Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» в грудні 2022 року звернулося до суду з позовом до\~ [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Позов мотивований тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з підписав заяву № б/н від 17.11.2015 року. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Відповідно до умов договору клієнт отримав кредитну карту «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та позичальнику було відкрито кредитний рахунок і встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 10000,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких позичальник при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте, позичальник не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, тому в нього виникла заборгованість. Разом з тим, [INFO] позичальник [PERSON] помер. Відповідач є спадкоємцем яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. На виконання вимог ч. 3 ст. 1281 ЦК України, позивач 02.02.2022 року направив претензію кредитора до Першої вінницької державної нотаріальної контори та 11.02.2022 року отримав відповідь. Таким чином, відповідач прийняв спадщину, до складу якої входить, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Також 21.02.2022 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно з яким позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 17.11.2015 року становить 9871,66 грн., яка складається з: 9871,66 грн. - заборгованості за тілом кредиту. Враховуючи викладене вище, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з [PERSON] , [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 9871,66 грн. за кредитним договором № б/н від 17.11.2015 року, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою суду від 12.01.2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, так як згідно відповіді Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 05.01.2023 року № 561 [PERSON] , [INFO] , знята з реєстрації 07.08.2018 року за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із смертю особи [INFO] . Представник позивача згідно заяви позов підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позовну заяву відповідачем не подавався. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 17.11.2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг № б/н, який складається із Анкети-Заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку, згідно з якими останньому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому, 25.06.2019 року розмір кредитного ліміту збільшився до 10000,00 грн. Відповідно до умов договору [PERSON] отримав кредитну карту «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких позичальник при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, що підтверджується випискою за договором. Разом з тим, в порушення умов та правил надання банківських послуг\~ [PERSON] \~свої зобов`язання за договором не виконав. У зв`язку з чим, у нього утворилася заборгованість, яка\~\~станом на дату смерті становить 9871,66 грн., яка складається з: 9871,66 грн. - заборгованості за тілом кредиту. З матеріалів справи вбачається, що позичальник [PERSON] помер [INFO] що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 24.09.2021 року. 01.02.2022 року АТ КБ «Приватбанк» надіслав Першій вінницькій державній нотаріальній конторі претензію кредитора, в якій просив: включити кредиторські вимоги банку в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ; повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 9871,66 грн.; повідомити банк чи зверталися спадкоємці із заявами про прийняття спадщини; повідомити банку відомості про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті боржника; повідомити банку відомості про видані свідоцтва про право на спадщину та осіб, які такі свідоцтва отримали. Згодом, 07.02.2022 року Перша вінницька державна нотаріальна контора повідомила кредитора про те, що претензія кредитора була отримана. Щодо решти запитуваної інформації, то кредитору було відмовлено в її наданні. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що 14.02.2022 року АТ КБ «Приватбанк» надіслав відповідачу [PERSON] , [PERSON] лист-претензію про сплату заборгованості за кредитним договором у розмірі 9871,66 грн., укладеним з [PERSON] 18.01.2023 року Перша вінницька державна нотаріальна контора повідомила, що згідно відомостей Спадкового реєстру, спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не заведена. З довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради № 4178 від 18.01.2023 року, наданої на запит суду вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] , яких двох останніх було знято з реєстрації 07.08.2018 року та 11.10.2021 року в зв`язку із смертю осіб. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 17.02.2023 року № 323287088 за відповідачем [PERSON] зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості оціночна вартість об`єкта оцінки, а саме: квартири [ADDRESS] складає 2031594,63 грн. Факт родинних відносин відповідача [PERSON] , [INFO] з померлим [PERSON] , як син з батьком підтверджується записом акта про народження № 583 від 10.02.1983 року народження. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами\~Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України) щодо договірних правовідносин та спадкування, а правовідносини, що виникли між банком і боржником, який помер, після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника, що вирішуються в порядку положень\~ст. 1282 ЦК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до змісту ст. ст.\~526,\~526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 608 ЦК України\~визначено, що зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Частиною першою\~статті 611 ЦК України\~передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. За приписами ст. ст.\~1216,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя\~статті 46 цього Кодексу). Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 та 1282\~ЦК України. Статтею 1281 ЦК України\~передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (ч. 1\~ст. 1282 ЦК України). У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку, визначеному\~ст. 1282 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст.\~1268, ч. 1 ст.\~1269 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Як визначено ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. Відповідно до ч. 4\~ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з принципом диспозитивності, визначеним у\~ст.\~13\~ЦК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Приймаючи до уваги положення наведених норм, суд зазначає, що при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року (справа № 306/2000/16-ц), яку суд враховує при вирішенні цієї справи. За чинним законодавством спадкоємці, що прийняли спадщину, повинні виконати боргові зобов`язання в межах дійсної вартості майна, одержаного ними у спадщину. Вартість спадщини визначається на час відкриття спадщини. Отже, умовою відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця є факт прийняття спадщини. Аналогічні роз`яснення надані в абз. 2 п. 32 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення\~ст. 1282 ЦК України\~спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Оскільки позичальник [PERSON] помер, то відповідати перед позивачем на підставі ст. ст.\~1281,\~1282 ЦК України\~за борги спадкодавця мають спадкоємці у межах вартості майна, одержаного у спадщину. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Позивач звертаючись до суду із даним позовом до [PERSON] обґрунтовував їх тим, що саме останній є спадкоємцем в яких виник обов`язок зі сплати заборгованості. Проте, як встановлено судом, [PERSON] не отримував від спадкодавця у спадщину жодного майна, оскільки спадкова справа на майно померлого [PERSON] взагалі не заводилась. Таким чином відповідач не набув статусу спадкоємців, і як наслідок, у нього відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Ураховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд доходить висновку, що правові підстави для стягнення з відповідача як спадкоємців померлого [PERSON] на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором, відсутні, а тому заявлені позовні вимоги до задоволення не підлягають. З огляду на викладене та, беручи до уваги, що позов не підлягає задоволенню, судові витрати відповідно до положень ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~покладаються на позивача та відповідачем не відшкодовуються.

Outcome: dismissed