Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

Короткий виклад обставин справи: [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою у якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований иа проживає за адресою: [ADDRESS] на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: - заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати у місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] та наближатися до вказаного будинку на відстань не менше 200 метрів; - заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися ближче ніж на 100 метрів до [PERSON] , [INFO] ; - заборонити [PERSON] , [INFO] , вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [INFO] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заяву обґрунтовано тим, що вона проживає разом з сином [PERSON] , [INFO] в квартирі за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрований ще один її син [PERSON] , однак він проживає окремо. Вказана квартира складається з однієї кімнати житловою площею 12,2 кв. м. та вбиральна кімната (поєднана площа) 1,6 кв.м., коридор 2,3 кв.м. Загальна площа квартири має 16,1 м. кв. Дана квартира раніше мала статус гуртожитку, ордер на вселення вона отримала від взуттєвої фабрики м. Ужгород, де пропрацювала 31 рік. Коли відбулася приватизація, то відповідно ця маленька кімната приватизовувалася і на її неповнолітніх дітей. Зазначає, що її старший син проживає окремо, молодший син [PERSON] , [INFO] раніше проживав із своєю дружиною, а потім повернувся до помешкання за адресою [ADDRESS] , де на даний час проживають вдвох в кімнаті 12 кв.м. Іншого житла в неї немає. Вказує, що її син вже близько року веде нетверезий образ життя, приходить додому та вчиняє сварки. Під час вимушеного спільного проживання з кривдником останній постійно висловлювався нецензурною лайкою, виганяє її з кімнати, погрожує, що задушить подушкою, отруїть її. Останні два місяці його агресія зросла, він путається в розмові, сам до себе розмовляє. Вказує,\~що боїться\~за своє\~життя,\~здоров`я,\~оскільки її\~син поводиться\~непередбачувано. Через це вона декілька разів викликала поліцію, яка фіксувала вказані обставини, виносилися термінові заборонні приписи стосовно її сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, зазначає що Ужгородським міськрайонним судом було винесено безліч постанов щодо вчинення сімейного насилля з боку [PERSON] щодо неї. Також порушено справу по ст.126-1 КК України згідно поданої нею заяви. Однак, ні штрафи, ні порушена справа з приводу сімейного насилля не впливають на кривдника. Він продовжує робити її життя нестерпним, оскільки вимушена проживати з ним водній кімнаті. Постійні образи, нецензурна лайка, з боку кривдника для неї стали нестерпними. Вона є літньою людиною, та хоче прожити залишок свого життя спокійно, однак вимушена звертатися за захистом свого життя та здоров`я від своєї рідної дитини, яку виростила. Вказано, шо кривдник не залишає її у спокої, весь час її переслідує по квартирі, /кімната 12 м.кв/, вона не може навіть переодягтися чи поїсти спокійно. Заявниця вважає, що є особою яка зазнала домашнього насильства. Зазначає, що винесені термінові приписи кривдником не виконувалися, оскільки він продовжував проживатиу спільній квартирі, продовжував здійснювати дії насильницького характеру щодо неї, кричить, обзиває нецензурними словами, погрожує фізичною розправою. Заявник зазначає, що вона має реальні побоювання за своє життя та здоров`я, а протистояти таким діям з боку кривдника вона не може, тому просить про захист. Процесуальні дії по справі, заяви сторін: Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.05.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі (а.с.39). В судовому засіданні 02.06.2023 заявник [PERSON] підтримала заяву, пояснення надала аналогічні викладеним у заяві та зазначила, що її син вже близько року зловживає алкогольними напоями, приходить додому та постійно застосовує до неї психологічний тиск, висловлювався нецензурною лайкою, виганяє її з кімнати, погрожує, що задушить подушкою, отруїть. Останні два місяці його агресія зросла, він путається в розмові, розмовляє сам із собою. Вказує, що боїться за своє життя, здоров`я, оскільки її син поводиться непередбачувано. Через поведінку сина вона неодноразово викликала поліцію, яка фіксувала вказані обставини, виносилися термінові заборонні приписи стосовно її сина [PERSON] . Крім того, зазначила, що Ужгородським міськрайонним судом було винесено безліч постанов щодо вчинення сімейного насилля з боку [PERSON] щодо неї та ідносно нього порушено справу по ст.126-1 КК України. Однак штрафи та термінові заборонні приписи не впливають на її сина, він продовжує вчиняти відносно неї насильство. Через загрозу життю у своїй квартирі вона вимушена була звернутися у кризовий центр та просити про тимчасовий притулок. Просила заяву задовольнити. Представник заявника адвокат Бучак Д.М. в судовому засіданні 02.06.2023 повністю підтримала заяву, навела аналогічні мотиви. Крім того, просила звернути увагу, на те, що квартира в якій проживає заяниця за адресою: [ADDRESS] , складається з однієї кімнати житловою площею 12,2 кв. м., загальна площа квартири має 16,1 м. кв. Старший син заявниці [PERSON] , [INFO] на даний час проживає разом з матір`ю, проте останнім часом він зловживає алкогольними напоями, приходить додому та вчиняє сварки, конфлікти із заявницею, виганяє її з кімнати, погрожує, що задушить, отруїть. Заявниця боїться за\~своє життя,\~здоров`я,\~оскільки її\~син поводиться\~непередбачувано. Через вказані події заявник викликала поліцію, яка фіксувала вказані обставини, виносилися термінові заборонні приписи стосовно [PERSON] , які він теж порушував. Ужгородським міськрайонним судом було винесено безліч постанов щодо вчинення сімейного насилля з боку [PERSON] щодо своєї матері, також відносно нього порушено справу по ст.126-1 КК України. Вказує, що таке життя заявниці стало нестерпним, тому просить заяву задовольнити. В подальшому, у судове засідання призначене на 08.06.2023 заявник [PERSON] та її представник адвокат Бучак Д.М. не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. При цьому, 07.06.2023 року від представника заявника адвоката Бучак Д.М. надійшла заява, згідно якої просить завершувати розгляд заяви без участі адвоката та заявника, заяву про видачу обмежувального припису підтримують в повному обсязі та просять її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання 08.06.2023 повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.ч.9, 11 ст.128 ЦПК України. Згідно приписів ч.1 ст.350-5\~ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. У відповідності до частини 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом: Cудом встановлено, що [PERSON] є сином заявниці [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-8). Квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер 25786759 від 07.04.2010 (а.с. 32). З копії свідоцтва про зміну імені серія [NUMBER] від 27 грудня 2011 р. вбачається, що [PERSON] , [INFO] змінила ім`я на [PERSON] , про що в Книзі реєстрації зміни імені 2022 року грудня місяця 27 числа зроблено відповідний актовий запис (а.с. 11). [PERSON] , [INFO] , впродовж 2021-2023 р.р. неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП. Так, постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.06.2021 року у справі №308/3535/21 [PERSON] , [INFO] , визнано винним і у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме, з протоколу серії ВАБ №432767 від 14.03.2021 р. вбачається, що гр. [PERSON] знаходячись за місцем свого проживання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння , вчинив домашнє насильство відносно своєї матері гр. [PERSON] , а саме умисні дії психологічного характеру, що виражалися у нецензурній лайці та погрозами фізичної розправи. Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.11.2022 року у справі №308/14862/22 [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а саме,\~що 01.11.2022 року, близько 11 год. 53 хв., гр. [PERSON] перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , порушив умови термінового заборонного припису винесеного відносно нього від 29.10.2022р. серія АА №115274. Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.11.2022 року у справі №308/15011/22 [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а саме, що 04.11.2022 року близько 14 год. 20 хв. [PERSON] перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство відносно своєї матері, а саме: вчинив з нею сварку та погрожував їй фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному та фізичному здоров`ю. Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.12.2022 року у справі №308/14413/22 [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а саме, що 02.10.2022 о 13 год. 00 хв. [PERSON] , перебуваючи за адресою [ADDRESS] , погрожував фізичною розправою своїй матері потерпілій [PERSON] , 1967 р.н., чим вчинив домашнє насильство. Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.04.2023 року у справі №308/5960/23 [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 173-2 КУпАП та ч.2 ст. 173-2 КУпАП, а саме, що 11.04.2023 року о 15 год. 50 хв. [ADDRESS] , гр. [PERSON] прийшов додому та погрожував фізичною розправою своїй матері гр.. [PERSON] , 1961 року народження, чим порушив ТЗП серії АА №171610, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. А також, 11.04.2023 року близько 17 год. 45 хв. [ADDRESS] гр. [PERSON] прийшов додому та погрожував фізичною розправою своїй матері гр. [PERSON] , [INFO] , чим порушив ТЗП серії АА №171610. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.05.2023 року у справі №308/7873/23 призначено підготовче засідання на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023071030000870 від 03.05.2023 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України. 29.10.2022, 08.04.2023 та 22.05.2023 інспекторами Ужгородського РУП були винесені термінові заборонні приписи стосовно кривдника [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення заявника, її представника, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів: Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначений главою 13 розділу ІV «Окреме провадження» ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.294\~ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно з п.1 ч.1 ст.\~350-2\~ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є\~Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Частиною 2\~ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству»,\~визначено перелік\~осіб на\~яких поширюється\~дія законодавства\~про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству\~незалежно від\~факту спільного\~проживання серед\~яких батьки (мати, батько) і дитина (діти). Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~21\~Закону України\~«Про запобіганню\~та протидію\~домашньому насильству» постраждала особа має право на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24\~Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з пунктом 7 частини першої статті 1\~Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Положеннями ст.26\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» передбачено,\~що обмежувальним\~приписом визначаються\~один чи\~декілька таких\~заходів тимчасового\~обмеження прав\~кривдника або\~покладення на\~нього обов`язків,\~зокрема:\~1)\~заборона перебувати\~в місці\~спільного проживання\~(перебування)\~з постраждалою\~особою; 2)\~усунення перешкод\~у користуванні\~майном,\~що є\~об`єктом права\~спільної сумісної\~власності або\~особистою приватною\~власністю постраждалої\~особи; 3)\~обмеження спілкування\~з постраждалою\~дитиною; 4)\~заборона наближатися\~на визначену\~відстань до\~місця проживання\~(перебування),\~навчання,\~роботи,\~інших місць\~частого відвідування\~постраждалою особою; 5)\~заборона особисто\~і через\~третіх осіб\~розшукувати постраждалу\~особу,\~якщо вона\~за власним\~бажанням перебуває\~у місці,\~невідомому кривднику,\~переслідувати її\~та в\~будь-який\~спосіб спілкуватися\~з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису. При цьому «оцінка ризиків» та «наявність ризиків» є основними обставинами, які повинні бути встановленні судом для ухвалення законного та обґрунтованого рішення в справах про видачу обмежувального припису. За умовами ч.4 ст.263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, від 30 січня 2020 року у справі № 545/744/19, від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19 сформульовано правову позицію про те, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 (провадження № 61-13257св22) зазначено, що: «обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Верховний Суд також зазначає, що\~вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону, пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 127/9600/22 (провадження № 61-8702св22) вказано, що: «обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у\~КУпАП\~та\~КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/West Alliance Limited v. Ukraine, № 19336/04, § 166-168, від 23 січня 2014 року). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: - втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; - якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; - втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Відповідно до частин першої, другої\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що\~тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи». Частиною 1 ст.\~270\~ЦК України визначено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Стаття 13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права (рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145). Відповідно до положень ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення насильства відповідно до Закону. Докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. Як докази до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Як встановлено\~судом [PERSON] \~звертаючись до\~суду із\~даною заявою\~про видачу\~обмежувального припису\~посилається на\~те,\~що [PERSON] ,\~її син,\~тривалий час\~здійснює домашнє\~насильство,\~висловлюється нецензурною\~лайкою,\~погрожує фізичною\~розправою.\~На підтвердження\~вчинення [PERSON] \~домашнього насильства,\~до матеріалів\~справи долучено\~ряд постанов\~Ужгородського міськрайонного\~суду відносно\~ [PERSON] \~за ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~173-2\~КУпАП,\~термінові заборонні приписи\~стосовно кривдника\~ [PERSON] серія\~АА №115274\~від 23.10.2022\~року,\~серія АА\~№171610\~від 08.04.2023\~року,\~серія №\~115187\~та витяг\~з Єдиного\~реєстру досудових\~розслідувань за №12023071030000870 відомості про яке внесено 03.05.2023 за ст.126-1 КК України. У пункті 16 ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~«Про запобіганню\~та протидію\~домашньому насильству» передбачено, що терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства. Таким чином, наведеними вище доказами підтверджується, що факт вчинення [PERSON] домашнього насильства психологічного характеру стосовно його матері [PERSON] . Суд розцінює вищенаведені дії [PERSON] по відношенню до заявниці [PERSON] , як прояв психологічного насильства та приходить до висновку, що є високою вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до\~Закону\~України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», врахувуючи практику Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці, та пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство. За статтею 3 Європейської Конвенції Україна має зобов`язання захистити громадян від нелюдського і принизливого поводження і ставлення шляхом вжиття заходів для забезпечення того, щоб особи не піддавалися такому поводженню, включаючи нелюдське і принизливе поводження зі сторони інших осіб (не представників держави). Такі заходи повинні передбачати ефективний захист і включати кроки по попередження нелюдського та принизливого ставлення про яке влада знала чи повинна була знати. Згідно правового висновку, зробленого Верховним Судом у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Таким чином, видача обмежувального припису не ставиться в залежність від набрання постановою у справі про адміністративне правопорушення законної сили, оскільки захисна і превентивна функція такого припису покликані убезпечити потерпілу особу від можливого повторного вчинення щодо неї протиправних дій до часу прийняття відповідних остаточних рішень, зокрема і в адміністративних провадженнях. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд вважає обґрунтованими доводи заявниці про необхідність застосування обмежувального припису відносно [PERSON] по відношенню до його матері [PERSON] , з метою запобігання загрозі продовження чи повторного вчинення домашнього насильства щодо неї, для забезпечення дієвого та ефективного захисту інтересів заявниці, та приходить до висновку про задоволення заяви в цій частині та доцільність встановлення такого обмежувального припису тривалістю у три місяці, у зв`язку із чим заява підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст.\~350-5\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно з ч. 4 ст.\~350-6\~ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. Про видачу або продовження обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника (ч. 2ст. 350-8 ЦПК України).

Outcome: partial