Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації ОМР про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина - [PERSON] . Позивач з відповідачем на момент народження спільної дитини, проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, проте 31 серпня 2022 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, тож фактичне проживання та ведення спільного господарства між сторонами припинено. Позивач просить визначити місце проживання спільного з відповідачем сина [PERSON] з матір`ю [PERSON] , так як вона має усі необхідні умови для проживання сина. З самого народження сина, Позивач постійно піклується про нього, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати малолітнього сина, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дитини. Ухвалою суду від 13 липня 2022 року по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження з призначенням судового засідання на 01 вересня 2022 року. 04 січня 2023 року до суду надійшов висновок від Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації ОМР про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] . У зазначеному висновку, врахувавши найкращі інтереси дитини, чинне законодавство та проект висновку Служби у справах дітей ОМР від 30.11.2022 р. за № 10506, а також протоколу засідання комісії з питань захисту прав дітей Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради 14.12.2022 р. за № 21, орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації виходячи з інтересів дитини, вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO] з матір`ю [PERSON] . 07 квітня 2023 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] . У відзиві представник відповідача зазначає, що відповідач не заперечує проти проживання дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] та ніколи перешкод у такому проживанні не чинив, тож вважає, що спір між сторонами з приводу визначення місця проживання дитини відсутній. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2023 року у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Малиновської районної адміністрації Служба у справах дітей ОМР про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні, спілкуванні з дитиною - відмовлено. У судовому засіданні позивачка та її представник просили позов задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні просили у задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане 17 жовтня 2015 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеські області, актовий запис № 9591. Дитина [PERSON] наразі проживає разом з матір`ю [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Квартира знаходиться у власності матері Позивача - [PERSON] . На підтвердження права власності до матеріалів справи додано копію договору купівлі-продажу від 29 грудня 2010 р., копію витягу з Державного реєстру правочинів № 9469237 та копію витягу про державну реєстрацію прав № 28634209. На підтвердження реєстрації та проживання вказаних осіб однією сім`єю за даною адресою позивачем надано до суду копію виписки з домової книги про реєстрацію та склад сім`ї. На підтвердження родинних зв`язків з власницею квартири до суду надано копію свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , з якої вбачається що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , а отже бабусею дитини [PERSON] . За правилами ч. ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом досліджено висновок органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 20.12.2022 р. за № 2417/01-20 про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] [INFO] . У зазначеному висновку, врахувавши найкращі інтереси дитини, чинне законодавство та проект висновку Служби у справах дітей ОМР від 30.11.2022 р. за № 10506, а також протоколу засідання комісії з питань захисту прав дітей Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради 14.12.2022 р. за № 21, орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації виходячи з інтересів дитини, вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO] з матір`ю [PERSON] . Слід також зазначити, що у даному висновку вказано, що [PERSON] звернувся до Служби у справах дітей ОМР із заявою від 21 вересня 2022 року в якій зазначає, що він проти визначення місця проживання дитини з матір`ю. Таке твердження спростовує зазначене представником Відповідача у відзиві щодо того, що між Позивачем та Відповідачем відсутній спір з приводу визначення місця проживання дитини, адже Відповідач ніколи проти проживання дитини з матір`ю не заперечував. Суд наголошує, що існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до ст. 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в сімейне життя, крім випадків встановлених Конституцією України. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї (ч. 6 ст. 7 СК України). Згідно з ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (789-12) від 27.02.1991 року та яка набула чинності 27.09.1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції про права дитини держава повинна забезпечувати, щоб дитина не розлучалась з батьками проти її бажанню. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Таким чином, законодавством визначена рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини та, відповідно, рівність прав та обов`язків дитини щодо батьків; те, що визначальну роль при вирішенні питань про місце проживання дітей з одним з батьків повинні відігравати найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Вони зобов`язані піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіті, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Забороняються фізичні покарання дитини батьками. Згідно із ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1). Відповідно до положень ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженої резолюцією 1386 ( XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 р., малолітня дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, зростати в піклуванні та в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Європейський суд з прав людини 11.07.2017 у справі «М.С. проти України» виніс рішення де визначив «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до принципу № 6 «декларації прав дитини», прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., яка є частиною національного законодавства України - дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків коли є виняткові обставини , бути розлучена зі своєю матір`ю. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Проаналізувавши встановлені обставини справи, врахувавши висновок органу опіки та піклування, створення матір`ю сприятливих умов для проживання і розвитку дитини, суд вважає за можливе встановити місце проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю, [PERSON] , що відповідає найкращим інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що за подання даного позову позивач поніс витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 гривень, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією на зазначену суму. Враховуючи те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, стягненню підлягає судовий збір у повному обсязі, а отже в сумі 992,40 грн.

Outcome: approved