Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «Київметробуд», згідно з яким, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог від 14.07.2022 року, просив суд стягнути з відповідача на його користь: - нараховану компенсацію за 77 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за робочий період з 21.05.2018 року по 19.04.2021 року; - нараховану вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку; - середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні за період з 19.04.2021 року по 22.08.2022 року у розмірі 1 072 736 грн.; - звернути до негайного виконання виплату компенсації за 77 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за робочий період з 21.05.2018 року по 19.04.2021 року та вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку; - в порядку забезпечення позову накласти арешт на розрахункові рахунки АТ «Київметробуд». Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідно до Наказу Генерального директора ПАТ «Київметробуд» № АТ від 19.04.2021 року позивача було звільнено з займаної ним посади головного інженера ПАТ «Київметробуд» на підставі п 6 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку зі зміною істотних умов праці. При цьому, вказаним Наказом відповідач зобов`язався виплатити позивачу компенсацію за 77 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за робочий період з 21.05.2018 року по 19.04.2021 року та виплатити вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку. Разом з тим, позивач вказував, що, у порушенням вимог трудового законодавства, відповідач не провів з позивачем розрахунок при звільненні та не виплатив йому належні до виплати суми. 06.09.2021 року позивач офіційно звернувся до відповідача із заявою стосовно виплати належної йому компенсації за 77 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за робочий період з 21.05.2018 року по 19.04.2021 року, вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. Вказану заяву відповідач отримав 09.08.2021 року, проте жодної письмової відповіді на неї позивачу не надав. За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що, виходячи з індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування станом на 19.10.2021 року, його середньоденна заробітна плата становить 2 681 грн. 84 коп., позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі. Одночасно з позовом, позивачем було подано до суду заяву про витребування від відповідача довідки-розрахунку суми компенсації за 77 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за робочий період з 21.05.2018 року по 19.04.2021 року та вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01.11.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також, визначено відповідачу строк у 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. 10.04.2023 року до суду надійшла заява представника позивача, в якій він просив вважати належним відповідачем - АТ «Київмтробуд» (код ЄДРПОУ 01387432), а також витребувати від відповідача докази. У судовому засіданні, яке відбулося 28.04.2023 року, було замінено відповідача на належного - АТ «Київметробуд». Ухвалою суду від 28.04.2023 року зобов`язано АТ «Київметробуд» надати до суду довідку про середню заробітну плату [PERSON] в АТ «Київметробуд» на момент звільнення. Сторони у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. 05.06.2023 року до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином,причини неявки суду не відомі. Згідно вимог ст.280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, відповідно до ст.ст.223, 280 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає ухваленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивач. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.280 та відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Наказу Генерального директора ПАТ «Київметробуд» № АТ від 19.04.2021 року позивача було звільнено з займаної ним посади головного інженера ПАТ «Київметробуд» на підставі п 6 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку зі зміною істотних умов праці. При цьому, вказаним Наказом відповідач зобов`язався виплатити позивачу компенсацію за 77 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за робочий період з 21.05.2018 року по 19.04.2021 року та виплатити вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку. Разом з тим, будь-які докази, які б підтверджували, що відповідачем проведено з позивачем розрахунок при звільненні та виплачено йому належні до виплати суми, матеріали справи не містять. При цьому, суд зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду даної цивільної справи по суті, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідачем не виконано ухвалу суду від 21.01.2022 року про витребування доказів, суд вважає за можливе розрахунок заявлених позивачем сум до стягнення з відповідача здійснювати за індивідуальними відомостями про застраховану особу [PERSON] з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до вказаних відомостей, позивачу за останні 12 місяців перед звільненням нараховано наступні суми заробітної плати: квітень 2020 року - 18 335,65 грн., травень 2020 року - 18 335,68 грн., червень 2020 року - 69 819,05 грн., липень 2020 року - 51 377,12 грн., серпень 2020 року - 67 080,00 грн., вересень 2020 року - 71 230,60 грн., жовтень 2020 року - 63 823,93 грн. листопад 2020 року - 44 959,10 грн., грудень 2020 року - 28623,67 грн., січень 2021 року - 56 653,26 грн., лютий 2021 року - 57 833,99 грн., березень 2021 року - 52121, 54 грн., що разом становить 600 193,56 грн. Так, відповідно до ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також, працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. За приписами ст. 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи, заробітної плати у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону. Статтею 11 Закону України «Про відпустку» передбачено заборону ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд. Згідно із ст. 24 Закону України «Про відпустку» у разі звільнення працівника йому може бути виплачена грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Статтями 83 КЗпП, 24 Закону України «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Розрахунок суми компенсації за невикористану відпустку проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати. Розрахунковим періодом для обчислення середньої заробітної плати для оплати компенсації є останні 12 календарних місяців (без урахування святкових та неробочих днів), які передують місяцю нарахування компенсації. В разі, якщо працівник відпрацював менше року, то розрахунок проводиться за період з першого числа місяця, наступного за місяцем прийняття на роботу до першого числа місяця, в якому нараховується компенсація. До розрахунку середнього заробітку для визначення компенсації за відпустку включаються основна та додаткова заробітна плата, премії, допомога по тимчасовій непрацездатності, середня зарплата за період відрядження, суми відпускних, доплати за суміщення професій, розширення зони обслуговування та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників. Середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення загальної суми доходу за розрахунковий період на кількість календарних днів в розрахунковому періоді. Для отримання суми компенсації потрібно помножити середньоденну заробітну плату на кількість днів, за які сплачується компенсація. Таким чином, виходячи з вищенаведених положень законодавства, а також враховуючи відомості з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, розмір компенсації за невикористану відпустку за 77 днів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 184 859,29 грн. з яких підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі (600 193,56/250 робочих днів = 2400,77 грн.), (2400,77 грн. х 77 днів невикористаної відпустки = 184 859,29 грн.). Вирішуючи спір про стягнення вихідної допомоги при звільненні суд виходить з того, що відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. При цьому, у Порядку обчислення середньої заробітної плати закріплено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Таким чином, виходячи з вищенаведених положень трудового законодавства, а також враховуючи те, що протягом останніх двох місяців, що передували звільненню, позивачу було нараховано заробітну плату за лютий 2021 року у розмірі 57 833,99 грн., а за березень 2021 року - 52 121, 54 грн., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вихідна допомога у розмірі 54 977,76 грн. (57833,99 + 52121,54)/2). Окрім того, згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. При цьому, за змістом п. 8 Постанови КМУ від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівнику не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а у разі непроведення його до розгляду справи - по день постановленім рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Зазначена позиція міститься у постанові Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 08.07.2019 року по справі №592/11217/16-ц. Таким чином, встановивши факт того, що відповідач не здійснив позивачу виплату належних останньому сум при звільненні, суд, перевіривши розрахунок позивача на відповідність положенням Порядку про обчислення середньої заробітної плати, який допустився помилки у визначенні кількості робочих днів за останні два місяці, що передували звільненню, а також діючи в межах пред`явлених позовних вимог, приходить до висновку, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 19 квітня 2021 року по 22 серпня 2022 рокустановить 1047196 грн. (загальна сума заробітної плати за 2 останні місяці роботи позивача - 57833,99 грн. + 52121,54 грн. = 109955,53 грн.; середньоденна заробітна плата позивача - 109955,53 / 42 робочих днів у лютому та березні 2021 року = 2 617,99 грн.; 2617,99 грн. * 400 робочих днів прострочення виплати = 1 047 196 грн.). Разом з тим, щодо розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати належних при звільненні з роботи сум, при застосуванні статті 117 КЗпП України, суд вважає, що при прийнятті рішення по справі є доцільним застосувати висновки Великої Палати Верховного суду, викладені в постанові від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо права суду зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України Так, Велика Палата Верховного Суду вказала, що звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому, оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Таким чином, суд, виходячи з розміру несвоєчасно виплачених при звільненні позивачу сум, а також значність майнового тягаря для відповідача, дійшов висновку про зменшення розміру відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 250 000,00 грн. Крім того, враховуючи положення ст.ст. 137, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу, підтверджені належними та допустимими доказами, у розмірі 30 491,85 грн., з яких: 6000 грн. - аванс за Договором про надання юридичних та адвокатських послуг від 01.09.2021 року та 24 491,85 грн. - передбачений Договором гонорар адвоката у розмірі 5 % від задоволених позовних вимог). Враховуючи викладене та

Outcome: partial