Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рівненського міського суду із позовом до [PERSON] третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав. Просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що вона, [PERSON] , [INFO] , має онуку [PERSON] - [INFO] . Батьками дитини є її дочка [PERSON] , [INFO] та [PERSON] . Батька дитини вказано зі слів матері, відповідно до ст.135 СК України. Однак, її дочка тривалий час проживає за кордоном у Польщі, а з батьком втрачений зв`язок більш ніж 10 років тому. На даний час її онука [PERSON] проживає з нею та перебуває на повному її утриманні, починаючи з вересня 2020 року. Мати дитини [PERSON] належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, веде нездоровий спосіб життя, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, веде себе агресивно по відношенню до дитини, не цікавиться її шкільним життям. Стосунки між матір`ю та донькою напружені. Фінансово їй не допомагає. Відповідачка самоусунулась від виховання дитини, довготривалий час проживає окремо від дитини в іншій країні, де уклала новий шлюб та народила другу дитину - сина [PERSON] . З початком бойових дій на території України позивачка , дбаючи про онуку виїхала з нею до Польщі, однак відповідачка їх не прийняла у себе, чинила сварки, вживала алкогольні та наркотичні речовини, у зв`язку з чим [PERSON] з онукою [PERSON] були вимушені повернутись до України. Факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків із виховання дитини можуть підтвердити свідки. Натомість, позивачем для онуки забезпечені гідні умови проживання, стосунки у сім`ї хороші, бабуся справляється з вихованням онуки, дитина доглянута, що підтверджується актом обстеження матеріально побутових умов . Між бабусею та онукою склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйняттю життя та оточуючих людей. В судовому засіданні позивачка [PERSON] , представник позивачки адвокат Філатова А.В.. підтримали позов в межах доводів позовної заяви. Просили позов задовольнити повністю. Відповідачка [PERSON] , повідомлялася про день, час та місце слухання справи рекомендованою кореспонденцією, в судове засідання не з`явилася повторно. З заявою про розгляд справи в її відсутність не зверталася, причину неявки суду не повідомила. Письмового відзиву на позов не подала. За наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачки з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280- 282 ЦПК України, проти чого не заперечила сторона позивачки . Представник третьої особи Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради Самолюк І.Р. у судовому засіданні підтримала висновок та вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 28.06.2022 р. відкрите загальне позовне провадження, призначене підготовче судове засідання з участю сторін. Ухвалою суду від 27.09.2022 р. постановлено закрити підготовче провадження та призначити розгляд позову по суті у судовому засіданні з викликом учасників справи. Ухвалою суду від 07.02.2023 р. за клопотанням представника позивачки [PERSON] адвоката Філатової А.В. витребувано від Державної прикордонної служби України наступні відомості щодо перетину державного кордону України громадянкаою України - [PERSON] у період з вересня 2020 року по грудень 2022 року включно. Судом задоволено клопотання позивачки [PERSON] про виклик та допит свідків. Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 2172, зареєстрований Відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції є [PERSON] та [PERSON] . Дані про батька дитини, відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 00019738324, сформованого 13.03.2022, в актовому записі про народження [PERSON] вказані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Встановлено, що [PERSON] , [INFO]. є дитиною з інвалідністю згідно посвідчення серія [NUMBER] . З оглянутої судом довідки про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні м.Рівне № 8838 від 17.02.2022 р., виданої Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг РМР вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] зареєстрована за місцем проживання позивачки [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Згідно акту обстеження умов проживання від 19.05.2022 , [PERSON] тимчасово влаштована в сім`ю баби [PERSON] . З бабусею дівчинка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою проживає також [PERSON] , [INFO]., прабабуся [PERSON] .. За місцем проживання створені належні умови для виховання, навчання і розвитку дитини. Дитина займає окрему кімнату, наявні місце для сну, стіл для письма, шафа для одягу, комод для особистих речей, індивідуальна комп`ютерна техніка. З оглянутої характеристики на ученицю 6-А класу [PERSON] , [INFO]., вбачається, що вона навчається у Рівненському НВК № 14 м.Рівного , систематично відвідує школу, ніколи не спізнюється на уроки. Все, що має і чим живе дитина, досягнуто завдяки бабусі [PERSON] , з якою проживає дівчинка. Бабуся створює всі необхідні умови для гармонійного фізичного та розумового розвитку [PERSON] . Вона постійно піклується про дівчинку, організовує режим дня згідно з її віком, здійснює постійний контроль за здоров`ям та життям дитини, цікавиться її навчальними досягненнями, радиться із соціальним педагогом та практичним психологом школи щодо виховання онуки, систематично відвідує батьківські збори. Натомість мати дитини з ними не проживає, не бере участі у вихованні та навчанні своєї доньки, жодного разу не цікавилась нею і не з`являлась у школі. [PERSON] дуже любить свою бабусю [PERSON] , з повагою ставиться до неї, слухає її поради. Про матір [PERSON] дівчинка воліє не згадувати. На виконання ухвали суду від 07.02.2023 року з Державної прикордонної служби України надійшов витяг з наявною у цій базі даних інформацією щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями України у період з вересня 2020 року по грудень 2022 року громадянкою України [PERSON] , з якої вбачається , що її виїзд був 21.09.2020 року через пункт пропуску Ягодин. Іншої інформації немає. Із Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету РМР № 08-3269 від 26.08.2022 року вбачається, що під час бесіди в службі у справах дітей малолітня [PERSON] пояснила, що проживає з бабусею [PERSON] та прабабусею [PERSON] . З ними у дівчинки склалися хороші доброзичливі стосунки. Дівчинка пояснила, що її мама живе у Польщі. Доньці вона не телефонує, ніяких подарунків не передає. [PERSON] не сумує за мамою і не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно доньки [PERSON] розглядалося на засіданні комісії з захисту прав дитини 17.08.2022. Комісія, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, розглянувши матеріали справи прийняла рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно доньки [PERSON] . Таким чином, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно доньки [PERSON] , [INFO] . Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що вихованням та утриманням [PERSON] займається її бабуся [PERSON] . Доказів того, що [PERSON] цікавиться здоров`ям, умовами проживання, навчанням дочки, та виконує обов`язки щодо виховання доньки, судом не встановлено. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ним загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до його внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ним освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїмиобов`язками. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батькоможуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, вінухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктами 1,2 ст.3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежновід того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова уваг априділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Частина 1 стаття 9 «Конвенції про права дитини» визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно принципу 2 «Декларації прав дитини» від 20.11.1959 року, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, за якою держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійногожиття, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Крім того, Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у своїй постанові в справі № 643/1090/17 від 3 липня 2019 року стверджує, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в такій категорії справ основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. Згідно ст.18 «Конвенції про права дитини», батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, в суді достовірно знайшов своє підтвердження факт ухилення відповідачкою [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню дочки [PERSON] , [INFO] , що встановлено з урахуванням сукупності зазначених вище факторів, тому позов про позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК судові витрати підлягають до стягнення з відповідачки на користь позивачки в сумі 992,40 грн. На підставі викладеного, ч.5 ст.164,166, 180-184,191 СК України,

Outcome: approved