Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~У жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, на підтвердження якого відповідач представив розписку. На підставі умов, визначених договором позики, [PERSON] отримав, а [PERSON] передав грошові кошти в розмірі 10900 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ, станом на дату укладання договору позики складало 294000 грн. Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язався повернути суму позики в розмірі 8500 доларів США, що в гривневому еквіваленті складало 238000 грн. двома платежами. Перший платіж в розмірі 4000 доларів США (112000 грн.) зобов`язався повернути до 24.11.2018, а другий платіж в розмірі 4500 доларів США (126000 грн.) до 15.12.2018. Зазначив, що на дату подання цієї позовної заяви відповідачем не було виконано зобов`язань, передбачених перед [PERSON] , чим порушено умови договору позики. 17.09.2020 представником позивача, адвокатом Онисковець Ю.А., було відправлено відповідачеві досудову вимогу про повернення боргу на всі відомі адреси перебування [PERSON] , яку було отримано останнім 24.09.2020, однак будь якої відповіді на вимогу останній не надав. Також, згідно договору позики, у випадку якщо [PERSON] не поверне позику у визначені строки, він зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 1% від суми боргу за кожний день прострочення, яка згідно розрахунку позивача становить 51175,06 грн. Також зазначив, що відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України, позивач має право вимагати від боржника три відсотка річних за прострочене виконання грошового зобов`язання. Загальна суму 3% річних складає 12709,28 грн. Враховуючи вищевикладене, просив стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість за договором позики (розпискою), пеню та 3% річних в загальному розмірі 301884,34 грн. Також просив стягнути сплачений судовий збір у розмірі 3019,00 грн. Ухвалою суду від 30.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 28.01.2021 р. від представника позивача надійшли письмові пояснення у справі, в яких зазначив, що факт передачі грошових коштів [PERSON] підтверджується також і показами свідків: [PERSON] та [PERSON] , якими 15.01.2021 представнику позивача були надані письмові пояснення, в яких зазначали, що вони були присутні при передачі [PERSON] для [PERSON] грошових коштів у сумі 10900 доларів США. Також свідки підтверджують умови договору, зокрема зобов`язання [PERSON] у випадку прострочення повернення боргу (т.1, а.с.69, 70, 78, 79). Ухвалою суду від 23.05.2022 призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: Чи виконана боргова розписка, яка є предметом позову, від імені [PERSON] , [PERSON] чи іншою особою?\~ Чи виконаний підпис в останній стрічці розписки, яка є предметом позову, під прізвищем [PERSON] , [PERSON] чи іншою особою? Чи виконано боргову розписку, яка є предметом позову, та експериментальні зразки навмисно зміненим почерком? Проведення експертизи доручено експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження у справі зупинено. 20.12.2022 на адресу суду від експертної установи надійшов висновок експертів від 05.12.2022 №5220/5221/5222/22-21 за результатами проведення судової технічної та почеркознавчої експертизи у цивільній справі №147/1105/20. 21.12.2022 поновлено провадження у даній справі, призначено справу до судового розгляду. 26.05.2023 на адресу суду від представника позивача, адвоката Софини І.В., надійшло клопотання про проведення повторної експертизи. Зазначив, що в судовому засіданні 03.05.2023 було допитано судового експерта Л. Сімчук з приводу проведення нею почеркознавчого дослідження. Ознайомившись із висновком експертів, представник позивача вважає його необґрунтованим, він має протиріччя нормам, які застосовувалися експертами під час проведення експертизи та викликає сумніви його правильності. Ухвалою суду від 13.06.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача, адвоката Софини І.В., про призначення по справі повторної судової почеркознавчої експертизи. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача, адвокат Софина І.В., в судовому засіданні позов підтримав, з підстав та доводів, наведених у ньому. Вимоги [PERSON] просив задовольнити. Додатково зазначив, що розписка була підписана відповідачем восени 2018 року. Також просив визнати висновок експертизи необґрунтованим, оскільки експерт не давав стверджувального висновку про те, чи підписував [PERSON] розписку чи ні. Щодо розрахунку заборгованості зазначив, що він не є автором позовної заяви, тому не може дати відповіді на питання з приводу розрахунків, зроблених попереднім адвокатом. Від виклику в судове засідання свідка [PERSON] відмовився. Відповідач та його представник в судовому засіданні в задоволенні позову [PERSON] просили відмовити у зв`язку з недоведеністю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 03.05.2023 повідомив, що знайомий із сторонами. У родинних відносинах з ними не перебуває. Бачив як відповідач писав розписку. Це було у нього в офісі по [ADDRESS] , на даний час Сковороди, 42. Була осінь 2018 року, орієнтовний час після 6 годин вечора. При написанні розписки та передачі коштів у розмірі 10900 доларів США був присутній також [PERSON] . В приміщенні також перебував партнер свідка та [PERSON] . У даній розписці було зазначено, що [PERSON] позичає кошти у [PERSON] , і встановлений строк повернення коштів через певний термін. Також зазначив, що в Тростянецькому районному суді на розгляді перебуває справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргових зобов`язань Також в судовому засіданні 03.05.2023 було допитано експерта [PERSON] , яка зазначила, що висновок експерта нею складено у відповідності до норм чинного законодавства та інструкцій. Єдина причина з якої неможливо дати однозначну відповідь на поставлені питання є недостатність довільних зразків підпису та почерку [PERSON] . Щодо даних, зазначених у рецензії, вказала, що нею було вчинено усе згідно методик, передбачених для проведення даного виду експертиз. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, свідка, експерта, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з п. 4\~ст. 129 Конституції України\~однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1\~ст. 2 ЦПК України). Пунктом 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом установлено, що відповідно до копії розписки, оригінал якої було надано на дослідження судовому експерту, [PERSON] взяв в борг у [PERSON] суму в розмірі двісті дев`яносто чотири тисячі гривні (10900 доларів США). Зобов`язується віддати двісті тридцять вісім тисяч гривень (8500 доларів США). Частину суми, тобто 4000 доларів США сто дванадцять тисяч гривень до 24.11.2018 до кінця робочого дня, тобто до 17.00 год. У разі неповернення суми, кожного дня пеня складає 1% від суми. 4500 доларів США сто двадцять шість тисяч гривень зобов`язується повернути до 15.12.2018 У разі неповернення суми, кожного дня складає 1% від суми. Далі зазначено «З моїх слів записано вірно». Підписи [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Так, відповідно до ч. 1\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1\~ст. 628 ЦК України\~визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно\~ст. 627 ЦК України\~встановлено, що відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1\~ст. 530 ЦК України\~якщо зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. \~ \~ \~ \~ Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно з ч.1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, а саме не повернув позику. Натомість, під час розгляду справи зазначав, що позов не визнає, оскільки будь-яких розписок не писав. Ухвалою суду від 23.05.2023 за клопотанням представника відповідача було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: Чи виконана боргова розписка, яка є предметом позову, від імені [PERSON] , [PERSON] чи іншою особою?\~ Чи виконаний підпис в останній стрічці розписки, яка є предметом позову, під прізвищем [PERSON] , [PERSON] чи іншою особою? Чи виконано боргову розписку, яка є предметом позову, та експериментальні зразки навмисно зміненим почерком? Проведення експертизи доручено експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та попереджено останніх про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України. 20.12.2022 на адресу суду від експертної установи надійшов висновок експертів від 05.12.2022 №5220/5221/5222/22-21 за результатами проведення судової технічної та почеркознавчої експертизи у цивільній справі №147/1105/20 (т.2, а.с.198-204). Згідно вищезазначеного висновку від 05.12.2022, який було проведено експертами [PERSON] та [PERSON] : 1.Підпис в останній стрічці розписки, яка є предметом позову, під прізвищем [PERSON] , - виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів. 2. Встановити чи виконана боргова розписка, яка є предметом позову , від імені [PERSON] , [PERSON] чи іншою особою не представилось можливим з причин, що викладені в п.3 почеркознавчого дослідження (у п.3 зазначено, що у зв`язку з недостатньою кількістю зразків почерку [PERSON] експерт не зміг встановити походження розбіжностей по нахилу та окремих почеркових ознак). 3. Підпис в останній стрічці розписки, яка є предметом позову, під прізвищем [PERSON] ймовірно виконаний не [PERSON] , а іншою особою. 4.Питання Чи виконано боргову розписку, яка є предметом позову, та експериментальні зразки навмисно зміненим почерком? експертом не вирішувалося, у зв`язку з тим, що питання стосовно виконавця даної боргової розписки не було вирішене. 07.02.2023 від представника позивача надійшло клопотання про виклик судового експерта та рецензія на висновок експертів №5220/5221/5222/22-21 від 05.12.2022. В судовому засіданні 03.05.2023 експерт [PERSON] пояснила, що вона проводила експертизу та надала висновок. Зазначила, що після того, як надійшли на експертизу матеріали, вона заявила клопотання про надання вільних зразків почерку та підпису відповідача. Надати чіткі відповіді на поставлені судом питання не представляється можливим виключно з підстав недостатності довільних зразків підпису та почерку відповідача, тому поданий висновок вважає правильним. Щодо рецензії на її висновок зазначила, що остання проводилась неправомірно. Таким чином, встановлено, що судова почеркознавча експертиза не містить категоричного висновку про те, що розписка не була підписана [PERSON] , а відповідно відсутні підстави вважати, що цим висновком спростовується укладення відповідачем вказаного договору (розписки). У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 у справі №674/461/16-ц зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами». Згідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Так оцінюючи наданий висновок експерта попри те, що не підтверджено в категоричній формі належність підпису [PERSON] , однак і не спростовано факту підпису [PERSON] даної розписки, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено своїх посилань на те, що даний договір він не укладав, справжність підпису [PERSON] не спростовано. Окрім того, суд зазначає, що згідно ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. У даному випадку на необхідність надання довільних зразків підпису [PERSON] був обізнаний, про це неодноразово наголошувалось судом у судових засіданнях та було безпосередньо зазначено у клопотанні експерта. Разом з тим, звернувшись до суду із клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи, відповідач не вчинив достатньо активних дій для забезпечення суду та відповідно експерта, достатньою кількістю зразків для проведення експертного дослідження. Щодо поданої представником позивача рецензії на вищевказаний висновок, суд зазначає, що відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 у справі №761/19866/14-ц: «рецензування не є процесуальною дією і складений за його результатами документ не має доказового значення», в зв`язку з чим суд вважає, що надана представником відповідача рецензія не спростовує необґрунтованість та повноту висновку судової експертизи. Варто зазначити, що наявність оригіналу боргової розписки у кредитора, тобто [PERSON] , свідчить про те, що боргове зобов`язання перед ним не виконане. Дослідивши боргову розписку, оцінивши її зміст, установивши, що оригінал розписки знаходиться в позивача, доказів неправомірного володіння даною розпискою відповідач суду не надав й не спростував, що сума заборгованості є іншою, ніж зазначена у розписці, суд дійшов висновку, що між сторонами існують правовідносини, що виникли з договору позики. Також встановлено, що [PERSON] за адресами: [ADDRESS] (номер відправлення 0405200070470); [ADDRESS] (номер відправлення 0405200070461); [ADDRESS] (0405200043456), було направлено досудову вимогу про повернення боргу, сплату пені та 3% річних (т.1, а.с.13-19). Дану вимогу відповідач отримав 24.09.2020 р., що підтверджується роздруківкою відстеження поштового відправлення №0405200070461 (т.1, а.с.20). Ним не було оспорено дану вимогу та не обгрунтовано її неправомірність. Доказів повернення\~\~боргу відповідач [PERSON] не надав, а отже боргове зобов`язання позивача перед відповідачем не виконане. Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 08.06.2016 ухвалив постанову у справі №6-1103цс16, предметом якої був спір стягнення боргу за договорами позики і зробив правовий висновок про те, що відповідно до\~статті 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Верховний суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 13.12.2017 ухвалив постанову у справі №6-996цс17, предметом якої був спір стягнення боргу за договорами позики і зробив правовий висновок про те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Факт передачі коштів в даному конкретному випадку підтверджується розпискою (борговою розпискою), яку було написано восени 2018 року та показами свідка, який був допитаний судовому засіданні. Зокрема розписка містить суму отриманих коштів та дату їх повернення. Щодо дати укладення договору, то позивач зазначив, що передача коштів відбулась восени 2018 року, що і підтвердив свідок у судовому засіданні. Відсутність дати написання розписки не спростовує факт укладення договору позики та виникнення правовідносин між сторонами. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Матеріали справи не містять доказів щодо повернення грошових коштів позичальником позикодавцю особисто, або повернення даних коштів іншими особами. Відсутність доказів повернення коштів, свідчить, що [PERSON] ні в строк передбачений договором, ні на час розгляду справи грошові кошти позивачу не повернув. Суд бере до уваги також ту обставину, що [PERSON] не скористався правом оспорити спірний договір позики на підставі\~статті 1051 ЦК України, до моменту звернення [PERSON] з вимогами про стягнення заборгованості та не подав відповідний позов під час розгляду справи. Враховуючи, що кошти відповідачем у визначені розпискою строки не повернені, дана сума у розмірі 238000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно\~статті 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Крім того, у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-2311цс16 від 22.03.2017 зроблений висновок про те, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою\~статті 625 ЦК України\~нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). У постанові № 127/15672/16-ц від 08 листопада 2019 року Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі №918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та №\~\~922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. У позовній заяві представником позивача було здійснено розрахунок 3 % річних від суми 112000 грн. за період з 25.11.2018 по 15.09.2020 р., та розрахунок 3% річних від суми 126000 грн. за період з 15.12.2018 р. по 19.06.2020 р., який склав суму у розмірі 12709,28 грн. З даною сумою суд погоджується, оскільки вона розрахована згідно формули, з урахуванням вимог ст.625 ЦК України із зазначенням періоду розрахунку за певний період. Сума боргу - 12709,28 грн. (112000*3%*661:365=6078,31 грн., 126000*3%*641/365=6630,97). Щодо вимог позивача [PERSON] про стягнення з відповідача пені, суд констатує наступне. У відповідності до ч.1\~ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою (пеня, штрафи), порукою, гарантією, заставою, тощо, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.2 ст. 551\~ЦПК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»). Відповідно до долученої до позовної заяви розписки, підписаної відповідачем [PERSON] , (даний факт не спростовано) останній одержав в борг від [PERSON] грошові кошти та зобов`язувався їх повернути у відповідні строки. Крім того, за розпискою [PERSON] зобов`язався сплатити пеню у розмірі 1% від запозиченої суми. У позовній заяві представником позивача було здійснено розрахунок пені від суми 112000 грн. та від суми 126000 грн., однак із розрахунку облікової ставки НБУ. З даним розрахунком суд погодитись не може, оскільки договором (розпискою) між сторонами чітко визначені умови, у зв`язку з невиконанням зобов`язання, тобто сплату пені у розмірі 1 %, а не відповідно до облікової ставки НБУ. Таким чином, суд в межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень, не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок, якщо не погодився з розрахунком, наданим позивачем (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 №234/3840/15-ц (61-3014св22) З урахуванням викладеного, суд розраховує пеню з використанням онлайн калькулятора на сайті https://ips.ligazakon.net/calculator/ff та з урахуванням п.1 ч.2 ст.258 ЦК України. З позовом [PERSON] звернувся 08.10.2020, що підтверджується датою, зазначеною на поштовому конверті (т.1, а.с.29), а тому період за який необхідно обраховувати пеню становить з 08.10.2019 по 08.10.2020. Розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = С x Z x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Z - відсоток річних, зазначений в договорі. Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума з 08/10/2019 до 31/12/2019 126\~000,00 x 1 % x 85 : 365 : 10085293,42 грн. з 01/01/2020 до 08/10/2020 126\~000,00 x 1 % x 282 : 366 : 100282970,82 грн. Всього штрафних санкцій: 1\~264,24 грн. Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума з 08/10/2019 до 31/12/2019 112\~000,00 x 1 % x 85 : 365 : 10085260,82 грн. з 01/01/2020 до 08/10/2020 112\~000,00 x 1 % x 282 : 366 : 100282862,95 грн. Всього штрафних санкцій: 1\~123,77 грн. Таким чином загальний розмір пені, які необхідно стягнути з відповідача складає 2388,01 грн., а тому позов у цій частині підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що боргова розписка, яка підписана восени 2018 року, підтверджує факт укладення договору позики, а відтак і отримання коштів [PERSON] та виникнення у нього обов`язку в їх поверненні, який ним в свою чергу не виконано, тому з сукупності вказаних підстав, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з [PERSON] боргу за розпискою у сумі 238000 грн., 3% річних у розмірі 12709,28 грн. та пеню за неналежне виконання зобов`язання у розмірі 2388,01 грн. Наявні у матеріалах справи письмові пояснення суд оцінює критично, оскільки [PERSON] у судовому засіданні не допитаний. Разом з тим у судовому засіданні було допитано [PERSON] в якості свідка. При цьому останнього попереджено про кримінальну відповідальність та приведено до присяги. В основу рішення суд не покладає покази даного свідка, однак оцінюючи їх у сукупності із текстом розписки, досудовоми вимогами про повернення коштів, вважає такими, що також підтверджують інформацію про факт передачі коштів та наявність правовідносин, що виникли із договору позики між сторонами. Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року). У відповідності до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду було сплачено судовий збір у сумі 3019,00 грн., що підтверджено квитанцією №НП193 від 05.10.2020 (т.1, а.с.1). Таким чином, з відповідача на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір у сумі 2531,13 грн., що становить 83,84 % задоволених позовних вимог.

Outcome: partial