Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-08 00:00:00

До суду надійшла вказана позовна заява, в якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача завдану шкоду в порядку регресу у розмірі 12188 грн. 44 коп., та сплачений судовий збір в розмірі 2270 грн. В обгрунтування зазначених вимог посилається на наступне. 26.09.2017 о 20 год. 40 хв. трапилась ДТП, а саме відповідач, керуючи ТЗ «Шевроле» д.н.з. [NUMBER] у м. Харкові допустив зіткнення з ТЗ «Мітсубіші» д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 23.04.2018 провадження по справі було закрито на підставі ч.7 ч.1 ст. 247 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована. Потерпіла особа повідомила позивача про настання ДТП та надала останньому усі необхідні документи. Позивач визначив розмірі заподіяної шкоди та здійснив регламентну виплату потерпілій особі у розмірі 12188,44 грн., яку просить стягнути з відповідача як винної особи у порядку регресу. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що його вина у здійсненій ДТП, що мала місце 26.09.2017 не встановлена жодними доказами, провадження по справі було закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП без встановлення вини відповідача. Висновком експертизи встановлено порушення вимог ПДР України Турської, що знаходились у причинному зв`язку з виниклою ДТП. Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом у встановленому законом порядку, в своїй позовній заяві просить розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином та своєчасно, на адресу суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, та проти позовних вимог категорично заперечував. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, та за наявними в справі доказами за правилами спрощеного позовного провадження. 02.11.2021 вказана позовна заява надійшла до Дзержинського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Рибальченко Л.М. Ухвалою судді від 08.11.2021 вказану справу передано за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова. 06.12.2021 вказана позовна заява надійшла до суду, та розподілена судді Зубу Г.А. 04.01.2022 судом здійснено електронний запит до Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, який надано до суду 04.01.2022. Ухвалою судді від 07.02.2022 було прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 24.04.2023 задоволено заяви відповідача про забезпечення доказів по справі. З матеріалів справи вбачається, що 26.09.2017 о 20 год. 40 хв. в м. Харкові по вул. Котлова в районі буд. 67, сталась ДТП за участю двох водіїв [PERSON] та [PERSON] , внаслідок чого на останніх було складено протоколи про адміністративне правопорушення серії БР №201875 від 18.10.2017 та серії БР №201872 від 10.10.2017 за порушення вимог [PERSON] п. 10.1 ПДР України, та [PERSON] п. 2.3.б, 10.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Вказані протоколи надійшли на розгляд до Ленінського районного суду м. Харкова відносно обох водіїв [PERSON] та [PERSON] . Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 23.04.2018, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 30.05.2018, провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] та [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. 03.08.2018 власник автомобілю «Мітсубіші» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] повідомила позивача про дану ДТП, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП застрахована не була, та в подальшому звернулась до нього з заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до звіту №75882 дослідження спеціаліста-автотоварознавця автомобілю «Мітсубіші» д.н.з. [NUMBER] вартість відновлювального ремонту автомобіля із виключенням в розрахунку ПДВ, та з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні складає 24290,70 грн. На підставі вказаної заяви, було видано наказ від 08.05.2019 №4365, яким МТСБ України прийняло рішення про відшкодування з фонду захисту потерпілих [PERSON] , відповідно до якого останній відшкодовано 10888,44 грн. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України. Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки (автомобілем) відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє цим транспортним засобом. Положеннями статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як визначено у п.38.2.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п.13.1 ст.13 цього Закону. За змістом ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Крім того, у п.п. 72-74 постанови від 22 жовтня 2020 року у справі № 910/18279/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду при перегляду аналогічної вимоги МТСБУ про стягнення шкоди в порядку регресу у контексті тлумачення статті 1191 ЦК України та ст. Статті 38Закону України "Прообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" надав таке визначення поняття регресу. Регресом (з лат. "regressus" - зворотній рух) є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою (див. пункти 44-46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17). Під час регресуправо вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання. Згідно з частинами першою, другою статті 1187\~ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої\~статті 1188 ЦК України). Таким чином, спір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 Цивільного кодексу України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. Відповідно до частини шостої\~статті 82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. З огляду на викладене, встановлені у справі про адміністративне правопорушення обставини є обов`язковими для суду, що вирішує зазначений цивільній спір з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності не впливає на вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, заподіяної потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В цьому випадку суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини особи, щодо якої складений протокол про адміністративне правопорушення. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 761/22987/14-ц (провадження № 61-25311св18). У постанові Верховного Суду від 02 липня 2018 року у справі № 739/1069/17 (провадження № 61-6101св18) зроблено висновок про те, що «у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу правопорушення не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому, у такому разі така постанова суду є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому\~ЦПК України». Обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення визначені\~статтею 247 КУпАП. Відповідно до пункту 7 цієї статті провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених\~статтею 38 цього Кодексу. Дана норма є імперативною і по своїй суті є формою відмови держави від юридичного переслідування особи за вчинення адміністративного правопорушення. Тому суд під час розгляду цивільної справи не обмежений доводами, визначеними під час проваджень у справах про адміністративні правопорушення. Проте, постановою Ленінського районного суду м. Харкова у справі №642/5380/17 від 23.04.2018 провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо водіїв [PERSON] та [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності. Закриваючи провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд не робив висновків щодо вини [PERSON] чи [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зокрема судом зазначено, що суд позбавлений процесуальної можливості в подальшому досліджувати докази та вирішувати питання про винуватість. 30.05.2018 суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін постанову суду від 23.04.2018, лише послався на обставини, встановлені протоколом про адміністративне правопорушення. Інших доказів, зокрема, показань свідків, суд не досліджував. При розгляді справи про адміністративне правопорушення проводилась комісійна судова транспортно-трасологічна та автотехнічна експертиза, висновки якої зазначені у постанові, та зазначено, що обставини ДТП та підстави для закриття провадження справи про адміністративне правопорушення за п.7 ст. 247 КУпАП встановлено судом виходячи з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, даних експертизи, пояснень учасників ДТП, а також експерта, з даними висновками погодився і апеляційний суд. За вказаних обставин, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно водіїв [PERSON] та [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито без встановлення вини водіїв у ДТП, що мала місце 26.09.2017, з чим також погодився суд апеляційної інстанції. Відповідно до наданого до суду висновку комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №26319/2795 від 27.02.2018, з причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, пояснення водія автомобіля Mitsubishi Outlander [PERSON] в частині того, що на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Mitsubishi Outlander під її керуванням знаходився в не рухомому стані, є технічно неспроможними. 3 причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, пояснення водія автомобіля Chevrolet Lacetti [PERSON] відносно того, що автомобіль Mitsubishi Outlander під керуванням водія [PERSON] в момент дорожньо-транспортної пригоди знаходився в русі, є технічно спроможними. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Mitsubichi Outlander [PERSON] повинна була діяти у відповідності до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення з автомобілем Chevrolet Lacetti для водія автомобіля Mitsubishi Outlander [PERSON] визначалась шляхом виконання нею вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Mitsubishi Outlander [PERSON] не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв?язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Chevrolet Lacetti [PERSON] повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку вирішити питанння: «Чи мав водій автомобілю Chevrolet Lacetti р.н. [NUMBER] [PERSON] технічну можливість запобігти зіткненню транспортних засобів з моменту виникнення небезпеки для руху?», «Чи мав водій автомобіля Chevroler Lacetti р.н. [NUMBER] [PERSON] технічну можливість уникнути зіткнення шляхом виконання вимог Прави дорожнього руху України? », «Чи відповідали дії водія автомобіля Chevrola Lacetti р.н. [NUMBER] [PERSON] вимогом Прави дорожнього руху України, чи має місце в діях водія [PERSON] невідповідність вимогам Правил дорожнього руху України?» та «Чи знаходяться дії водія автомобіля Chevrolet Lacetti р.н. [NUMBER] [PERSON] у причинному зв?язку з наслідками ДТП (виникненням даної пригоди)? », - експертним шляхом неможливо. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з ч. 1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Від учасників судового розгляду до суду не надходило клопотань про призначення по дійсній справі судової автотоварознавчої експертизи. Підстав для відхилення висновку комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №26319/2795 від 27.02.2018 у суду не існує. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, проаналізувавши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про те, що матеріали справи не містять докази на підтвердження вини відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 26.09.2017, та відповідно до постанови суду останній обвинувачувався у порушенні вимог п. 2.3.б, 10.1 ПДР України, що спростовується висновком комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №26319/2795 від 27.02.2018. Інші докази, які підтверджують провину відповідача у здійсненій ДТП в матеріалах справи відсутні, а тому підстав для відшкодування шкоди в порядку регресу на даний час не існує, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Судові витрати позивача, понесені у зв`язку з оплатою судового збору, \~відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України компенсуються за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed