Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

21 березня 2023 року до Шишацького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про позбавлення останнього батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони по справі є батьками малолітнього [PERSON] . Шлюб між сторонами розірвано в 2018 році. Після розлучення відповідач фактично припинив спілкуватись з дитиною, жодної участь в її утримання, вихованні, навчанні не бере, не цікавиться нею та не відвідує. Повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, що призвело до втрати зв`язків між сином та батьком. Позивач глибоко переконана, що поведінка відповідача в плані виконання ним батьківських обов`язків на краще в подальшому не зміниться, а тому вважає необхідним позбавити його батьківських прав відносно сина. Ухвалою суду від 22 березня 2023 року у справі відкрито провадження та призначено дату підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 21 квітня 2023 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Надала пояснення аналогічні доводам позовної заяви, зокрема вказала, що відповідач взагалі не замається вихованням та утриманням сина, який в силу віку та наявного захворювання потребує значної уваги, не цікавиться його розвитком та станом здоров`я, не бере у неї дитину для проведення спільного дозвілля чи інших потреб виховання. Відповідач тривалий час ухиляється від сплати аліментів за яким мається значна заборгованість, хоча має періодичні доходи. Крім того вважає, що відповідач зловживає алкогольними напоями та легкими наркотиками, що негативно відображається на його поведінці та може стати негідним прикладом для сина. Разом з тим вона перебуває у добрих стосунках з матір`ю відповідача [PERSON] , досить часто передає їй сина на достатньо тривалі періоди для спілкування та спільного дозвілля. Питання про позбавлення відповідача батьківських прав виникло в зв`язку з тим, що теперішній чоловік позивача [PERSON] має добрі стосунки з дитиною та висловив намір усиновити її. Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог та вказав, що постійно підтримує із сином [PERSON] батьківський зв`язок, любить його та заперечує щодо позбавлення себе батьківських прав. Через незадовільні стосунки з позивачем та її новим чоловіком він забирає дитину на певний час не особисто, а через свою матір [PERSON] з якою він спільно проживає, оскільки матері, на відміну від нього, вдалось зберегти нормальні стосунки з позивачем. Коли син приходить до них додому, або залишається проживати на декілька днів, він спілкується, грає та гуляє з ним. В квартирі матері є всі умови для [PERSON] . Вони з матір`ю забезпечують всі потреби [PERSON] в період коли син перебуває чи проживає у них, також він по можливості намагається надавати посильну допомогу в забезпечені сина, коли про це просить сама позивач. Підтвердив, що майже не сплачує аліменти на утримання сина та йому відомо про значний розмір заборгованості за ними. Однак аліменти він не сплачує не через те, що заперечує даний обов`язок або ухиляється від нього, а через відсутність можливості працевлаштуватись в сільській місцевості. Допитана судом свідок [PERSON] пояснила, що підтримує з позивачем [PERSON] дружні стосунки та вхожа в її родину, знає вона й її сина [PERSON] . Зі слів подруги їй відомо, що відповідач не цікавиться та не опікуються дитиною, ухиляється від сплати аліментів. Всі питання щодо забезпечення та виховання сина вирішує [PERSON] та її чоловік, який дуже добре ставиться до дитини Допитана судом свідок [PERSON] пояснила, що є матір`ю відповідача [PERSON] та відповідно бабусею його сина [PERSON] . Вона перебуває у нормальних стосунках з позивачем [PERSON] до досить часто за власною ініціативою або на прохання [PERSON] піклується про [PERSON] . Зокрема декілька разів вона їздила з ним на оздоровлення на море. [PERSON] час від часу на досить тривалий час залишається проживати в її квартирі, в якій маються для цього всі необхідні умови.. Відповідача [PERSON] сприймає як батька, називає «папком», спілкується з ним та проводить спільне дозвілля, зокрема разом гуляє та грає. В силу фінансових можливостей вона допомагає в утримані онука. Знає про значну заборгованість сина зі сплати аліментів на [PERSON] , погоджується, що це є значною проблемою, але не вважає це підставою для позбавлення сина батьківських прав. Представник третьої особи підтримав позицію, викладену у висновку органи опіки та піклування про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Судом відмовлено у задоволені клопотання позивача про допит в якості свідків [PERSON] та [PERSON] від 16.05.2023 року в зв`язку з тим, що дане клопотання всупереч положенням ч.2 ст. 91 ЦПК України було подано на стадії розгляду справи по суті, вже після заслуховування судом пояснень сторін та допиту свідка [PERSON] , а несвоєчасність його подання не була жодним чином мотивована позивачем. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні факти та правовідносини, які їх супроводжують. Сторони у справі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 10 вересня 2015 року, яке 22 вересня 2015 року набрало законної сили, вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 серпня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 02 березня 2023 року, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів станом на лютий місяць 2023 року становить 280495,13 грн. (а.с.7). Заочним рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 27 серпня 2018 року, яке 09 жовтня 2018 року набрало законної сили, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Згідно довідок Яреськівського старостинського округу Шишацької селищної ради від 06.03.2023 [PERSON] зареєстрована разом з сином [PERSON] , 2010 року народження за адресою: [ADDRESS] (а.с.12,15). Малолітній [PERSON] , 2010 року народження є дитиною-інвалідом, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданим Управлінням праці та соціального захисту населення Шишацької РДА 14 грудня 2016 року (а.с.16). Відповідно до психолого-педагогічної характеристики від 24 травня 2018 року, складеної на учня 1 класу ОЗ «Яреськівської ЗОШ І-ІІІ ступенів ім. Ф.П.Борідка» [PERSON] , 2010 року народження, останній навчається у школі на індивідуальній формі навчання за програмою для дітей із затримкою психічного розвитку. Важко іде на контракт з учителем. Його навчанню, вихованню і розвитку в сім`ї приділяється багато уваги (а.с.14). В судовому засідання позивач пояснила, що в силу хвороби та свого розвитку син не в змозі висловити в судовому засіданні свою думку щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Враховуючи вищевикладене, суд визнав недоцільним забезпечення явки в судове засідання неповнолітнього [PERSON] для з`ясування його думки щодо позбавлення батька батьківських прав, як це передбачене положенням ст.171 СК України. За дорученням суду орган опіки та піклування виконавчого комітету Шишацької селищної ради Полтавської області здійснив обстеження умов проживання дитини і її батьків та встановив наступні обставини. Малолітній [PERSON] , 2010 року народження, є дитиною - інвалідом, проживає разом з матір`ю [PERSON] та вітчимом [PERSON] в окремій двохкімнатній квартирі [ADDRESS] , яка відповідає всім умовам для проживання та розвитку дитини. Мати [PERSON] не працює, бо здійснює догляд за сином з інвалідністю. Вітчим мобілізований до ЗСУ. За словами [PERSON] , батько участь у житті дитини, її вихованні, навчанні та розвитку не бере, не відвідує сина, не цікавиться станом його здоров`ям. [PERSON] спілкується лише із колишньою свекрухою [PERSON] , яка надає їй посильну допомогу у вихованні сина (а.с.23). Батько дитини [PERSON] проживає з разом з матір`ю [PERSON] , 1961 р.н. у власній двокімнатній квартирі [ADDRESS] , яка відповідає всім умовам для проживання та розвитку дитини. Зокрема для дитини відведено спальне місце, куточок для занять, комп`ютерна техніка. [PERSON] не працевлаштований, має нерегулярний дохід від стихійних підробітків. З його слів син [PERSON] часто приходить до нього в гості та залишається на вихідні дні і під час канікул. [PERSON] повідомив, що любить сина, цікавиться його життям та станом здоров`я, час від часу надає посильну матеріальну допомогу. Виходячи з інтересів дитини, з метою недопущення розірвання сімейних зв`язків між батьком та дитиною, орган опіки та піклування дійшов висновку про відсутність застосування такого крайнього заходу як позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] . Даний висновок затверджений рішенням виконавчого комітету Шишацької селищної ради від 01 червня 2023 року № 12/01/06/2023 (а.с. 50-51). Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У п. 49 рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України Європейського суду з прав людини вказав, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин . У цьому ж рішенні ЄСПЛ вказав, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Згідно роз`яснень, наведених в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Суд вважає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Підсумовуючи вищевикладене, суд вказує, що позбавлення особи батьківських прав є крайнім заходом впливу, який застосовується лише тоді, коли змінити поведінку особи, яку хочуть позбавити батьківських прав, на краще неможливо, і лише за наявності вини в цих діях. При цьому, виходячи з вищевикладеного та положень 164 СК України суд вважає, що несплата відповідачем аліментів на утримання сина не є достатньою самостійною підставою для позбавлення його батьківських прав. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях В супереч обов`язку доказування своїм вимог, позивач не дала суду жодних доказів своїх тверджень про те, що відповідач зловживає спиртними напоями та допускає вживання легких наркотиків, не заявляла клопотань про витребування можливих доказів цього від органів національної поліції чи інших правоохоронних органів. Суду також не надано доказів того, що відповідач притягався до відповідальності за невиконання батьківських обов`язків або його поведінка відносно сина [PERSON] була предметом розгляду служб/комісій державних органів чи органів місцевого самоврядування на як законом покладено обов`язки захисту інтересів неповнолітніх дітей. Також суд вважає, що позивач проявила вибірковий підхід, заявивши клопотання про виклик лише тих свідків, з якими вона перебуває у дружніх відносинах та які можуть підтвердити виключно її точку зору. В той же час клопотання про виклик інших свідків, як зі складу членів сім`ї відповідача, так сторонніх особи, які в силу виконання службових обов`язків мають нейтральне відношення до обох батьків, зокрема працівники школи, старостинського округу, служби у справах дітей тощо, позивачем не заявлялись. З пояснень відповідача, показань свідка [PERSON] , а також з висновку органу опіки та піклування судом встановлено, що батько проявляє небайдужість до дитини, вказує, що любить її, спілкується з дитиною та опікується нею періодично та в міру можливостей, в тому числі через те, що дитина проживає в родині колишньої дружини з членами якої у відповідача не зовсім гарні стосунки. За таких обставин суд не вбачає достатніх причин для позбавлення відповідача батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності у цьому, а отже у задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed