Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

У лютому 2015 року представник позивачки звернулася до суду з позовом до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів та стягнення коштів, у якому з урахуванням висновків постанови Верховного суду від 20 червня 2018 року, просила стягнути з банку на користь позивачки: -відсотки за Депозитним договором №SAMDN25000710951915 за період з 23 червня 2013 року по 12 вересня 2014 року 1147, 79 дол. США; за період з 13 вересня 2014 року по 19 січня 2015 року 33, 97 дол. США; -відсотки за Депозитним договором №SAMDN25000736112142 за період з 26 червня 2013 року по 12 вересня 2014 року 562, 60 дол. США; за період з 13 вересня 2014 року по 19 січня 2015 року 17, 67 дол. США. В обґрунтування позовних вимог послалася на наступні обставини. 22 червня 2010 року між сторонами у VIP-відділенні Севастопольської філії було укладено договір банківського вкладу, за яким позивач передала відповідачу грошові кошти у розмірі 80000, 00 грн. на строк до 22 червня 2011 року з наступною пролонгацією. Надалі термін дії договору за погодженням сторін неодноразово пролонгований з 2011 року по 2013 рік. 22 червня 2013 року термін дії договору продовжено на 12 місяців до 22 червня 2014 року та відповідно до пунктів 3, 4, 5 і 7 договору валюта внеску сконвертована в долари США в сумі 9612, 69 доларів США і перенесена на рахунок № [NUMBER] із процентною ставкою 9, 75% річних. Станом на 04 серпня 2014 року на депозитному рахунку знаходилося 9612,69 доларів США. 26 червня 2013 року між сторонами у VIP-відділенні Севастопольській філії укладено договір №SAMDN25000736112142 «Стандарт» строкового банківського вкладу на суму 5000, 00 доларів США строком на 12 місяців із процентною ставкою 9, 25% річних, за умовами якого вона передала відповідачу грошові кошти в сумі 5000, 00 доларів США. Станом на 26 березня 2014 року на депозитному рахунку знаходилося 5356,66 доларів США. Починаючи з квітня 2014 року позивачка неодноразово зверталася до відповідача з вимогою повернути суму внесків та нараховані проценти за користування грошовими коштами, але їй було відмовлено. Так, 10 вересня 2014 року позивачка звернулася до банку із заявою про повернення вкладу, тому, з урахуванням вимоги про повернення коштів договір є розірваним через 2 банківських дні після отримання заяви, що відповідає ч. 3 ст. 651 ЦК України. Оскільки відповідач продовжував користуватися грошовими коштами у сумі 9612, 69 дол. США позивач просить стягнути з банку відсотки за Депозитним договором №SAMDN25000710951915 за період з 23 червня 2013 року по 12 вересня 2014 року у розмірі 9, 75%, що становить 1147, 79 дол. США, а за період з 13 вересня 2014 року по 19 січня 2015 року у розмірі 1%, що становить 33, 97 дол. США Оскільки відповідач продовжував користуватися грошовими коштами у сумі 5000, 00 дол. США позивач просить стягнути з банку відсотки за Депозитним договором №SAMDN25000736112142 за період з 26 червня 2013 року по 12 вересня 2014 року у розмірі 9, 25%, що становить 562, 60 дол. США; а за період з 13 вересня 2014 року по 19 січня 2015 року у розмірі 1%, що становить 17, 67 дол. США Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 19.02.2015 р. зазначена справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Коробенко С.В. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року позов [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] заборгованість та штрафні санкції за договором №SAMDN25000710951915 «Мультивалютний» від 22 червня 2010 року у сумі 10810,59 доларів США та 10368, 03 гривень, з яких: 9612, 69 доларів США - сума вкладу; 1014, 47 доларів США - сума нарахованих процентів за періоди з 22 червня 2013 року по 27 червня 2013 року та з 20 січня 2014 року по 19 січня 2015 року; 9290,10 грн. - сума нарахованих процентів за період з 27 червня 2013 року по 20 січня 2014 року; 141, 74 грн. - три проценти річних за час прострочення повернення нарахованих процентів на вклад у національній валюті у розмірі 936, 19 грн - інфляційні втрати за час прострочення повернення нарахованих процентів на вклад у національній валюті; 183, 43 долари США - три проценти річних за час прострочення повернення вкладу та нарахованих процентів в іноземній валюті. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] заборгованість та штрафні санкції за договором №SAMDN25000736112142 «Стандарт» від 26 червня 2013 року у розмірі 5819, 00 доларів США, з яких: 5000, 00 доларів США - сума вкладу; 726, 06 доларів США - сума нарахованих процентів за період з 26 червня 2013 року по 19 січня 2015 року; 92, 94 долари США - три проценти річних за час прострочення повернення вкладу. У іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] судові витрати на правову допомогу у сумі 1286, 13 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» у дохід держави судовий збір у розмірі 4092, 22 грн. Справа судами розглядалася неодноразово. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року в частині стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] 183, 43 долари США - три проценти річних за час прострочення повернення вкладу та нарахованих процентів в іноземній валюті та в частині стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] 92, 94 долари США - три проценти річних за час прострочення повернення вкладу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] три проценти річних за час прострочення повернення вкладу та нарахованих процентів у іноземній валюті за договором №SAMDN25000710951915 від 22 червня 2010 року у розмірі 4706, 62 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] три проценти річних за час прострочення повернення вкладу за договором №SAMDN25000736112142 від 26 червня 2013 року у розмірі 2384, 74 грн. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року в частині визначення загального розміру заборгованості та штрафних санкцій за договором №SAMDN25000710951915 «Мультивалютний» від 22 червня 2010 року змінено, зменшено суму з 10810, 59 доларів США до 10627, 16 доларів США та збільшено суму з 10368, 03 грн. до 15074, 65 грн. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року в частині визначення загального розміру заборгованості за договором №SAMDN25000736112142 «Стандарт» від 26 червня 2013 року змінено. Зменшено суму з 5819, 00 доларів США до 5726, 06 доларів США. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 23 листопада 2016 року в частині стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] : за договором «Мультивалютний» від 22 червня 2010 року суми нарахованих процентів за період з 22 червня 2013 року по 27 червня 2013 року, з 20 січня 2014 року по 19 січня 2015 року у розмірі 1014, 47 доларів США та процентів за період з 27 червня 2013 року по 20 січня 2014 року у розмірі 9290, 10 грн.; за договором «Стандарт» від 26 червня 2013 року нарахованих процентів за період з 26 червня 2013 року по 19 січня 2015 року у розмірі 726, 06 доларів США скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 23 листопада 2016 року залишено без змін. Вирішуючи питання про передачу справи на новий розгляд в частині стягнення відсотків за депозитними договорами Верховний суд керувався наступним. Згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Договори банківських вкладів не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов`язань за договором після закінчення терміну його дії. Проте суди, частково задовольнивши позов, положення частини першої статті 1058 та статті 1061 ЦК України у спірних правовідносинах застосували неправильно та дійшли помилкового висновку про те, що після закінчення терміну дії договорів й у разі неналежного виконання його умов з банку на користь вкладника підлягають стягненню проценти за користування грошовим вкладом за процентною ставкою, передбаченою цими договорами, не врахували, що договорами не визначено розміру ставки процентів за користування вкладом у разі закінчення терміну його дії. Суди безпідставно не застосували норму статті 1070 ЦК України і не з`ясували, який розмір процентів звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. У порушення вимог статей 57-60, 137, 177, 179, 185, 212-215, 303 ЦПК України 2004 року суди у вказаній вище частині позовних вимог не дослідили належним чином доводи відповідача, не встановили фактичні обставини справи, не вказали на підставі яких конкретно пунктів договорів банківських вкладів здійснили розрахунок та на підставі чого дійшли висновку про застосування відповідного розміру процентів за користування грошовими коштами після закінчення строку дії спірних договорів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 31.07.2018 р. справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. 25 січня 2019 року представник АТ КБ «ПриватБанк» подав відзив на позовну заяву, у якому просив встановити період розрахунку відсотків з 15 травня 2014 року. Вказав, що відповідно до витягу з протоколу №18 Засідання правління банку від 15 травня 2014 року діяльність відокремлених підрозділів Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» припинено саме з 15 травня 2014 року, тому підстав для повторного нарахування та виплати відсотків за період з червня 2013 року по 14 травня 2014 року. Крім того, враховуючи дострокове розірвання договору слід застосовувати відсоткові ставки по вкладам «На вимогу» у розмірі 1% річних, визначені наказом №07 від 05 січня 2004 року, затвердженого головою Правління Банку. Таким чином, відсотки за Депозитним договором №SAMDN25000710951915 за період з 15 травня 2014 року по 12 вересня 2014 року у розмірі 9, 75 % становлять 302, 99 дол. США; за період з 13 вересня 2014 року по 19 січня 2015 року у розмірі 1% становлять 33, 44 дол. США; а відсотки за Депозитним договором №SAMDN25000736112142 за період з 15 травня 2014 року по 12 вересня 2014 року у розмірі 9, 25 % становлять 149, 52 дол. США; за період з 13 вересня 2014 року по 19 січня 2015 року 17, 39 дол. США. 13 лютого 2019 року представник позивачки [PERSON] - адвокат Солона А.А. подала відповідь на відзив, у якому з посиланням на висновки Верховного суду у постанові від 20 червня 2018 року, просила стягнути з банку на користь позивачки відсотки за Депозитним договором №SAMDN25000710951915 за період з 23 червня 2013 року по 12 вересня 2014 року у розмірі 9,75%, що становить 1147, 79 дол. США, а за період з 13 вересня 2014 року по 19 січня 2015 року у розмірі 1%, що становить 33, 97 дол. США; за Депозитним договором №SAMDN25000736112142 за період з 26 червня 2013 року по 12 вересня 2014 року у розмірі 9,25%, що становить 562, 60 дол. США; а за період з 13 вересня 2014 року по 19 січня 2015 року у розмірі 1%, що становить 17,67 дол. США 04 лютого 2022 року представник АТ КБ «ПриватБанк» подав письмові пояснення, у яких з посланням на висновки Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №320/5115/17, вказав на відсутність підстав для нарахування відсотків на вклад з дня розірвання договору, а саме з 12 вересня 2014 року. У судовому засіданні представниця позивачки - адвокат Василевська К.М. підтримала вимоги позову в частині стягнення відсотків, з урахуванням відповіді на відзив від 13 лютого 2019 року. У судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» - Коцюба О.В. просив врахувати письмові пояснення, подані 04 лютого 2022 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З матеріалів справи встановлено, що 22 червня 2010 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) №SAMDN25000710951915 «Мультивалютний», відповідно до якого клієнт передає, а банк приймає грошові кошти на строк 12 місяців до 22 червня 2011 року включно у розмірі 80000, 00 грн. з виплатою 19, 5% річних. Договір оформлений у Севастопольському відділені ПАТ КБ «ПриватБанк». Згідно квитанції №231704512 від 22 червня 2010 року позивач внесла на рахунок банку 80000, 00 грн. Квитанція містить підписи працівників банку та печатку банку. 26 червня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір №SAMDN25000736112142 «Стандарт на 12 міс.», на підставі якого позивач передала банку 5 000 доларів США строком на 366 днів зі сплатою процентів за ставкою 9,25% річних. Договір укладений у Севастопольському відділені ПАТ КБ «ПриватБанк» з використанням факсимільного відтворення підпису голови правління банку, а також відтворенням відтиску печатки банку технічними печатними засобами. Згідно платіжного доручення №2676774442 від 26 червня 2013 року, яке містить підписи працівників банку та печатку Севастопольської філії ПАТ «КБ «ПриватБанк», на рахунок позивача зараховано 5000 доларів США. Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 22 липня 2014 року №35866209, банківський вклад [PERSON] переконвертовано в долари США. Станом на 04 серпня 2014 року сума коштів на депозитному рахунку складала 9612, 69 доларів США. Сторони погодили сплату відсотків за переконвертованим вкладом у розмірі 9,75% річних. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України). Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України). Договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час (частина перша статті 1075 ЦК України). 10 вересня 2014 року позивачка подала до АТ КБ «ПриватБанк» заяву про повернення банківського вкладу після закінчення строку депозиту, у якій вказала, що не має наміру пролонгувати строк дії договору SAMDN25000710951915 від 22 червня 2010 року «Мультивалютний» строкового банківського вкладу (депозиту) і договору №SAMDN25000736112142 від 26 червня 2013 року «Стандарт» строкового банківського вкладу (депозиту). Просила повернути грошові кошти і нараховані відсотки на момент повернення вкладів на картковий рахунок, а також забезпечити їй доступ до цієї картки з використанням системи «Приват24». За умовами п. 12 Договору №SAMDN25000710951915 від 22 червня 2010 року та п. 9 Договору №SAMDN25000736112142 від 26 червня 2013 року сторони мають право достроково розірвати договори відповідно до діючого законодавства, шляхом повідомлення одна одну за два банківських дні до дати розірвання договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України). У цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків, таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08 вересня 2021 року в справі №727/898/19. Вчинення стороною договору такого одностороннього правочину як відмова від договору, за відсутності рішення суду про визнання його недійсним або підстав нікчемності, зумовлює необхідність з`ясовувати чи зумовив такий правочин припинення цивільних прав та обов`язків (тобто чи є підстави для односторонньої відмови від договору передбачені договором та/або законом). Це обумовлено тим, що одностороння відмова від договору як вид одностороннього правочину розрахована на сприйняття іншими особами. У разі, якщо встановлена відсутність підстав для односторонньої відмови від договору, то такий односторонній правочин не зумовлює розірвання договору. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами (частина третя статті 202 ЦК України). Тлумачення статті 651 ЦК України з урахуванням принципу розумності свідчить, що: сторони в договорі як універсальному регуляторі можуть визначити момент з якого договір вважатиметься розірваним внаслідок вчинення односторонньої відмови від договору; у випадку якщо сторони не встановили момент з якого договір вважатиметься розірваним внаслідок вчинення односторонньої відмови від договору, то з урахуванням що такий односторонній правочин відноситься до таких, що розраховані на їх сприйняття іншими особами, і таким моментом має бути моменту одержання іншою стороною повідомлення про відмову від договору. Враховуючи, що сторони в договорах банківського вкладу передбачили право на односторонню відмову та момент з якого договір вважатиметься розірваним внаслідок вчинення односторонньої відмови від договору, з 13 вересня 2014 року, вказані договори є таким, що вже розірвані. Відповідно до частини третьої статті 1060 ЦК України банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за вкладом із спливом строку, який встановлений у договорі банківського строкового вкладу. Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України). Згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Умовами договорів визначено, що строк вкладу автоматично подовжується ще на один строк, якщо вкладник не заявив про намір забрати кошти після закінчення попереднього строку вкладу. При цьому відсотки під час нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу по відсотковій ставці для вкладів даного найменування та строку, що діє в банку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладання додаткових угод до договору. Договори банківських вкладів не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов`язань за договором після закінчення терміну його дії. Термін дії договорів, які фактично були розірвані за вимогою вкладника, закінчилися до пред`явлення позову. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 жовтня 2022 року у справі №757/50728/17-ц (провадження № 61-9237св20) зазначено, що строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку. Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові. У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) зроблено висновок, що після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання. Виплата передбачених пунктом 1 договорів та встановлених статтями 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дій договорів вкладу та після припинення таких договорів вказані проценти не нараховуються. У постановах Великої Палати Верховного Суду неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, такі випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. З моменту розірвання депозитних договорів нарахування передбачених договорами процентів припиняється, а інтереси позивача забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказані висновки підтверджено та систематизовано Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2023 року у справі №756/420/17 та які на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судовим розглядом встановлено, що банківський вклад [PERSON] переконвертовано в долари США. Станом на 04 серпня 2014 року сума коштів на депозитному рахунку позивачки [NUMBER] (за договором банківського вкладу (депозиту) №SAMDN25000710951915 «Мультивалютний» від 22 червня 2010 року) складала 9612, 69 доларів США. Сторони погодили сплату відсотків за цим вкладом у розмірі 9, 75% річних. За договором №SAMDN25000736112142 «Стандарт» від 26 червня 2013 року позивачка передала банку 5000 доларів США строком на 366 днів зі сплатою процентів за ставкою 9, 25% річних. Суд вважає такими, що не підлягають доказуванню, обставини, встановлені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2018 року, в частині укладення договору банківського вкладу не з філією Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», а з ПАТ КБ «ПриватБанк», яка є юридичною особа і повинна відповідати за своїми зобов`язаннями відповідно до чинного законодавства України. Оскільки стороною укладеного договору банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно зі статтями 526, 631, 651, 653, 1058, 1075 ЦК України зобов`язання за договором має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов`язків за укладеними і дійсними договорами. Тому, за відсутності належних та допустимих доказів щодо нарахування та виплати позивачці відсотків за договором №SAMDN25000710951915 «Мультивалютний» від 22 червня 2010 року та договором №SAMDN25000736112142 «Стандарт» від 26 червня 2013 року у період до 15 травня 2014 року включно, суд відхиляє доводи АТ КБ «ПриватБанку» в частині здійснення розрахунку відсотків з цієї дати. За встановлених обставин, враховуючи, що з моменту розірвання договорів нарахування передбачених ним процентів припиняється, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню проценти за користування вкладом за договором №SAMDN25000710951915 «Мультивалютний» від 22 червня 2010 року за період з 23 червня 2013 року по 12 вересня 2014 року у розмірі 1147, 79 доларів США, та проценти за користування вкладом за договором №SAMDN25000736112142 «Стандарт» від 26 червня 2013 року за період з 26 червня 2013 року по 12 вересня 2014 року у розмірі 562, 60 доларів США. До правовідносин, які виникли між сторонами починаючи з 13 вересня 2014 року застосовуються положення ст. 625 ЦК України. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial