Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Київської міської прокуратури та Головного управління Національної поліції м. Києва про стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06 лютого 2017 року працівниками поліції м. Києва [PERSON] \~ було затримано із проведенням обшуку на території магазину «Ашан»\~ по [ADDRESS] \~ за здійснення крадіжки. 14 лютого 2017 року позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України та 21 лютого 2017 року до Голосіївського районного\~ суду м. Києва передано обвинувальний акт по кримінальному провадженню №12017100010000951. Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 06 грудня 2019 року [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення злочину в якому він обвинувачується. Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 червня 2021 року вирок місцевого суду\~ залишено без змін. Ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного суду від 03 серпня 2021 року\~ у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора відмовлено. Таким чином [PERSON] незаконно, в період з 14 лютого 2017 року по 30 червня 2021 року, перебував під слідством та судом. Внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури [PERSON] була завдана моральна шкода. Обгрунтовуючи суму моральної шкоди позивач вказав, що вказані події принизили його честь та гідність. Позивач постійно перебував у моральній подавленості та стресі, мав доводити свою невинуватість та поніс у зв`язку з чим душевні переживання. Відтак позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 338000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного перебування під слідством та судом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 серпня 2022 року справу передано в провадження судді Биченка І.Я. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 серпня 2022 року відкрито провадження по справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами\~ спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 29 листопада 2022 року замінено відповідача Голосіївську\~ окружну прокуратуру м. Києва на Київську міську прокуратуру. У судове засідання позивач та представник позивача не зявилися. Представник позивача надав суду заяву в якій розгляд справи просив проводити без його участі та участі позивача, на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник Державної казначейської служби України в наданому на адресу суду відзиві проти задоволення позову заперечував. Вказав, що позивачем не надано жодних доказів наявності завдання йому моральної шкоди, не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням працівників органів Національної поліції та прокуратури. Зазначив, що відповідно до норм Закону України №266/94-ВР межі відшкодування позивачу моральної шкоди під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством і судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, що діє на момент розгляду справи. Відтак, сума моральної шкоди, що завдана позивачу, за розрахунками першого відповідача становить 341466 грн. 67 коп. Зазначив, що суд при ухваленні має керуватися принципами розумності, справедливості\~ та співмірності, а задоволення позовних вимог у вказаному позивачем розмірі не має призвести до безпідставного збагачення. Представник Київської міської прокуратури у наданому відзиві та в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Вказала, що позивач не надав до суду будь-яких належних доказів заподіяння йому моральної шкоди. Вказала, що межі відшкодування\~ моральної шкоди\~ за час перебування\~ під слідством\~ чи судом визначається\~ у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом виходячи з мінімальної заробітної плати встановленої законодавством\~ на момент відшкодування\~ та з урахуванням вимог розумності та справедливості. Представник ГУНП в м. Києві в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи управління було повідомлене належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника прокуратури, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 14 лютого 2017 року старшим слідчим Голосіївського управління поліції\~ ГУНП в м. Києві Литовченко М.В.\~ позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України та вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного. Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 06 грудня 2019 року, [PERSON] \~ визнано\~ не винуватим\~ у вчиненні\~ злочину передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення\~ злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України в якому обвинувачується [PERSON] . Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 червня 2021 року вирок\~ Голосіївського районного суду м. Києва від 06 грудня 2019 року ухвалений щодо [PERSON] залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора\~ у кримінальному провадженні без задоволення. Ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного суду від 03 серпня 2021 року\~ у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора відмовлено. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Положеннями ч. 1ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). За загальним правилом, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). Згідно з ч. 2,3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому, до істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. З огляду на вищевикладене, закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За правилами пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно з ч. 1, 2 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Згідно з п.2 ч.1ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) в т.ч. 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 (частина перша статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, § 62). Згідно з ч.2,3ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Згідно із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню на користь позивача, суд також враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18, від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 25 липня 2018 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18). Судом встановлено, що внаслідок незаконного перебування під\~ слідством та судом\~ позивачу завдано моральної шкоди, право на відшкодування якої він набув на підставі виправдувального вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 06.12.2019. З матеріалів справи вбачається, що позивач незаконно перебував під слідством та судом в період з 14 лютого 2017 року по 30 червня 2021 року тобто 52 місяці 16 днів, весь цей час свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнавав та був вимушений доводити свою невинуватість. Вказане спричинило позивачеві моральні страждання, руйнувало його душевний спокій, завдавало моральних переживань, змушувало нервувати, створювало дискомфорт, порушувало звичайний для нього уклад життя, призводило до порушення нормальних життєвих зв`язків. Отже, внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та необґрунтованого кримінального переслідування позивачу завдано моральної шкоди. З цих підстав та враховуючи норми чинного законодавства щодо права позивача на відшкодування моральної шкоди у разі незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та постановлення виправдувального вироку суду, незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, суд не приймає до уваги заперечення представників відповідачів. Таким чином, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу повідомлення йому про підозру і до набрання законної сили виправдувальним вироком суду. Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» установлено в 2023 році мінімальну заробітну плату в місячному розмірі з 1 січня 6700 грн. У зв`язку із складною економічною ситуацією, що сталась в державі внаслідок агресії рф проти України та завданих війною збитків, заплановане підвищення мінімальної зарплати у 2023 році не відбулося. Таким чином розмір мінімальної заробітної плати, як базова величина, що враховується при розрахунку розміру моральної шкоди згідно із Законом № 266/94-ВР, станом на час розгляду даної справи складає 6700 грн. Із урахуванням приписів ч.3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР, зазначеного вище розміру мінімальної заробітної плати та тривалості перебування позивача під слідством та судом (з 14 лютого 2017 року по 30 червня 2021 року),розмір завданої йому моральної шкоди становить 351973 грн. (52 х 6700грн. + 16 днів х 223 грн.). Дана сума є гарантованим мінімумом, на який позивач має право розраховувати. Однак, зважаючи що позивачем заявлено вимогу про стягнення 338000 грн., суд\~ враховуючи вимоги ч.2 ст.264 ЦПК України, відповідно до яких при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог, приходить до висновку про задоволення вимог у вказаному позивачем розмірі. Відповідно до позицій Верховного Суду та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у постанові від 22.07.2018 по справі №158/2689/16-ц та ухвалах від 04.02.2015 по справі №6-3918св 14, від 04.06.2015по справі №6-13880св15, від 08.07.2015 по справі №6-9234св15 при розгляді справ даної категорії суд має спершу визначити мінімальний розмір моральної шкоди згідно з вимогами ч.3 ст. 13 Закону, якщо ж є підстави для стягнення такої шкоди у більшому розмірі, позивач повинен обґрунтувати такий розмір відповідними мотивами та обставинами з обов`язковим посиланням на належні, допустимі та достатні докази. При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Виходячи із загальних засад доказування у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17 робить висновок, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача. Враховуючи ту обставину, що виклики позивача до органів досудового розслідування та суду порушували звичний ритм життя позивача та зумовлювали докладення додаткових зусиль для його організації, виходячи з міркувань розумності, співрозмірності та справедливості, з урахуванням того, що моральна шкода відшкодовується не з метою збагачення, а носить компенсаційних характер завданим стражданням, суд приходить до висновку, про стягнення на користь позивача моральної шкоди в сумі, визначеної позивачем, що, на думку суду, буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач пережив та переживає на даний час. Згідно з п. 13 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, виконання рішень про стягнення коштів з державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України. Пунктом 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, передбачено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Тому суд вважає, що відшкодування моральної шкоди на користь позивача необхідно стягнути з державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved