Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

Представник позивача адвокат Рябека Р.М. звернувся до Гребінківського районного суду Полтавської області з вказаним позовом, яким просить суд: позбавити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зобов`язати третіх осіб, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Службу у справах дітей та сім`ї Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області та Службу у справах дітей Гребінківської міської ради надати суду висновки щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] . Стягнути з відповідача на користь позивача, понесені нею витрати по сплаті судового збору, витрати, пов`язані з розглядом справи та витрати пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката згідно квитанцій. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] народився [PERSON] . Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Вказує, що на даний час батьки неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] розлучені, проживають нарізно, у кожного з них своя сім`я. Дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю - [PERSON] , яка цілком та повністю самостійно займається його вихованням та забезпечує всі умови для отримання дитиною якісної освіти. Зазначає, що відповідач [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не займається її вихованням, організацією її шкільного навчання, зокрема: не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти; не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Крім того, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, не створює умов для отримання сином освіти, не відвідував і не відвідує її в школі, не надає дитині необхідної кількості спілкування, яке повинно забезпечити належний рівень самоусвідомлення дитини. Таким чином, відповідач маючи всі можливості виконувати свій батьківський обов`язок свідомо нехтує своїми обов`язками батька. Вищезазначені обставини свідчать про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, закріплених ч.ч. 1 - 3 ст. 150 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладенні на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України). Названі дії у відповідності до ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з ухиленням від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позивач вважає, що з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, відповідача доцільно позбавити батьківських прав. 19 квітня 2023 року до суду надійшла відповідь виконавчого комітету Гребінківської міської ради, згідно якої встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с.25). 20.04.2023 року ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання у справі на 11.05.2023 року о 11-00 год., з викликом сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Зобов`язано третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Службу у справах дітей та сім`ї Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області та Службу у справах дітей Гребінківської міської ради надати суду висновки щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] . (а.с.26-28). 11.05.2023 року підготовче засідання відкладено за заявою представника третьої особи - Служби у справах дітей Гребінківської міської ради на 05.06.2023 року о 13-00 год. (а.с.33). 24.05.2023 року на електронну пошту суду надійшли пояснення представника третьої особи - Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області Даценко В. «Про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] ». З наданих пояснень слідує, що служба у справах дітей не змогла з`ясувати думку [PERSON] щодо позбавлення його батьківських прав, чи свідомо він ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно сина, Який його стан здоров`я. (а.с.46-52). 05.06.2023 року підготовче засідання відкладено на 13.06.2023 року о 14-00 год. в зв`язку з перебуванням на лікуванні представника позивача [PERSON] (а.с.58). 13.06.2023 року підготовче засідання відкладено за заявою представника третьої особи - Служби у справах дітей Гребінківської міської ради на 20.06.2023 року о 14-00 год. (а.с.64). 20.06.2023 року в підготовче засідання представник позивача адвокат Рябека Р.М., не з`явивсь, через канцелярію суду подав заяву в якій просить розгляд справи провести без участі сторони позивача, на позовних вимогах наполягає, просить задовольнити позов. (а.с.68). Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явивсь, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, натомість в матеріалах справи міститься заява відповідача від 12.05.2023 року про повне визнання позовних вимог, просить розгляд справи провести без його участі (а.с.37). Представник служби у справах дітей Гребінківської міської ради - Жолобецька В.М. в підготовче засідання не з`явилась, вона належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду. (а.с.69-73). Представник Служби у справах дітей та сім`ї Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області - Даценко В., в підготовче засідання не з`явивсь, він належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Від нього не надходило заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, повного визнання позовних вимог відповідачем, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] народився [PERSON] . Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане виконкомом Красилівської сільської ради Ставищенського району Київської області, актовий запис №7 від 27.09.2009 року (а.с.9). Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 24.11.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 18.11.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис №101, розірвано. (а.с.10). Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20.06.2015 року підтверджено, що позивач [PERSON] , [INFO] , перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , актовий запис №1138, вчинений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві. (а.с.6). Згідно витягу з реєстру Ставищенської територіальної громади від 31.01.2023 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с.7). Згідно довідки Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області від 10.03.2023 року №127 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою не проживають. (а.с.8). Із характеристики на [PERSON] , [INFO] , яка видана ліцеєм №303 суспільно-природничого профілю слідує, що [PERSON] навчається в ліцеї з 25.10.2021 року. Зарекомендував себе як старанний учень, володіє навчальним матеріалом на достатньому рівні, має здібності до гуманітарних предметів. Занять без поважних причин не допускає. За період навчання в ліцеї, мати дитини [PERSON] , приділяє належну увагу навчанню та вихованню сина. Особа батька працівникам ліцею не відома. З 27.01.2023 року [PERSON] перейшов на навчання до 8-Г класу, цього ж закладу за заявою матері. (а.с.11). Із характеристики [PERSON] , [INFO] , учня 8-Г класу ліцею №303 суспільно-природничого профілю Дарницького району м. Києва. [PERSON] навчається у 8-Г класі з 27.01.2023 року. За час навчання зарекомендував себе добросовісним, відповідальним, здібним, працездатним та ерудованим учнем. [PERSON] навчається на достатньому та високому рівні. За характером спокійний, толерантний, доброзичливий, ввічливий та чуйний. З повагою відноситься до учнів та вчителів, має багато друзів та товаришів. За час навчання [PERSON] у 8-Г класі з батьком класний керівник не спілкувався, мама достатньо приділяє уваги навчанню та вихованню сина. (а.с.12,13). В матеріалах справи міститься заява позивача [PERSON] , яка 20.02.2023 року зверталася до голови Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області Джужику Л.П., щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав в зв`язку з підготовкою позову до суду. (а.с.14,16). На вказану заяву 21.03.2023 року за вих. №50 головою Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області Джужиком Л.П., надано відповідь з якої вбачається, що для отримання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] необхідно звернутися до органу опіки та піклування за місцем реєстрації [PERSON] . (а.с.15). Із висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який затверджено рішенням Виконавчого комітету Гребінківської міської ради Полтавської області №64 від 09.06.2023 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований на території Гребінківської міської територіальної громади, проживає в м. Київ. Останні два роки з сином [PERSON] , [INFO] , не спілкується, вихованням не займається, дитину ігнорує. Батько аліменти на дитину сплачує щомісячно. [PERSON] проживає в м. Києві разом зі своїм чоловіком [PERSON] , які спільно виховують сина [PERSON] від попереднього шлюбу [PERSON] . Дитина [PERSON] під час бесіди з працівниками служби у справах дітей розповів, що до 2021 року спілкувався з батьком по телефону. Ініціатором дзвінків до батька був завжди [PERSON] , батько жодного разу сам до сина не передзвонив. Вихідні [PERSON] проводить з друзями або з [PERSON] , якого називає батьком. 12.05.2023 року під час засідання опікунської ради [PERSON] повідомила, що розлучилась з [PERSON] коли сину був один рік. Протягом перших п`яти років після розлучення батько дитини відвідував сина на його день народження, періодично сплачував аліменти. Батько з [PERSON] не спілкується протягом останніх двох років, та заявив, що згоден на позбавлення батьківських прав, та підтвердив, що він дійсно не виконував і не виконує свої батьківські обов`язки у необхідному обсязі для дитини. З огляду на викладене, орган опіки та піклування, вважає, що у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, тому вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . (а.с.69-73). Ухвалюючи рішення про позбавлення батьківських прав суд виходить з наступного. Одним із основних батьківських обов`язків є обов`язок по належному вихованню дитини, прищеплення їй моральних цінностей, духовності, культури своєї нації. Саме батьки повинні навчити дитину формувати систему пріоритетів та ні в якому разі не дати їй спотворити існуюче світосприймання. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За нормами ч.ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВРУ 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (HUNT v. UKRAINE, Заява N31111/04) Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 (Заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за ст.8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (п. 100, Справа "Мамчур проти України" від 16.07.2015, №10383/09). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги. При цьому, згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписами ч.ч.8, 9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За нормами ч.ч.1, 5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч.ч.1,2,4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як передбачено ч.ч.2,3 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених п.2, 4 і 5 ч.1 цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Статтею 165 СК України врегульовано, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім того, згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як передбачено ч.1 ст.12 вказаного закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Суд враховує й роз`яснення, наведені у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків у цій справі знайшло своє підтвердження, адже відповідач не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: ухиляється від сплати аліментів, тим самим не забезпечує необхідного харчування, розвитку, медичного догляду, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання дитиною освіти, що є свідомим нехтування батьківськими обов`язками. Таким чином, матеріали справи містять достатньо доказів, які підтверджують доводи позивача про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини. З огляду на вищевикладене, враховуючи інтереси дитини [PERSON] , який проживає окремо від батька, докази участі батька у вихованні дитини у матеріалах справи відсутні, беручи до уваги всі докази, наявні у справі, зокрема, характеристики, висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який затверджено рішенням Виконавчого комітету Гребінківської міської ради Полтавської області №64 від 09.06.2023 рок, повне визнання позову відповідачем, суд вважає за доцільне задовольнити позов у повному обсязі, та позбавити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки це рішення в повній мірі відповідає інтересам дитини, а також встановлено законні підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , враховуючи тривале невиконання ним своїх батьківських обов`язків по вихованню, розвитку, навчанню, забезпеченню сина. Щодо розгляду вимоги про відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, суд приходить до наступ них висновків. З аналізу положень ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги. Одним із принципів цивільного судочинства, який передбачено положеннями статті 141 ЦПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] , та адвокат Рябека Р.М. уклали договір про надання правничої допомоги від 03.02.2023 №08-23, на час розгляду справи Гребінківським районним судом Полтавської області, та визначили обсяг виконаних робіт з надання професійної правової допомоги адвокатом, про що свідчить попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат від 04.04.2023 року. (а.с.17). Позивачем на підтвердження витрат на правову допомогу було надано копію ордера серії ВІ №1136400 від 03.04.2023 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1355 від 10.01.2013, копію квитанції до прибуткового касового ордера №08-23/1 від 03.02.2023 року про сплату позивачем витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 4 000 грн. (а.с.18-20). Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При вирішенні питання про розподіл судових витрат судом встановлено, що вказані витрати понесені позивачем у зв`язку із розглядом зазначеної справи, враховано обґрунтованість та пропорційність розміру судових витрат до предмета спору, значення справи для сторін. Враховуючи викладене, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі у розмірі 4 000,00 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. за позовну заяву. (а.с.1). Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1 073,60 грн.

Outcome: approved