Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

Адвокат Репецький В`ячеслав Олександрович, який діє в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями від 18 грудня 2020 року [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Окрім нього, в зазначеному будинку зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які не проживають у будинку з 30 жовтня 2021 року, оскільки [PERSON] було придбано власне житло, де даний час проживають відповідачі та зберігають власні речі. Адреса місця реєстрації відповідачів носить формальний характер, та порушує інтереси власника будинку. Ухвалою Кремечуцького районного суду Полтавської області від 14 лютого 2023 року було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, залучено [PERSON] , [INFO] як законного представника неповнолітніх відповідачів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Кремечуцького районного суду Полтавської області від 24 квітня 2023 року зобов`язано Службу у справах дітей Виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору про визнання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Репецький В.В. підтримав позовні вимоги, обґрунтувавши їх доводами, викладеними у позовній заяві. Вказав, що відповідачі є родичами [PERSON] , а саме діти є його племінниками, тому позивач дозволив їм зареєструватися за адресою його проживання. В будинку за адресою: [ADDRESS] відповідачі не проживають добровільно, в будинку відсутні їх особисті речі, витрат по утриманню будинку не несуть. На даний час реєстрація відповідачів чинить перешкоди [PERSON] у використанні належного йому майна. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, суду пояснив, що він є батьком [PERSON] та [PERSON] . Будинок за адресою: [ADDRESS] ніколи не був постійним місцем проживання їх родини, він з дітьми взагалі ніколи не проживав у вищевказаному будинку, вони лише були там зареєстровані. Їх родина мешкала за адресою: [ADDRESS] , а після придбання житла в м. Кременчуці у 2021 році, переїхали до їх з дружиною квартири. На даний час діти разом з матір`ю перебувають за кордоном, а після повернення дітей він має намір зареєструвати їх у квартирі, яка перебуває у власності їх сім`ї. Неповнолітні відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, від їх законного представника - [PERSON] в провадження суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності (а.с.21). Третя особа - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області уповноваженого представника до суду не направили, надали в провадження суду заяву, відповідно до якої просять провести судове засідання без участі представника Служби у справах дітей Виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області (а.с. 69). Суд, заслухавши думку представника позивача - адвоката Репецького В.В., відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування від 18 грудня 2020 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.7). З довідки Виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області №1003/1 від 06 грудня 2022 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.9). Відповідно до акту про фактичне місце проживання від 02 грудня 2022 року, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 30.10.2021 не проживають (а.с. 8). Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Нормами статті 405 ЦК України передбачається, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до рекомендацій Служби у справах дітей Виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради від 17 травня 2023 року та рішення Виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 17 травня 2023 року № 78 (а.с.70,71), останні заперечують проти зняття з реєстрації неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у зв`язку з неможливістю подальшої перереєстрації дітей, які перебувають за кордоном. У відповідності до ч. 2 ст. 2 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї. За ч. 1 ст. 3 цієї Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини (ст.27 Конвенції про права дитини). У відповідності до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», охороною дитинства є система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Частиною 2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно частини 1 статті 242 ЦК України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно із ст.5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» передбачено, що громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його. Повнолітня особа декларує місце свого проживання самостійно. Дитина віком від 14 до 18 років самостійно декларує місце свого проживання за місцем проживання її батьків або інших законних представників чи одного з них без надання згоди такими особами (ч.ч. 1, 2 ст.7 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»). Відповідачем [PERSON] було надано копію договору купівлі-продажу квартири від 26 серпня 2021 року та копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, із яких вбачається, що [PERSON] та [PERSON] (які є батьками [PERSON] та [PERSON] ) є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.76-85). Під час судового розгляду встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] ніколи не проживали, обов`язки щодо утримання будинку і сплати комунальних послуг не несли, а отже, своєю реєстрацією в будинку чинять перешкоди власнику - позивачу [PERSON] у розпорядженні своїм майном. Враховуючи викладене, суд не погоджується з висновком Служби у справах дітей Виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 17 травня 2023 року №78, викладеному у виді рекомендацій щодо недоцільності визнання дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням, і йому була надана судом оцінка в сукупності з іншими доказами у справі. Суд вважає висновок недостатньо обґрунтованим, оскільки в ньому не враховано, що діти та їх батьки за адресою реєстрації ніколи не проживали; будинок [ADDRESS] не був місцем постійного проживання родини [PERSON] ; у власності батьків дітей є інше житло, де вони мають право задекларувати місце свого проживання та місце проживання своїх дітей, а наявність реєстрації відповідачів за адресою: [ADDRESS] суттєво обмежує власника цього житла [PERSON] у реалізації його прав. Таким чином, порушення права власності мають бути усунуті відповідно до положень ст. 321 ЦК України, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права, або обмежений у його здійсненні. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд, задовольняючи позовні вимог [PERSON] задовольняє його клопотання та відносить судові витрати за його рахунок. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved