Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

[PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із позовною заявою до Чорнобаївської селищної ради, адреса: вул. Центральна, 152, смт Чорнобай, код ЄДРПОУ 26424714 (далі - відповідач) про визнання права на завершення процедури приватизації та здійснення державної реєстрації земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . На день смерті [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , та мав такий склад сім`ї: дружина [PERSON] , діти [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку площею 0,0839 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Заповіту померлий не складав. Проте, за життя [PERSON] не встиг завершити процедуру приватизації вказаної земельної ділянки. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] (мати позивача) шляхом вступу в управління спадковим майном. Вподальшому рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15 квітня 2010 року визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка за життя право власності на вищевказану земельну ділянку оформити не встигла. За життя [PERSON] заповіту не складала. Спадщину після смерті останньої прийняв позивач шляхом подання відповідної заяви до Чорнобаївської державної нотаріальної контори та йому 18 квітня 2018 року було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 08 березня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Чорнобаївської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , проте отримав відмову. Оскільки приватизація вищевказаної земельної ділянки батьками позивача [PERSON] та [PERSON] не була завершена, право власності на неї оформлено не було, оригінал правовстановлюючого документу на таку земельну ділянку відсутній, позивач, посилаючись на норми цивільного законодавства, звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області та просить суд визнати за ним право на завершення процедури приватизації та здійснення державної реєстрації земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15 травня 2023 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] . У підготовчому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. У підготовче засідання представник відповідача Чорнобаївської селищної ради не з`явився, направив до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просив проводити за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. У підготовче засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] не з`явився, направив до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просив проводити за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27 листопада 2001 року (а.с. 12). Відповідно до архівного витягу із рішення Чорнобаївської селищної ради № 7 від 27 серпня 1997 року [PERSON] передано у приватну власність безоплатно земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,087 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені. Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року (справа № 761/29966/16-ц). Так, рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15 квітня 2010 року, яке набрало законної сили 26 квітня 2010 року, встановлено факт володіння [PERSON] будинком і надвірними спорудами в [ADDRESS] , на праві власності з 1957 року і по час його смерті. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на житловий будинок із надвірними спорудами та право на завершення приватизації земельної ділянки, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] помер [INFO] , відповідно при вирішенні даної справи необхідно застосовувати положення чинного на той час ЦК УРСР. Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За життя [PERSON] заповіту не складав. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно з положеннями ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Абзацом 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність), є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Пунктом «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, з-поміж іншого, прийняття спадщини. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 30 листопада 1974 [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 9). Від вищевказаного шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають дітей: [PERSON] (позивач) та [PERSON] (третя особа), що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 29 листопада 1975 року (а.с. 10) та серії [NUMBER] від 28 січня 2010 року (а.с. 11). Отже, судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] являються спадкоємцями першої черги спадкування після смерті [PERSON] . Згідно з довідкою виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради № 749 від 07 березня 2023 року [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . В будинку проживали та були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 14). Згідно з листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори № 77/02-14 від 26 квітня 2023 року, який надійшов у відповідь на запит суду, після смерті [PERSON] заяв про прийняття спадщини та про відмову від прийняття спадщини у нотаріальну контору не поступало, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 40). Відповідно до пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, як фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про плату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15 квітня 2010 року, яке набрало законної сили 26 квітня 2010 року, встановлено, що [PERSON] являється єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , оскільки вона вступила у фактичне володіння та управління спадковим майном, шляхом отримання у власність речей домашнього вжитку. Вказаним рішенням визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок із надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Отже, судом встановлено, що [PERSON] являється єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17 жовтня 2012 року (а.с. 13). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2.ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, тобто [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Так, згідно з листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори № 76/02-14 від 26 квітня 2023 року, який надійшов у відповідь на запит суду, після смерті [PERSON] до Чорнобаївської державної нотаріальної контори із заявою про відмову у прийнятті спадщини після смерті [PERSON] звернувся [PERSON] . Крім цього, із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звертався [PERSON] , якому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок із надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 42 - 57). Відповідно до довідки виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради № 30 від 25 квітня 2023 року розпорядженням Черкаської обласної державної адміністрації № 245 від 18 травня 2016 року «Про перейменування об`єктів топоніміки Черкаської області» [ADDRESS] перейменовано на провулок Пластунівський (а.с. 58). Вподальшому, з метою оформлення спадщини позивач звернувся до Чорнобаївської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,0839 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , проте отримав відмову, що підтверджується копією постанови державного нотаріуса Чорнобаївської державної нотаріальної контори Бабак Л.М. від 08 березня 2023 року (а.с. 23). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Абзацом 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність), є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Пунктом «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, оцінивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на визнання позову відповідачем, а також на те, що [PERSON] та [PERSON] при житті не встигли зареєструвати право власності на земельну ділянку, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачем у порядку спадкування за законом право на завершення приватизації земельної ділянки. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved