Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

04 квітня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , встановити опіку над нею та призначити його опікуном. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідач є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , відносно якої не виявляє належної батьківської уваги та турботи, не підтримує її матеріально, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. На час звернення до суду дитина проживає з позивачем, мати дитини позбавлена батьківських прав відносно неї. Відповідач є особою з інвалідністю в силу психічного захворювання з дитинства, за станом здоров`я не в змозі доглядати та виховувати дитину. Указує, що наявні обставини для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки та з урахуванням висновку органу опіки та піклування - призначення його опікуном над малолітньою [PERSON] . Ухвалою суду від 12 квітня 2023 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 17 травня 2023 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, з підстав, викладених в ньому, просив його задовольнити в повному обсязі. У вступному слові, крім обставин зазначених в позові, позивач зазначив, що на даний час поведінка відповідача та його ставлення до дитини не змінилась. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. 22 червня 2023 року надіслав заяву, посвідчену нотаріально, про визнання позову в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи - Воскресенської селищної ради Миколаївської області Мірошніченко Т.В. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача. Суду пояснила, що органом опіки та піклування, надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітньої доньки, що відповідає інтересам дитини. Заслухавши вступні слова позивача [PERSON] представника третьої особи Мірошніченко Т.В. , показання свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд установив наступне. Відповідач [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03 вересня 2021 року (а.с.24). Мати дитини, [PERSON] , рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 19 вересня 2022 року позбавлена батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.26-27). Відповідно до приписів частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від свої обов`язків має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до відомостей Воскресенської селищної ради Миколаївської області, відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований за місцем проживання в [ADDRESS] (а.с.48). Згідно довідки до акта огляду МСЕК від 11 жовтня 2021 року (черговий переогляд жовтень 2024 року) відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю третьої групи з дитинства (а.с.21). Як убачається з постанови ЛКК консультативної поліклініки КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради від 02 березня 2023 року, [PERSON] страждає на хворобу F 07.9, у зв`язку зі станом здоров`я та наявним психічним станом, не в змозі доглядати та виховувати дитину [PERSON] , 2020 року народження (а.с.25а). З показань [PERSON] та [PERSON] , допитаних у судовому засіданні в якості свідків, вбачається, що відповідач [PERSON] вихованням своєї малолітньої дитини не займається, зловживає алкогольними напоями, про дитину не згадує, будь-якої матеріальної допомоги на її утримання не надає. Дитина майже з народження проживає в сім`ї позивача, де їй створені всі належні умови для проживання та виховання. Як установлено в судовому засіданні малолітня [PERSON] проживає протягом 2021-2023 років та на день розгляду справи в сім`ї позивача та знаходиться у нього на утриманні. Відповідно до висновку Воскресенської селищної ради Миколаївської області як органу опіки та піклування, викладеного у виді рішення виконавчого комітету від 21 червня 2023 року №33 визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки - [PERSON] (а.с.80). Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитинi забезпечується такий захист i піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейський суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Савіни проти України», яке 18 березня 2009 року набуло статусу остаточного, вказав, в тому числі, на необхідності з`ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Пленум Верховного Суду України в Постанові від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини, інших осіб, які незаконно їх утримують та інше) є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В ході судового розгляду судом встановлено, що ні позивач, ні будь-яка інша особа не чинила перешкод відповідачу у реалізації його батьківських прав. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, ухиляється від обов`язку по її вихованню, свідомо нехтуючи своїми батьківськими обов`язками. Згідно частини шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, згідно частини четвертої статті 155 СК України, є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини або якщо є хронічними алкоголіками чи наркоманами. З урахуванням віку дитини, яка не досягла трирічного віку, приписи частини другої статті 171 СК України судом не застосовані. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав та вважає, що такий крайній захід впливу на відповідача, як позбавлення його батьківських прав, є необхідним та відповідає інтересам його малолітньої доньки. Разом з тим, суд уважає за необхідне роз`яснити відповідачу положення статті 169 СК України щодо права батька, позбавленого батьківських прав, на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни його поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Щодо вимоги позивача про встановлення опіки над малолітньою [PERSON] суд зазначає наступне. Малолітня [PERSON] , згідно акту обстеження умов проживання від 22 березня 2023 року, складеного Воскресенською селищною радою Миколаївської області, проживає в сім`ї позивача [PERSON] в [ADDRESS] , для дитини створені всі умови для проживання, виховання та розвитку відповідно до віку дитини (а.с.31). Позивач [PERSON] є рідним дядьком малолітньої [PERSON] (а.с.18, 19, 20). [PERSON] позитивно характеризується за місцем проживання, до кримінальної відповідальності не притягувався, на психіатричному чи наркологічному обліку в лікарняних закладах не перебуває (а.с.29, 33, 34, 38). Згідно рішення виконавчого комітету Воскресенської селищної ради Миколаївської області від 21 червня 2023 року №33 та подання від 21 червня 2023 року визнано за доцільне призначення [PERSON] опікуном над малолітньою [PERSON] (а.с.80). Відповідно до статті 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно приписів статей 55 та 58 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до частини третьої статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Оскільки судом ухвалено рішення про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно дитини, матір якої також позбавлена рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 19 вересня 2022 року батьківських прав відносно неї, малолітня [PERSON] вважається особою, позбавленою батьківського піклування. Таким чином, враховуючи висновок виконкому Воскресенської селищної ради Миколаївської області від 21 червня 2023 року №33 та подання від 21 червня 2023 року, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для встановлення опіки над малолітньою [PERSON] , позбавленою батьківського піклування та призначення її опікуном позивача [PERSON] . Крім цього, відповідно до частини третьої статті 15 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Процесуальні права та обов`язки сторін визначено статтею 49 ЦПК України, зокрема, пунктом 1 частини першої передбачено право відповідача на визнання позову (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до частини першої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідач [PERSON] заявою від 22 травня 2023 року, посвідченою приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ємельяновою О.В., стверджує, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , наслідки позбавлення його батьківських прав та визнання позову нотаріусом відповідачу роз`яснено (а.с.79). Згідно частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На думку суду, визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому таке визнання судом приймається. Судові витрати розподілити у відповідності до статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved