Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

17 лютого 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до Одеської міської ради, в якій позивач просить суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини за законом після смерті [INFO] [PERSON] . Одночасно із позовною заявою було подано клопотання про витребування доказів, а саме: від нотаріуса Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) позивач просила суд витребувати належним чином засвідчену копію спадкової справи 3\~448/2021 до майна померлого [INFO] [PERSON] та з Ширяївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси)- копію первинного актового запису № 76 від 12 липня 1957 року про народження [PERSON] , [INFO] . За результатами автоматизованого розподілу справа була передана на розгляд судді Косіциній В.В. 21 лютого 2022 року суд постановив ухвал, якою позовну заяву [PERSON] до Одеської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини було прийнято до розгляду, відкрито провадження у вказаній справі, встановлено загальний порядок розгляду справи та задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 17 березня 2022 року на виконання ухвали суду від 21 лютого 2022 року до суду з Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса надійшла копія спадкової справи за № 448/2021 до майна померлого [INFO] гр. [PERSON] . 23 березня 2022 на виконання ухвали суду від 21 лютого 2022 року з Ширяївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла копія актового запису про народження № 76 [PERSON] , [INFO] . 11 квітня 2022 року засобами електронного зв`язку від представника позивача - адвоката Данилюк А.Б. надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача. У перше підготовче засідання, яке відбулося 11 квітня 2022 року ніхто із учасників справи не з`явився. 11 квітня 2022 року суд постановив ухвалу, якою задовольнив клопотання представника позивача та замінив неналежного відповідача у цивільній справі № 522/3428/22 за позовом [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини Одеську міську раду на належного [PERSON] , [INFO] . 31 травня 2022 року до суду надійшла заява [PERSON] , в якій заявниця просить суд залучити її до участі у справі у якості правонаступника [PERSON] , яка померла [INFO] і яка була рідною матір`ю заявниці. У підготовчому засіданні, яке відбулося 1 червня 2022 року за участі представників позивача [PERSON] - адвоката Данилюка А.Б. та заявниці [PERSON] адвоката Караніклєвої Л.О. суд, заслухавши пояснення учасників справи, постановив ухвалу, якою задовольнив заяву [PERSON] про залучення до участі у справі правонаступника та залучив останню до участі у справі за позовом [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у якості правонаступника померлої [INFO] відповідача [PERSON] та відклав розгляд справи задля надання відповідачеві часу для підготовки та подання суду відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 1 червня 2022 року було задоволено клопотання представника [PERSON] адвоката Караніклєвої Л.О.; витребувано у нотаріуса Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином засвідчену копію спадкової справи відносно майна померлої [INFO] [PERSON] та у Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відомості щодо наявності у [PERSON] дітей, чоловіка, рідних братів та сестер, дядька та тітки. 17 червня 2022 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якій вона просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи це тим, що доводи позивача в обґрунтування причини пропуску нею строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] не були перешкодою для подання нею заяви про прийняття спадщини, а лише доводять той факт, що позивач не мала намір приймати спадщину після смерті свого рідного брата. Одночасно із відзивом відповідач надала суду клопотання про виклик та допит свідків. 20 червня 2022 року на виконання ухвали суду від 1 червня 2022 року з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов лист, у якому повідомлялося, що за результатами перевірки по архіву підпорядкованому вказаному Відділу було виявлено наступні актові записи відносно [PERSON] , [INFO] : про шлюб за № 108 від 29.12.1974 року на гр. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про розірвання шлюбу № 13 від 26.02.1980 року на гр. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про народження доньки [PERSON] , [INFO] № 81 від 31.07.1975 року, де матір`ю вказана [PERSON] . У підготовчому засіданні, яке відбулося 11 липня 2022 року за участі представника відповідача, суд задовольнив усне клопотання останньої та витребував у державного нотаріуса Любашівської районної державної нотаріальної контори матеріали спадкової справи відносно майна померлого [INFO] [PERSON] , про що було постановлено ухвалу та відклав підготовче засідання у зв`язку із невиконанням ухвали суду від 1 червня 2022 року в частині витребування у нотаріуса Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином засвідчену копію спадкової справи відносно майна померлої [INFO] [PERSON] . 29 серпня 2022 року від Любашівської районної державної нотаріальної контори Подільського району Одеської області на адресу суду надійшло повідомлення про надсилання копії ухвали суду від 11 липня 2022 року по справі № 522/3428/22 за належністю до Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). У підготовче засідання, яке відбулося 6 вересня 2022 року, ніхто із учасників справи не з`явився, тому суд, враховуючи зазначене, а також те, що ухвали суду від 1 червня 2022 року та 11 липня 2022 року виконані не були, ухвалю, занесеною до протоколу вказаного підготовчого засідання, відклав його. 21 вересня 2022 року з Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на адресу суду надійшов лист, в якому повідомлялося про те, що остання зобов`язується надати суду для огляду витребовувані оригінали матеріалів спадкової справи відносно майна померлого [INFO] [PERSON] , однак якщо суду потрібна копія вказаної спадкової справи, Суворовська державна нотаріальна контора у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зобов`язується її надати після отримання відповідної ухвали суду. У підготовчому засіданні, яке відбулося 23 вересня 2022 року за участі представників позивача [PERSON] - адвоката Колеснікова І.Л. та відповідача [PERSON] адвоката Тонкошкури В.Л., суд постановив ухвалу про витребування Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) копії матеріалів спадкової справи відносно майна померлого [INFO] [PERSON] та у зв`язку із цим відклав підготовче засідання. У підготовче засідання, яке відбулося 13 жовтня 2022 року, ніхто із учасників справи не з`явився; від представника позивача 13.10.2022 року засобами електронного зв`язку надійшло клопотання про відкладення проведення підготовчого засідання у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі, яке суд ухвалою, занесеною до протоколу вказаного підготовчого засідання, задовольнив та відклав підготовче засідання. 19 жовтня 202 року на адресу суду з Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла копія спадкової справи за № 3 Б/2022 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Підготовче засідання, призначене на 7 листопада 2022 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої судді Косіциної В.В. на лікарняному. У підготовче засідання, яке відбулося 28 листопада 2022 року, ніхто із учасників справи не з`явився; від представника відповідача [PERSON] адвоката Тонкошкури В.Л. 28.11.2022 року засобами електронного зв`язку надійшло клопотання, в якому вона просить суд провести підготовче засідання за її відсутності, закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті, а також розглянути клопотання про виклик та допит свідків. Ухвалою від 28 листопада 2022 року суд закрив підготовче провадження у справі та призначив цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини до судового розгляду по суті та задовольнив клопотання представника відповідача [PERSON] -адвоката Караніклєвої Л.О. про виклик та допит свідків. Судове засідання, призначене на 31 січня 2023 року не відбулося у зв`язку з відсутністю в приміщенні суду електропостачання, що підтверджується Довідкою, складеною секретарем судового засідання. 31 січня 2023 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Тонкошкури В.Л. надійшли письмові пояснення, в яких вона просила суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у повному обсязі. У судовому засіданні, яке відбулося 7 лютого 2023 року за участі представника відповідача, суд заслухав показання свідків [PERSON] та [PERSON] , які пояснили суду, що знали померлих [PERSON] та [PERSON] , що позивач не підтримувала жодних зв`язків з померлим [PERSON] , ніколи не підтримувала його матеріально, не цікавилася його життям та здоров`ям, навіть на похованні останнього не була присутня, у той час як [PERSON] (мати відповідача) взяла на себе усі витрати на поховання останнього. Суд, заслухавши показання свідків, ухвалою, занесеною до протоколу вказаного судового засідання, відклав розгляд справи. 2 березня 2023 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Тонкошкури В.Л. засобами електронного зв`язку надійшло клопотання про визнання явки позивача [PERSON] у судове засідання обов`язковою. Судове засідання, призначене на 2 березня 2023 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої судді Косіциної В.В. на лікарняному. Судове засідання, призначене на 6 квітня 2023 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої судді Косіциної В.В. на лікарняному. У судовому засідання, яке відбулося 20 квітня 2023 року за участі представника відповідача [PERSON] адвоката Тонкошкури В.Л., суд задовольнив лопотання останньої та визнав явку позивача [PERSON] у наступне судове засідання обов`язковою, про що було постановлена відповідна ухвала та відклав розгляд справи. Судове засідання, призначене на 18 травня 2023 року, не відбулося у зв`язку із виходом із ладу мережевого адаптеру технічного засобу фіксування, що призвело до неможливості проводити фіксування судового процесу за допомогою сервісу ВКЗ та системи «Акорд». 6 червня 2023 року від представника позивача адвоката Данилюка А.Б. засобами електронного зв`язку надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. У судове засідання, яке відбулося 7 червня 2023 року, прибула позивач [PERSON] та представника відповідача [PERSON] адвокат Тонкошкура В.Л. Суд заслухав пояснення позивача, вступне слово учасників справи та постави на обговорення питання щодо можливості перейти до стадії дослідження письмових доказів, наявних у матеріалах справи, однак позивач повідомила суду, що у зв`язку зі станом здоров`я та враховуючи вік, а також те, що вона не є фахівцем у галузі права, вона не розуміє судовий процес та просить суд оголосити перерву у судовому засідання задля явки її адвоката, який представляє її інтереси у вказаній справі. Суд, заслухавши пояснення позивача та думку представника відповідача та враховуючи, що позивач не є фахівцем у галузі права та задля забезпечення її права на правничу допомогу, ухвалою, занесеною до протоколу вказаного судового засідання, оголосив перерву у судовому засіданні. У судове засідання, яке відбулося 22 червня 2023 року, ніхто із учасників справи не з`явився; від представників сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою усіх учасників справи у судове засідання, його фіксування за допомогою технічних засобів не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19) зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи вище викладене, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за відсутності учасників справи, які належним чином та завчасно були повідомлено про місце, дату та час судового засідання та надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін, диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 13 ЦПК України, визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , про що 31.12.2020 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було складено актовий запис № 14038 та видано свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] , копія якого міститься у матеріалах справи. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Померлий [PERSON] заповіту не залишив. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 1261, 1262 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У померлого [PERSON] родичів першої черги спадкування не залишилося. У той же час у нього були рідний брат [PERSON] , [INFO] та рідна сестра [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наступними документами. Так, у свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] , копія якого міститься у матеріалах справи, батьком дитини записано [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . 9 травня 1976 року громадянин України [PERSON] та громадянка України [PERSON] зареєстрували шлюб, про було складено актовий запис № 34 та в результаті реєстрації шлюбу остання змінила прізвище на « [PERSON] ». Із запису акту про народження № 76, копія якого міститься у матеріалах справи, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , копія я кого міститься у матеріалах справи, батьком дитини записано [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . Позивач зазначає, що вони з [PERSON] досягли усної домовленості, що останній успадкує усе майно, яке залишилося після смерті їх брата - [PERSON] . Проте до закінчення строку на прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , так і не звернувшись із заявою про прийняття спадщини, [PERSON] помер [INFO] , про що 7 липня 2021 року було складено актовий запис № 162 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Позивач зазначає, що смерть молодшого брата стала для неї несподіванкою, [PERSON] не знала про жодне хронічне захворювання свого брата, він добре себе почував та ніколи не скаржився на незадовільний стан здоров`я. Позивач вказує у позовній заяві, що про смерть свого брата [PERSON] вона дізналася після ритуальної процесії, тому на похованні останнього присутня не була. Розпочавши підготовку документів для прийняття спадщини після смерті брата [PERSON] , померлого [INFO] , [PERSON] дізналася, що останній не прийняв спадщину після смерті старшого брата [PERSON] , померлого [INFO] , а саме частини квартири [ADDRESS] . 8 грудня 2021 року позивач направила до Любашівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , у якого не було родичів спадкоємців першої черги, а тому позивач, будучи рідною сестрою померлого, належить до спадкоємців другої черги. Інформаційним листом Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса за вих. № 5365/0214 від 21.12.2021 [PERSON] було повідомлено, що нею пропущено строк для прийняття спадщини, тому вона може звернутися до суду із позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини з поважної причини та доведено до її відому, що їй обов`язково потрібно направити поштою на адресу Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса заяву про прийняття спадщини, справжність підпису заявниці на якій буде засвідчено нотаріально або звернутися до Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса особисто із паспортом громадянина України для подання заяви про прийняття спадщини. 21 грудня 2021 року позивач направила на адресу Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса заяву про прийняття спадщини до майна померлого [INFO] [PERSON] . Інформаційним листом за вих. №130/02-14 від 20.01.2022 року державний нотаріус Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса Бойченко Олена повідомила позивача, що їй обов`язково потрібно направити поштою на адресу Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса заяву про прийняття спадщини, справжність підпису заявниці на якій буде засвідчено нотаріально або звернутися до Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса особисто із паспортом громадянина України для подання заяви про прийняття спадщини та зазначено перелік документів, якій необхідно їй надати задля прийняття спадщини. Враховуючи вище викладене, позивач вважає, що причини пропуску нею строку для прийняття спадщини є поважними, тому звернулася до суду із вказаною позовною заявою, просить її задовольнити та поновити їй строк для прийняття спадщини. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя статті 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строку шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями,строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] та на час своєї смерті був зареєстрованим та проживав за адресою: [ADDRESS] , а позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , а тому не є особою який фактично прийняв спадщину у розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України. А тому відповідно до положень ст. ст. 1269, 1270 ЦК України, була зобов`язана була зобов`язана протягом шести місяців, з часу відкриття спадщини і до 29 червня 2021 року, подати заяву про її прийняття, шляхом звернення до нотаріуса або до органів місцевого самоврядування. Так, згідно до п. 2 гл. 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріальні дії вчиняються у приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу. Також згідно до ч. 2 ст. 41 Закону України «Про нотаріт» зазначається, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями. Таким чином, фактично позивач мала право реалізувати своє волевиявлення на прийняття відкритої спадщини після смерті брата [PERSON] , померлого [INFO] , шляхом особистого звернення до нотаріальної контори, або через представника, посвідчити довіреність на якого у разі особистого обмеження у прибутті до нотаріуса, шляхом його виклику за місцем свого знаходження, але зазначених дій позивач не вчинила. Крім того, як встановлено, своїм право на звернення із заявою про прийняття спадщини відкритої на час смерті [PERSON] , померлого [INFO] , позивач скористалася лише 8 грудня 2021 року, тобто майже через 12 місяців з часу смерті спадкодавця, що стало підставою для відкриття спадкової справи після смерті його брата [PERSON] . Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, установленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину, зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 28 лютого 2020 року у справі № 297/1241/18 провадження № 61-14567св19. Відповідно до ст.1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої 1272 ЦК України про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував своє право на прийняття спадщини через, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування (частина перша статті 179 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, тощо. При розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Судом встановлено, що спадкову справу відносно майна померлого [INFO] [PERSON] № 448/2021 було заведено Суворовською державною нотаріальною конторою у місті Одеса 15 червня 2021 року на підставі заяви [PERSON] , 06.07.2021 року про прийняття спадщини від 15 червня 2021 року. Судом встановлено, що [PERSON] є двоюрідною сестрою померлого [PERSON] . Із наданих стороною відповідача Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян суд встановив, що мати спадкодавця [PERSON] [PERSON] та мати [PERSON] [PERSON] є рідними сестрами. [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , але не оформила її. [INFO] [PERSON] померла, про що 22 квітня 2022 року було складено актовий запис № 314 та видано свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] . Відповідач [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , у якому батьками дитини записано [PERSON] та [PERSON] . 28 листопада 1992 року громадянин України [PERSON] та громадянка України [PERSON] зареєстрували шлюб, про що 28.11.1992 року було складено актовий запис № 73 та видано свідоцтво про шлюб Серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] являється єдиною спадкоємицею після смерті своєї матері [PERSON] . Суд зазначає, що положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані лише у випадку доведеності наявності перешкод для подання відповідної заяви та наявності підстав для визнання судом цих обставин поважними. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 459/2973/18 (провадження № 61-12504св21) зазначено, що: «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61?21447св19). При цьому,\~вирішуючи питання\~поважності причин\~пропущення шестимісячного\~строку,\~визначеного статтею\~1270\~ЦК України,\~для прийняття\~спадщини,\~суд має\~враховувати,\~що такі\~причини визначаються\~в кожному\~конкретному випадку\~з огляду\~на обставини\~кожної справи.\~Як свідчить\~тлумачення частини\~третьої статті\~1272\~ЦК України\~до поважних\~причин пропуску\~строку для\~прийняття спадщини\~мають відноситися\~причини,\~які пов`язані\~з об`єктивними,\~непереборними,\~істотними труднощами\~для спадкоємця\~щодо подачі\~заяви про\~прийняття спадщини.\~Якщо ж\~у спадкоємця\~перешкод для\~подання заяви\~не було,\~а він\~не реалізував\~право на\~прийняття спадщини\~через відсутність\~інформації про\~спадкове майно,\~то правові\~підстави доля\~встановлення додаткового\~строку для\~прийняття спадщини\~відсутні». Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17. Також судом враховується правова позиція викладена Верховним Судом у Постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 провадження № 61-14038св20, згідно до якої Верховний Суд наголосив, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними причинами є причини, пов`язані з об`єктивними не переробними істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Як на підставу несвоєчасного звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивач вказує, що за домовленістю між нею та [PERSON] , саме останній мав прийняти спадщину після смерті свого старшого брата, а позивач та її діти залишилися би спадкоємцями після смерті [PERSON] , однак жодних доказів на підтвердження вказаної обставини позивач суду не надав. З пояснень позивача, які вона надала суду особисто у судовому засіданні, це була усна домовленість між нею та померлим братом. У позовній заяві позивач зазначає, що смерть її молодшого брата [PERSON] стала для неї несподіваною, оскільки останній не мав жодних хронічних захворювань, добре себе почував, ніколи не скаржився на незадовільний стан свого здоров`я, а пр. смерть останнього їй вже повідомили після ритуальної процесії. Жодних занепокоїть з приводу життя і здоров`я родича у неї до цього моменту не виникало, оскільки напередодні його смерті - [INFO] вони спілкувалися та завершили розмову на позитивній ноті, домовившись зв`язатися пізніше. У той же час відповідача у відзиві на позовну заяву зазначає, що вказані відомості не відповідають дійсності. Зокрема, як вказує відповідач, [PERSON] за два тижні до своїх смерті потрапив у психіатричне відділення як неопізнаний до лікарні в районі Слободка у м. Одеса, де й помер. Причиною смерті зазначено « набряк головного мозку та цироз печінки». Зазначена хвороба стала наслідком зловживання [PERSON] спиртними напоями, тому су ставить під сумнів твердження позивача, викладені нею у позовній заяві, що напередодні смерті брата вона з ним спілкувалася у телефонному режимі та вони закінчили розмову на позитивні ноті. Окрім того, у поясненнях у судовому засіданні позивач підтвердила, що її брат [PERSON] дійсно зловживав спиртними напоями внаслідок перенесеної ним травми черепа. Як зазначає відповідач, її мати [PERSON] зверталася до Приморського РВ ОМУ НП України в Одеській області із заявою про розшук зниклого [PERSON] і співробітниками правоохоронних органів було знайдено та встановлено особу останнього. Витрати по перевезенню [PERSON] з моргу району Слободки до моргу, що знаходиться у Валіховському провулку у м. Одеса, а потім перевезення тіла в с. Ширяєво та витрати на пховання були понесені відповідачем та її матір`ю [PERSON] , що підтверджується накладною № б/н від 13.06.2021 року на суму 7500, у якій вказано платником « [PERSON] » та накладною № 921 від 13.06.2021 року на суму 1200, у якій платником зазначено « [PERSON] », копії яких містяться у матеріалах справи. Позивач не була присутня на церемонії поховання її брата [PERSON] . Як зазначає відповідач, вона та її мати намагалися зв`язатися із позивачем у телефонному режимі, однак вона не відповідала на дзвінки. Як зазначає позивач у позовній заяві, про смерть брата вона дізналася після його поховання, однак у судовому засіданні вона повідомила суду, на момент його поховання вона хворіла та у неї не працював телефон. Відповідач у відзиві також зазначає, що позивач не підтримувала стосунків і зі своїм братом [PERSON] , жодної матеріальної та моральної підтримки йому не надавала. За життя [PERSON] підтримувала свого двоюрідного брата [PERSON] , допомагала йому матеріально, а після його смерті зв`язалася у телефонному режимі із позивачем, однак вона сказала, що на церемонію поховання не прийде, оскільки зайнята. Таким чином, [PERSON] була відсутня на церемонії поховання свого брата [PERSON] та місце його поховання їй невідомо. Варто відмітити, що всі витрати на поховання брата взяла на себе мати відповідача [PERSON] . Зазначені обставини підтвердили у судовому засіданні і свідки [PERSON] та [PERSON] . Окрім того, [PERSON] взяла на себе витрати з ремонту газу у квартирі [PERSON] та сплачувала комунальні послуги у кватирі [ADDRESS] , що підтверджується квитанціями ПАТ «Укрпошта» за період з 2021 по 2022 роки, копія яких містяться у матеріалах справи. Суд погоджується з позицією Верховного суду, викладеною у Постанові від 30 червня 2020 року у справі 431/5782/17, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та постанові Верховного суду від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15. Таким чином, суд вважає, що незнання про смерть спадкодавця не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а відтак відсутні підстави для визначення додаткового строку для подання позивачкою заяви про прийняття спадщини, оскільки саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Посилання позивача у своїх поясненнях суду у судовому засіданні на те, що вона має захворювання, яке суттєво її обмежило у реалізації нею можливості, у визначений 6-ти місячний термін із часу смерті спадкодавця, звернутися до нотаріуса, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, та не підтверджено належними і допустимими доказами. Відповідно до положень ч.3ст.12,ч.1ст.81ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, встановивши всі фактичні обставини справи, всебічно дослідивши обставини справи, визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] , строк для прийняття спадщини пропущений без поважних причин, тобто таких які б були пов`язані із об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, у зв`язку із чим позов [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини слід залишити без задоволення. При зверненні із позовом, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 гривень, що підтверджено квитанцією № 5275-8636-2435-0442 від 17.02.2022 року. Вирішуючи питання щодо понесених судових витрати сторонами, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України, а тому понесені судові витрати позивачем, з підстав не задоволення заявлених позовних вимог, покладаються на сторону позивача і відшкодуванню не підлягають. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed