Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просив стягнути з ГУНП в Черкаській області на його користь моральну шкоду в розмірі 80\~000 грн. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначив, що в період з 07.11.2015 по 11.01.2019 він проходив службу в ГУНП в Черкаській області на посаді інспектора сектора реагування патрульної поліції № 4 Чорнобаївського відділення поліції Золотоніського відділу поліції ГУНП в Черкаській області. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01.11.2022 посправі № 580/1677/22 визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Черкаській області щодо невиплати заборгованості грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення [PERSON] , стягнуто з ГУНП в Черкаській області заборгованість по грошовому забезпеченні у вигляді доплат за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 11.01.2019 на користь [PERSON] в сумі 3095,02 грн. та заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 31.10.2017 в сумі 3179,13 грн. Загальна сума заборгованості за рішенням суду становить 6274,15 грн., остаточний розрахунок відповідачем проведений 27.04.2023. Позивач стверджує, що незаконною невиплатою грошового забезпечення протягом понад восьми років та необхідністю витрачати час протягом цих років на судовий процес йому було завдано моральну шкоду,\~яку оцінює\~в розмірі\~80\~000,00\~грн.Моральна шкода полягає у стражданні та приниженні, яких він зазнав внаслідок протиправних дій відповідача. Розмір моральної шкоди позивач обгрунтовує тим, що завдана шкода викликала у нього негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. Вказує, що йому притаманне особливо розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості, тому нехтування відповідачем його правом на гідну заробітну плату сприймалося ним як прояв образи з боку відповідача, що призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самочуття, емоційного хвилювання. Внаслідок протиправних дій відповідача було порушено стан його душевної рівноваги, для відновлення якого доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим, він був позбавлений можливості повноцінно насолоджуватися життям, працювати. Також були порушені нормальні життєві зв`язки з партнерами та друзями. Зазначає, що ним було витрачено багато часу на захист своїх порушених прав у суді, що виснажувало його та викликало психічне напруження. Розрахунок моральної шкоди позивач здійснює наступним чином: кожен місяць порушеного права оцінює у розмірі мінімальної заробітної плати, яка станом на 01.01.2023 становить 6 700,00 грн. Так, з червня 2016 по грудень 2022 минуло 78 місяців, тому розмір моральної шкоди становить 522 600,00 грн, але враховуючи принцип співмірності позивач просив стягнути 80 000,00 грн. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.05.2023 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 30.05.2023 від представника Головного управління Національної поліції в Черкаській області Коваленко А.П. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що ГУНП в Черкаській області не є належним відповідачем у даній справі, оскільки вимоги про стягнення коштів з Державного бюджету України мають пред`являтися до Державної казначейської служби України. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів спричинення йому моральної шкоди, протиправності дій чи бездіяльності відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між ними, а також не доведено, що внаслідок дій чи бездіяльності саме ГУНП в Черкаській області йому було завдано моральну шкоду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, 17.05.2023 через систему «Електронний суд» надіслав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив проводити розгляд справи без його участі. Представник Головного\~управління Національної\~поліції в Черкаській області Коваленко А.П. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу начальника ГУНП в Черкаській області № 8 о/с від 11.01.2019, [PERSON] звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу). Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01.11.2022 у справі № 580/1677/22 визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Черкаській області щодо невиплати заборгованості грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення [PERSON] , стягнуто з ГУНП в Черкаській області заборгованість по грошовому забезпеченні у вигляді доплат за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 11.01.2019 на користь [PERSON] в сумі 3095,02 грн. та заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 31.10.2017 в сумі 3179,13 грн. Загальна сума заборгованості за рішенням суду становить 6274,15 грн., остаточний розрахунок відповідачем проведений 27.04.2023.У задоволенні інших позовних вимог відмовити. Позивач стверджує, що невиплатою грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по квітень 2023 року йому було завдано моральну шкоду, яка виразилася стражданнях та приниженні, яких він зазнав у зв`язку із протиправними діями відповідача, а також необхідністю вжиття додаткових зусиль для відновлення своїх прав. Положеннями статті 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до положень якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Разом з тим згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12.07.2007). Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення. За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, що доведено преюдиційним судовим рішенням в адміністративній справі і згідно з частиною 4 статті 82 ЦПК України не підлягає доведенню, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25.04.2012 у справі № 6-23цс12 та Верховним Судом у постанові від 19.12.2018 у справі № 640/14909/16ц. На підставі викладених норм права, враховуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що невиплата позивачу, як працівнику, грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 11.01.2019 призвело до спричинення йому моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та поновлення порушеного права. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Так, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення порушеного права, а також принципи розумності та справедливості та вважає справедливим визначити суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 грн. Жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували більший розмір моральної шкоди, позивачем до суду не надано. Доводи позивача щодо того, що розмір відшкодування завданої моральної шкоди має визначатися виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць порушення прав, суд не приймає до уваги, оскільки нормами законодавства не передбачено зв`язку між величиною мінімальної заробітної плати та розміром відшкодування особі її моральних страждань, які виникли з вини іншого учасника правовідносин. Щодо доводів відповідача про те, що даний позов пред`явлений позивачем не до того відповідача, оскільки ГУНП в Черкаській області не уособлює собою державу Україна, а рахунки, відкриті виключно для забезпечення діяльності ГУНП в Черкаській області не уособлюють собою державний бюджет України, тому, на думку відповідача, належним відповідачем у даній справі є Державна казначейська служба України, то вони спростовується тим, що даний спір виник з трудових правовідносин між працівником та роботодавцем, яким в даному випадку є саме ГУНП в Черкаській області, тому, відповідно, і моральну шкоду, завдану працівнику внаслідок порушення його трудових прав, має відшкодувати саме роботодавець. Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме слід стягнути з ГУ НП в Черкаській області на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000,00 грн. Крім того, на підставі статті 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, із відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 13,42 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial