Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

29 червня 2021 року [PERSON] звернулася до Ірпінського міського суду Київської області із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 25% від середньої заробітної плати по регіону, але не менше 100% прожиткового мінімум на дитину відповідного віку. Позов обґрунтовує тим, що 05 жовтня 2013 року вона уклала шлюб з [PERSON] , який вони зареєстрували у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції м. Києва, про що зроблений актовий запис № 2145. У шлюбі в них народилася дитина : [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними розірвано у 2016 році. Позивач стверджує, що відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Вважає, що зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. 29 вересня 2021 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Мілімко А.А. було подано відзив на позовну заяву, в якому просив: у задоволенні позову в частині вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] відмовити, в обґрунтування відзиву зазначив, що ознайомившись з позовною заявою, Відповідач вважає її безпідставною та необґрунтованою, а вимоги, викладені у ній, незаконними виходячи з наступного. Так, 05 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві про що 05.10.2013 року складено відповідний актовий запис № 2145. 26 квітня 2014 року , під час шлюбу, у позивача та відповідача народилась дитина - [PERSON] . Представник відповідача вказує, що твердження позивача про те, що відповідач ніяким чином не піклується про дитину не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням та вихованням не відповідають дійсності, є надуманими та необґрунтованими, не підтвердженими жодними належними та достовірними доказами. Позивачем до позовної заяви додані копії документів, якими жодним чином не підтверджується ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини [PERSON] , такі документи містять лише характеризуючі відомості про дитину, позивача та умови проживання дитини. Окрім того, зазначає, що факт участі відповідача у матеріальному забезпеченні дитини підтверджується тим, що відповідач протягом усього часу перераховує матері дитини грошові кошти для забезпечення потреб [PERSON] у сумі 2 000 грн. щомісячно. Зазначене підтверджується квитанціями про переказ коштів відповідачем на користь позивача. 06 жовтня 2021 року від позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначила, що з липня 2020 року відповідач жодного разу не навідався до дитини, не поцікавився її самопочуттям, не привітав зі святом. Дитині батька заміняє дідусь, який і проводить з ним вихідні разом з позивачем та бабусею дитини. Зазначає, що її слова підтверджуються показами свідків (сусідів), заявою бабусі та дідуся та висновком психолога, який окремо вказує на те, що вихованням дитини займається виключно мати, про батька дитина майже не згадує, а коли про нього питають відповідає, що давно його не бачила. Зазначає, що з липня 2020 року вона не маю жодного зв`язку з відповідачем, проте, лише одного разу, використавши інший номер телефону, вона отримала змогу поспілкуватися з відповідачем стосовно дозволу на виїзд дитини закордон, на що почула категоричну відмову і можливість отримання згоди виключно за умови повної відмови від отримання аліментів на утримання дитини. Стверджує, що необхідність позбавлення батьківських прав обґрунтовує тим, що відповідач не тільки не зацікавлений у дитині, а ще й ігнорує її потреби. Завдяки позбавленню батьківських прав позивач матиме змогу самостійно обирати місце проживання, час та напрямок відпочинку, а також зможе змінити прізвище як собі, так і дитині. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 18 серпня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 21 січня 2022 року позивачем подано заяву, в якій вона уточнила вимоги позову, а саме відмовилася від позовної вимоги щодо стягнення аліментів на дитину, так як аліменти уже стягнуто судовим наказом Ірпінського міського суду Київської області від 01 вересня 2020 року. Вказана заява позивача про уточнення позовних вимог була прийнята судом ухвалою суду в судовому засіданні 21 січня 2022 року. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 21 січня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання 22 червня 2023 року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, 30 січня 2023 року та 15 лютого 2023 року подала заяви про розгляд справи без її участі, позовні вимоги повністю підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у задоволенні позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору про дату, час та місце розгляду про розгляд справи повідомлена своєчасно та належним чином, від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи без їх участі, просять прийняти рішення з урахування висновку органу опіки та піклування. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що з 05 жовтня 2013 року сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблений актовий запис № 2145. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , в копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] записані його батьками. 01 вересня 2020 року Ірпінським міським судом Київської області видано судовий наказ, яким наказано стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця і до досягнення нею повноліття, починаючи з 16 червня 2020 року. Рішенням Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 15 червня 2021 року № 85/15 Про затвердження висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, [PERSON] , було розглянуто подання служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради № 736/01-14 від 07 червня 2021 року та представлені документи, та з метою захисту прав та інтересів дитини, виконавчий комітет Ірпінської міської ради, вирішив: затвердити висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, [PERSON] , шо підтверджується копією зазначеного рішення долученого до позовної заяви. Так, з копії висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, [PERSON] , долученого до позовної заяви вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Батьки малолітнього розлучені. Малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеним службою у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, від 27 травня 2021 року, умови проживання дитини з матір`ю задовільні, мати створила належні умови для повноцінного розвитку та виховання дитини, займається її вихованням та утриманням. Матір, [PERSON] , має офіційний дохід, працює у ТОВ «ПАРАЛАКС ЛІМІТЕД» на посаді менеджера з реклами. Відповідно до характеристики з місця проживання, [PERSON] , характеризується позитивно. Батько малолітнього, [PERSON] , проживає окремо за адресою: [ADDRESS] . 03 червня 2021 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Ірпінської міської ради розглянуто питання щодо визначення місця проживання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , в присутності матері, [PERSON] . Батько малолітнього, [PERSON] , на засідання комісії не з`явився, але був повідомлений належним чином, в телефонному режимі повідомив, що не заперечує проти проживання сина з матір`ю, [PERSON] . Розглянувши надані документи, комісія рекомендувала визначити місце проживання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, [PERSON] . Таким чином, орган опіки та піклування визначив місце проживання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, [PERSON] . Відповідно до копії психолого-педагогічної характеристики дитини-дошкільника [PERSON] від 18 червня 2021 року виконаного практичним психологом [PERSON] встановлено, що дитина проживає у родині з мамою [PERSON] , батько дитини проживає окремо. Дитина забезпечена всім необхідним, дитина охайна, завжди чисто та доглянуто виглядає. Питаннями садочку займається мати, приводить та забирає, завжди цікавиться, як відбувся день дитини у закладі. Мати приділяє належну увагу вихованню, розвитку дитини та здоров`ю дитини. Мати зацікавлена у всебічному розвитку дитини - дитина відвідувала заняття з мовного розвитку, когнітивного розвитку, емоційно- вольового розвитку (логопед, психолог, вчитель підготовки до школи). Батько дитини не відвідував садочок, не приводив та не забирав з садочку, не був присутнім на заходах садочку. Про родину відгукується позитивно, з задоволенням малює членів родини. Присутні у малюнках та діагностичних методиках такі члени: мама, дідусь та бабуся. Про батька майже не згадує. Якщо у спілкуванні виникає тема батька, дитина каже, що вона давно його не бачила і не побачить. Емоційний стан при розмовах стосовно батька спокійний, врівноважений. Не має не позитивних, не негативних емоцій з цього приводу. Таким чином, було сформовано висновок про те, що когнітивний розвиток [PERSON] на високому рівні; емоційно-вольова сфера сформована відповідно віку. Емоційний стан дитини врівноважений, спокійний; поведінка дитини адекватна, врівноважена; фізіологічний розвиток: відповідний віку; готовий до школи у поточному році. Згідно із довідкою ЗДО №8 «Колібрі» Ірпінської міської територіальної громади Бучанського району Київської області №9 від 18 червня 2021 року, [PERSON] з 01.10.2019 відвідує ЗДО №8 «Колібрі», на час відвідування закладу дитину приводить і забирає лише мама, батько жодного разу не приводив його і не забирав із дитячого садка. Відповідно до копії акту обстеження матеріально - побутових умов проживання сім`ї власника житла від 14 вересня 2020 року, депутатом Ірпінської міської ради проведено обстеження матеріально - побутових умов проживання сім`ї власника житла за адресою: [ADDRESS] , при обстеженні виявлено, що [PERSON] разом із сином [PERSON] проживають разом за зазначеною адресою. Крім того, судом було досліджено копії квитанцій, долучених представником відповідача до відзиву на позовну заяву, з яких вбачається переказ коштів відповідачем позивачу: 06.01.2021 - у розмірі 2500 гривень; 06.02.2021 - у розмірі 2000 гривень; 06.03.2021 - у розмірі 2000 гривень; 06.04.2021 - у розмірі 2000 гривень; 06.05.2021 - у розмірі 2000 гривень; 06.06.2021 - у розмірі 2000 гривень; 06.07.2021 - у розмірі 2000 гривень; 06.08.2021 - у розмірі 2000 гривень; 06.09.2021 - у розмірі 2000 гривень. Відповідачем долучено докази укладення шлюбу з іншою жінкою та наявності малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . 21 грудня 2021 року рішенням Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Бучанського району Київської області №167/22 затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , батько малолітнього, [PERSON] проживає окремо, з липня 2020 року жодних покладених на батька обов`язків не виконує, не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не відвідує його ні вдома в будні дні, ні під час вихідних днів, не вітає зі святами та днем народження, не проявляє зацікавленості у розвитку дитини та подальшому спілкуванні з нею. Питання доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] неодноразово розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини (15.11.2021 та 07.12.2021), однак батько [PERSON] жодного разу не з`явився на засідання комісії, не надав письмових пояснень з приводу даного питання, хоча заздалегідь був повідомлений про дату та час засідання. Враховуючи викладене, орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] . Судом зі служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради в судовому засіданні 30.03.2023 було витребувано матеріали справи, на підставі яких було прийнято рішення щодо позбавлення батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON] 22 травня 2023 року долучено матеріали справи на виконання протокольної ухвали суду, з яких не вбачається, що [PERSON] безпосередньо отримував повідомлення про дату та місце проведення засідання комісії захисту прав дитини при виконавчому комітеті Ірпінської міської ради, чи був ознайомлений з датою та місцем проведення такого засідання іншим чином. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 12.11.2021, затвердженого начальником служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , проживають [PERSON] , [PERSON] , бабуся [PERSON] , дідусь [PERSON] , для дитини виділено окреме місце для відпочинку та навчання, вдосталь особистих речей, іграшок, книжок, а тому комісія прийшла до висновку про те, що за місцем мешкання створені всі належні умови для проживання та виховання дитини. Інші докази, які стали підставою для висновку щодо позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON] , є аналогічними тим, які долучені до позовної заяви. Враховуючи вказані вище обставини, суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Допитаний під час судового розгляду в якості свідка відповідач [PERSON] надав показання про те, що після народження дитини позивач різко змінила своє відношення до нього, в подальшому вони з позивачем розлучилися та домовилися про суму аліментів, які він мав сплачувати на дитину, вирішили що дитина буде проживати із позивачем, при цьому, він постійно приходив до дитини, разом з дитиною гуляли, він купував дитині одяг, іграшки, подарунки. Відповідач зазначив, що у березні 2020 року він надав дозвіл на виїзд дитини [PERSON] , потім, приблизно у квітні 2020 року, коли позивач із дитиною ще продовжували перебувати за кордоном, він у зв`язку із відсутністю роботи запропонував позивачу, що один місяць прострочить сплату аліментів, і позивач погодилася, а через деякий час він дізнався, що його картки заблоковані через виконавчу службу у зв`язку із заборгованістю по аліментах. З того моменту між відповідачем та позивачем виникли непорозуміння щодо суми заборгованості по аліментах на утримання дитини, далі позивач вирішила питання про визначення місця проживання дитини з нею. Відповідач зазначив, що перешкоди для спілкування з дитиною позивачем йому не створюються, однак, він вважає, що дитину намовляють проти нього, оскільки під час їхньої останньої зустрічі, яка відбулася у листопаді 2020 року [PERSON] неохоче до нього йшов, вони недовго погуляли, після чого [PERSON] сказав що втомився та захотів додому. Відповідач вказує, що на його думку, єдиною метою позову позивача про позбавлення його батьківських прав є усунення перешкод у виїзді з дитиною за кордон, оскільки в такому разі відпаде необхідність брати дозвіл у нього на виїзд дитини за кордон. Відповідач вказав, що у зв`язку із скрутним матеріальним станом у нього утворилася заборгованість зі сплати аліментів позивачу на утримання дитини. Також відповідач зазначив, що бажає налагодити відносини із [PERSON] , доля дитини йому небайдужа, однак наразі, у зв`язку із війною, позивач із дитиною перебувають за кордоном, а тому спілкуватися із дитиною він не може. Також вказав, що після останньої зустрічі з дитиною, яка відбулася у листопаді 2020 року, більше з дитиною не намагався зустрітися, по телефону також не спілкувалися, оскільки має неприязні стосунки із позивачем через непорозуміння щодо сплати аліментів, а щоб поспілкуватися з дитиною, необхідно всеодно телефонувати позивачу, бо в дитини немає телефона. Також, в судовому засіданні 25 серпня 2022 року судом було прийнято рішення щодо допиту позивача в якості свідка у даній справі, за її згодою, та щодо заслуховування думки дитини відповідно до ст.171 Сімейного кодексу України. Однак, в подальшому, позивачем було подано заяви про розгляд справи без її участі, та явку дитини [PERSON] в судове засідання для заслуховування його думки позивачем не забезпечено, в тому числі в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно із ч. 6 цієї статті, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до приписів ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписом ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви … про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. Позбавлення батьківських прав, відповідно до ст.166 СК України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідач заперечував проти позбавлення батьківських прав та під час розгляду справи вказав, що бажає спілкуватися з сином. На переконання суду, процесуальна поведінка відповідача, а саме бажання бути допитаним в якості свідка, подання заяв по суті справи, доказів, свідчить про те, що він не визнає позов, бажає зберегти зв`язок із дитиною, а справа має для нього важливе значення. Заборгованість відповідача зі сплати аліментів, про яку він повідомив, будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка, сама по собі, без сукупності інших доказів, не може бути підставою для позбавлення особи батьківських прав. Позивачем не доведено ті обставини, що відповідач не сприяє матеріальному забезпеченню дитини, оскільки з матеріалів справи видно, що відповідач сплачував аліменти. Долучені позивачем скріншоти переписки не містять ані дати, ані ім`я та номеру телефону особи, з якою ця переписка здійснювалась, а тому визнаються неналежними доказами. Судом встановлено, що у зв`язку із війною в Україні, позивач разом із дитиною [PERSON] проживають у Великобританії, що унеможливлює на даний час повноцінне налагодження стосунків між відповідачем та дитиною. Позивачем не забезпечено участь дитини [PERSON] у судовому засіданні в режимі відеоконференції для заслуховування його думки щодо даної справи. Також, позивачем не зазначено конкретну мету позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо дитини, лише у відповіді на відзив зазначено, що завдяки позбавленню батьківських прав позивач матиме змогу самостійно обирати місце проживання, час та напрямок відпочинку, а також зможе змінити прізвище як собі, так і дитині, що, на думку суду, не є достатньою причиною для позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини. Таким чином, враховуючи в сукупності зазначені вище докази, а також ставлення відповідача [PERSON] до сина, зокрема позицію щодо підтримки стосунків з сином і бажання їх налагодження, бажання брати участь у його вихованні, що вказує на не байдужість до долі своєї дитини, категоричне заперечення проти задоволення вимог позивачки, тобто проти позбавлення батьківських прав, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , а тому суд вважає, що позовні вимоги є недоведеними, не підтвердженими належними доказами та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed