Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

06.06.2023 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява представника [PERSON] адвоката Борисенка Владислава Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № №205/11516/21 за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення. Заява обґрунтована тим, що Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 24.03.2023 року ухвалено рішення по вищевказаній справі, однак, судові витрати відповідача [PERSON] на правничу допомогу розподілено не було. На підставі викладеного представник просить розподілити витрати на професійну правничу допомогу. 14.06.2023 року від представника КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення. Заперечення обґрунтовані тим, що адвокатом не надано документів, що свідчать про оплату гонорару, а враховуючи розмір гонорару, що становить більше 50 відсотків від ціни позову, виникає сумнів доцільність оплати відповідачем даних коштів. Також вказано, що час, зазначений в акті наданих послуг не відповідає дійсності, а погодинна ставка не відповідає умовам договору з клієнтом (додатку до нього). На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні заяви про розподіл судових витрат. Від представника [PERSON] адвоката Борисенка В.А. надійшла заява про розгляд заяви без його участі, в якій заяву підтримав. КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради про час, дату та місце розгляду заяви повідомлений належним чином, представника в судове засідання не направив, про причини його неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення з огляду на таке. У ході судового розгляду встановлено, що КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення в загальній сумі 41\~900,25 грн. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2023 року позовні вимоги КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради задоволено частково, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача суму заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення у розмірі 15\~576,01 грн., 3 % річних у розмірі-467,28 грн. та інфляційне збільшення у розмірі 5\~471,65 грн., у задоволенні позову в іншій частині відмовлено, а також стягнуто в рівних частках з відповідачів на користь позивача судовий збір 2270 грн. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд,\~що ухвалив\~рішення,\~може за\~заявою учасників\~справи чи\~з власної\~ініціативи ухвалити\~додаткове рішення,\~якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України \~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представником відповідача у відзиві на позов надано попередній орієнтовний розрахунок судових витрат в розмірі 19 000 грн. та повідомлено, що докази таких витрат буде надано відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України. 21.03.2023 року представником відповідача надано докази понесення [PERSON] судових витрат на професійну правничу допомогу: договір про надання правової (професійної правничої допомоги) від 23.10.2020 року з додатком, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, акт надання послуг від 20.03.2023 року, відповідно до якого правова допомога була надана згідно з переліком: ознайомлення з матеріалами справи тривалістю 1 год. вартістю 1\~900 грн., складання та подання відзиву тривалістю 3 год. вартістю 5\~700 грн., участь в судовому засіданні 05.09.2022 року тривалістю 1 год. вартістю 2\~400 грн., складання та подання заперечення тривалістю 2 год. вартістю 4800 грн., складання та подання додаткових пояснень тривалістю 2 год. вартістю 4\~800 грн., участь у судовому засіданні 09.03.2023 року тривалістю 2 год. вартістю 2400 грн., а всього на 22\~000 грн. (а.с. 29, 105-111). Договором про надання правової (професійної правничої допомоги) від 23.10.2020 року передбачено оплату клієнтом гонорару протягом трьох днів з моменту отримання ним акту. Як вбачається з наданого акту надання послуг його підписано 20.03.2023 року, однак, доказів оплати послуг адвоката у вказаному розмірі відповідачем [PERSON] не надано. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження\~ № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня\~2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Крім того, в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі\~№ 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17), від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved