Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

11.04.2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 березня 2018 року стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 1 200 (одна тисяча двісті) гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, 14.02.2018 року, і до повноліття доньки. Дочка [PERSON] проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . На даний момент дочка навчається у опорному закладі освіти «Морозівський ліцей ім.\~Дениса Поповича». Позивач зазначає, що у неї змінився сімейний стан, тобто, розірвано шлюб з [PERSON] , також змінився і матеріальний стан, тобто, по причині збройної агресії РФ проти України, введення в державі воєнного стану, вона втратила роботу, її матеріальне становище значно погіршилося, її доходи зменшилися та і, відповідно, погіршився фінансовий стан її сім`ї. Вона отримує певний незначний дохід від ведення особистого присадибного господарства для забезпечення себе і своєї сім`ї продуктами харчування, та непостійний незначний дохід від заняття репетиторством. На даний час позивачка не працює, постійного доходу не має. В зв`язку з економічною кризою в державі та значним зростанням цін на продукти харчування і промислові товари (одяг, взуття тощо), значно зросли затрати на утримання дитини. Крім того, дитина останні роки активно росте, тому є постійна потреба в одязі та взутті, з яких дитина виростає і необхідно купувати новий. Відповідач не приймає належної участі в утриманні дочки [PERSON] . Крім нерегулярної сплати відповідачем аліментів, розмір яких становить 1200 гривень на місяць, ніякої іншої матеріальної допомоги на дитину він не надає. На даний момент суму аліментів збільшено самостійно державним виконавцем до мінімального гарантованого розміру, тобто до 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до закону про Держбюджет на 2023 рік, прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2023 року становить 2833 грн.. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку не може становити менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку. Отже, мінімальний розмір аліментів на даний час становить 1416,50 гривень для дитини віком від 6 до 18 років, що, на думку позивача, є поважною причиною та підставою для збільшення розміру аліментів. Відповідач є працездатною особою, інвалідом не являється, на обліку у психіатричній лікарні не перебуває. Інших дітей у нього немає, аліментів більше нікому він не сплачує. На даний момент, боржник [PERSON] контакти з дочкою не підтримує, місце отримання доходу приховує, Інформації щодо місця його працевлаштування не має, хоча є непідтверджені дані про його офіційне працевлаштування. Фінансових засобів утримання їхньої дочки [PERSON] позивачці не вистачає, відповідач боргує великі суми по сплаті аліментів за попередні роки, витрачає кошти повністю на свій розсуд, у той час як вона змушена постійно брати кредити та позичати кошти у родичів та знайомих. Нею щомісяця витрачається на потреби дочки: на харчування 3000 грн., на харчування в школі близько 800грн, на одяг та взуття близько 1500 грн., на шкільне приладдя 550 грн., книги 500 грн. Через постійні перебування в бомбосховищі дочка почала постійно хворіти, кожного місяця доводиться купувати ліки, в тому числі, заспокійливі, це ще 1000 гривень щомісяця на лікування. Так як у районі, де вони проживають, велися бойові дії, кілька місяців дитина не відвідувала школу, зараз вони змушені брати приватні уроки з деяких предметів, це 1600 грн в місяць. Витрати на особисту гігієну, оплату мобільного зв`язку, інтернету це ще 600 грн. Витрат на дозвілля дитини, заняття з малювання, відпочинок дитини, які раніше вона оплачувала самостійно, на даний моменті фінансово дозволити не може. Майже два роки дочка навчалася дистанційно, для такого навчання необхідно було придбання нового ноутбука, який потрібно було для дистанційного навчання та мобільний телефон, на які були позичені кошти, які ще до сьогодні не може повністю повернути. Відповідно, позивачці критично не вистачає коштів. Отже, щомісяця на потреби дочки та підтримання її здоров`я в нормальному стані, вона витрачає близько 9000 гривень, на що витрачаються усі її можливості, вона змушена постійно перепозичати певні суми коштів у родичів та знайомих. У позивачки на утриманні, крім неповнолітньої дочки [PERSON] , також перебувають батьки пенсійного віку, а саме - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які мають незадовільний стан здоров`я та яким вона по можливості допомагає та беру участь у додаткових витратах на них. Батьки повинні в рівних долях нести витрати на дітей, оскільки на дочку вона витрачаю близько 9000 гривень на місяць, не забезпечуючи в повній мірі її потреби, приймаючи до уваги той факт, що при визначенні розміру аліментів при розгляду справи у суді у 2018 році, відповідач мав мінливий та непостійний дохід, йому і було призначено стягнення у вигляді твердої грошової суми у розмірі 1200 грн. На даний момент відповідач має постійну зайнятість та постійний дохід, тому позивач вважаю за доцільне змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку та усіх доходів відповідача [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , з 1200 (однієї тисячі двохсот) гривень на 1/4 частини від всіх доходів та заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Ухвалою суду від 16.05.2022р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Судові засідання призначались на 30.05.2023р., 20.06.2023р. та відкоадались через неявку відповідача. У судове засідання позивач не з`явилась, належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України. Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що\~ [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві 18.04.2008р. (а.с.8). [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-7). Згідно рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 березня 2018 року стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини- дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 1 200 (одна тисяча двісті) гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, 14.02.2018 року, і до повноліття доньки. Згідно рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 липня 2018 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.9-12). Згідно довідки опорного закладу освіти «Морозівський ліцей імені Дениса Поповича» Баришівської селищної ради № 01-12/17 від 26.01.2023р., « [PERSON] , [INFO] дійсно навчається у 9 класі опорного закладу освіти «Морозівський ліцей імені Дениса Поповича» Баришівської селищної ради» (а.с.17). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.01.1973р., батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15). Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст. 9 Конституції України діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина перша ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Ураховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, визначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки). Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс14. Отже, виходячи з вище викладеного, суд вважає, що позов [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини в частині зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку заробітку (доходу) платника аліментів підлягає до задоволення, оскільки саме одержувач аліментів наділений правом вибору способу стягнення аліментів. Положеннями ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1,5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Окрім того, при розгляді позовів про зміну розміру аліментів застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 181 «Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину», ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). У положеннях ст. 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до норм ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 27 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-1V суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-IV). У рішенні «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2). і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). Таким чином, суд вважає, що розмір аліментів, що підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дитини в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. В силу ч. 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного, з відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн., від якого була звільнена позивачка. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved