Згідно до довідками лікарів № 1894 від 12.06.2023 та від 12.06.2023 [PERSON] на обліку у нарколога не перебуває, та за останні 5 років в психіатричний кабінет за допомогою не зверталася. Відповідно до довідки про реєстрацію та склад сім`ї № 2207 від 29.05.2023 [PERSON] та малолітня [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до характеристики Об`єднаної профспілкової організації ДП «НВО «Павлоградський хімічний завод» № 41 від 12.06.2023 [PERSON] за місцем роботи характеризується позитивно. Згідно з характеристикою ЖБК «Фестивальний» [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області № 1613/0/2-23 від 19.06.2023 Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з одним із батьків за їх згодою. Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час немає. Відповідно до заяв позивача та відповідача від 22.06.2023 сторони зазначають, що з`ясування думки малолітньої [PERSON] , [INFO] , в судовому засіданні вважають недоцільним з метою уникнення психологічної травми дитини, так як місце проживання дітей визначено ними спільно, з урахуванням інтересів дітей, малолітньої [PERSON] - з батьком [PERSON] , а малолітнього [PERSON] - з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається Відповідно до ч. 2 ст. 54 СК України усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім`ї. А відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Подружні відносини припинені через різні погляди на сімейне життя. Спільне господарство сторони не ведуть. Відсутня вільна згода позивача на перебування у шлюбі із відповідачем. Враховуючи ці обставини суд вважає, що сім`я розпалася остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до положень статті 141 Сімейного кодексу України та ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Крім цього, згідно зі статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною у 1991 році, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. При цьому стаття 161 СК України встановлює, що, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей сторін, суд виходить з принципу рівності прав і обов`язків обох батьків (ст. 141 СК), надаючи перевагу тому з них, хто може забезпечити найбільш сприятливі умови виховання дітей. При цьому суд виходить лише з інтересів дітей. Перевага матері перед батьком не є пріоритетом у спорі. Таким чином, вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дітей, суд враховує першочергово інтереси дітей, позицію батьків щодо узгодження місця проживання дітей, представників органу опіки та піклування викладену у висновку, які зазначили про доцільність визначення проживання дітей з одним з батьків, з урахуванням обставин справи, досліджених в судовому засіданні, зокрема, враховуючи перш за все якнайкращі інтереси дітей, також судом враховано ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, фактичне проживання дітей, визначене за спільної згодою батьків та дітей, суд вважає що найкращим дотриманням інтересів дітей, для повного і гармонійного розвитку їх особистості, морального, духовного і психологічного комфорту, буде визначити місце проживання дітей, після розірвання шлюбу, малолітньої [PERSON] - з батьком [PERSON] , а малолітнього [PERSON] - з матір`ю [PERSON] . Окрім того, суд вважає, що визначення місця проживання дітей з одним з батьків, не впливатиме на взаємовідносини дітей та батьків, оскільки визначення місця проживання дітей з однім із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Слід зауважити, що у разі зміни умов виховання дитини в залежності від різних обставин (стан здоров`я батька (матері) і дитини, можливості догляду за дитиною, поява вітчима (мачухи) і т.д.), суд має право змінити визначене місце проживання дитини та не може відмовити у відкритті провадження з тієї причини, що такий спір вже був предметом розгляду судом. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи визнання позову відповідачем, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved