Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини. Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.07.2015 року по 13.12.2019 року. У період шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . Після розлучення, відповідач жодним чином не підтримував дитину, нехтуючи своїми батьківськими обов`язками. Неодноразово, без попередження матір дитини, забирав останнього з дитячого садочка, що змушувало позивача звертатися до правоохоронних органів з відповідними заявами. У зв`язку із вказаними діями батька, у дитини виникали та існують на даний час психосоматичні прояви та страхи. Позивач переконана, що враховуючи її ставлення до сина, його вік, особисту прихильність дитини до неї, а також інші обставини, що мають значення, дитина має проживати разом з нею. На даний час позивач перебуває у шлюбі із [PERSON] , дитина вважає останнього своїм кращим другом та має повноцінну сім`ю, належні умови для навчання та розвитку, сім`я проживає в орендованій квартирі, що неподалік від навчального закладу, де навчається [PERSON] . Позивач разом із чоловіком має належний матеріальний дохід, повністю забезпечує дитину, стан здоров`я дозволяє піклуватися дитиною, має гарні характеристики по місцю проживання та за місцем роботи. Натомість відповідач неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, в тому числі за керування транспортними засобами у стані алкогольного/наркотичного сп`яніння, має борги та систематичні адміністративні стягнення. На підставі викладеного, позивач просить визначити місце проживання малолітньої дитини із матір`ю, вирішити розподіл судових витрат. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05.01.2023 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.04.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті. Від представника позивача - адвоката Любченко Т.С., на адресу Деснянського районного суду м. Києва, надійшла заява про розгляд у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов, відповідач не подав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. На виконання вимог ст. 19 СК України на адресу Деснянського районного суду м. Києва надійшов висновок від 21.04.2023 року № 102/02/38-1770. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 25.07.2015 року по 13.12.2019 року (а.с.16). У період шлюбу народився [PERSON] , [INFO] , батьками якого є: [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження дитини (а.с.14). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, 08.11.2022 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище позивача після державної реєстрації шлюбу змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.69). Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ст. 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї,посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Як вбачається з положень ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Положенням статтей 150-157 Сімейного Кодексу передбачені обов`язки та права батьків щодо виховання, спілкування та розвитку дитини, які є рівними. Відповідно до висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини від 21.04.2023 року № 102/02/38-1770 Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли ….. батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає до служби у справах дітей за місцем проживання дитини відповідну заяву… Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його до органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Враховуючи вище наведене та надані позивачем докази на обґрунтування позовної заяви, суд дійшов висновку про ухвалення рішення про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, оскільки таке рішення максимально відповідає інтересам дитини. Відповідно до положення ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 992,40 грн. підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved