Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся з позовом, в якому просив стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в розмірі по 12836,50 грн з кожного. В обґрунтування вимог вказано, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є спадкоємцями [PERSON] . Представник [PERSON] зазначає, що факт прийняття відповідачами спадщини після смерті [PERSON] встановлений під час розгляду Богунським районним суду м. Житомира справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про скасування рішення про державну реєстрацію, за наслідками розгляду якої 28.10.2021 р. ухвалено рішення про скасування рішення державного реєстратора Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області Богуша О.В. щодо державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] з одночасним припиненням речових прав. В позові позивач посилається на те, що в період з 01.10.2009 року по 01.05.2022 року власники не сплачували за послуги, які надає КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 38509,49 грн, яку позивач просить стягнути на свою користь в рівних частках з кожного відповідача. Представник позивача зазначила, що за період з 01.10.2009 р. по дату смерті [PERSON] - [INFO] відповідачі успадкували майнові зобов`язання, які виникли за її життя, а з 11.12.2017 р. несуть особисту відповідальність за несплату наданих комунальних послуг. Беручи до уваги те, що відповідачі є співвласниками зазначеної квартири, позивач просить стягнути заборгованість з кожного відповідно до частки у праві власності на майно. ІІ. Процедура та позиції сторін 02.01.2023 року ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 09.02.2023 р. задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів; витребувано з Житомирської державної нотаріальної контори витяг зі Спадкового Реєстру та належним чином завірену копію спадкової справи, заведену після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 16.03.2023 р. на виконання вимог ухвали суду від 09.02.2023 р. надійшла відповідь з Житомирської державної нотаріальної контори (а.с. 46-47). 20.03.2023 р. ухвалою суду витребувано у Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака В.Я. належним чином завірену копію спадкової справи, заведену після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 06.04.2023 р. на виконання вимог ухвали суду від 20.03.2023 р. від приватного нотаріуса надійшла належним чином завірена копія спадкової справи, заведена після смерті [PERSON] (а.с. 59-98). В судовому засіданні 13.04.2023 року представник позивача підтримувала заявлені вимоги з підстав, викладених в позові. В судовому засіданні 13.04.2023 р. [PERSON] позовні вимоги визнала частково. Не заперечувала щодо наявності заборгованості. Пояснила, що вона прийняла спадщину після смерті доньки. За життя доньки квартира була передана в іпотеку, у зв`язку з наявністю заборгованості за кредитом право власності на дану квартиру в позасудовому порядку було перереєстроване державним реєстратором на нового кредитора. Вона звернулась до суду з позовом про скасування рішення державного реєстратора про перереєстрацію права власності на квартиру за новим кредитором, який був задоволений. У зв`язку з тим, що право власності на квартиру було зареєстроване за іншою особою, вона не сплачувала за житлово-комунальні послуги. Вказала, що на даний час вона частково сплатила борг в розмірі 3000,00 грн, проте ця сума не була врахована позивачем під час подачі позовної заяви до суду. Також пояснила, що квартира весь час перебуває в їх фактичному володінні, там весь час проживав і проживає її онук - [PERSON] 17.04.2023 р. від [PERSON] надійшла заява про визнання позовних вимог в межах строку позовної давності (а.с. 117). 05.05.2023\~р.\~від представника\~позивача надійшла\~заява про\~зменшення позовних\~вимог до\~співвідповідачки [PERSON] \~(а.с.\~114-115),\~ в\~якій позивач\~просить стягнути\~з [PERSON] \~заборгованість в\~розмірі 9836,50,\~з врахуванням\~проплати в\~сумі 3000,00\~грн. 12.06.2023 р. від [PERSON] надійшла заява про визнання позовних вимог в межах строку позовної давності. Просив проводити розгляд справи без його участі (а.с. 126). В судове засідання 20.06.2023 р. сторони не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача просила проводити розгляд справи за її відсутності (а.с. 119, 122,124,125). Співвідповідач [PERSON] копію ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та долучених до неї документів отримав, в судові засідання жодного разу не з`явився, про час та місце їх проведення повідомлявся належним чином, заяв по суті справи не подавав (а.с. 27, 54-55, 107-108, 113, 125). На підставі ст.ст. 211, 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними в ній матеріалами. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Згідно зі статтею 162\~Житлового\~кодексу\~України власники (споживачі) повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Зі змісту статті 5\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» вбачається, що до житлово-комунальних послуг, зокрема, належить послуга з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. Відповідно до положення п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України\~«Про\~житлово-комунальні\~послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до пункту 6 частини 1\~статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~виконавець комунальної послуги має право звертатися до суду в разі порушення споживачами умов договору. За положеннями п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил). Згідно зі ст. 525\~ЦК\~України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.\~526\~ЦК\~України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] забезпечується послугами з централізованого опалення, які надає КП "Житомиртеплокомуненерго", на квартиру відкритий особовий рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ). Право власності на квартиру [ADDRESS] згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві приватної власності станом на 07.12.2022 року (на момент звернення до суду з позовом) було перереєстроване за [PERSON] згідно з рішенням державного реєстратора від 10.09.2021 року, яке прийнято на підставі договору іпотеки № 465 від 02.02.2007 року, договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки № 664 від 29.07.2021 року (а.с. 3-5). З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 28.10.2021 р. скасовано рішення державного реєстратора Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області Богуша О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 60295711 від 10.09.2021 р., щодо державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] з одночасним припиненням речових прав (а.с.10-13). Рішення набрало законної сили за наслідками апеляційного перегляду на підставі постанови Житомирського апеляційного суду від 13.01.2022 р. Зі змісту Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві приватної власності станом на 07.12.2022 року, зазначену вище, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві власності належала іпотекодавцеві [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 09.03.2004 року і була передена нею в іпотеку на підставі договору іпотеки № 465 від 02.02.2007 року з метою забезпечення кредитного зобов`язання за кредитним договором №014/4708/82/10368 від 02.02.2007 року, боржником в якому є [PERSON] , іпотекодержатель [PERSON] (а.с. 3-5, 81-82). На підставі викладеного вбачається, що на момент розгляду справи речові права на зазначену квартиру згідно Реєстру прав власності повинні належати [PERSON] . Разом з тим, судом встановлено, що [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.64). Відповідно до ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Зі змісту ч. 2 ст. 1223 ЦК України вбачається, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із частинами 1,3,5\~статті 1268 Цивільного кодексу України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно\~проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зі змісту ч. 2 ст. 1219 ЦК України вбачається, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. За правилами ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Зі змісту копії спадкової справи, заведеної після померлої [PERSON] , вбачається, що її мати [PERSON] прийняла спадщину за законом, подавши 15.05.2018 року заяву про вступ в спадщину (а.с. 61). Відповідно до довідки про склад сім`ї № 49 від 15.06.2018 р. за адресою: [ADDRESS] , на момент смерті [PERSON] , разом з нею були зареєстровані та проживали протягом 6 місяців до смерті власника: [PERSON] , (чоловік), [INFO] ; [PERSON] (син), [INFO] (а.с. 71). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , будучи спадкоємцями першої черги, на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] , а [PERSON] прийняла спадщину шляхом подання заяви про вступ в спадщину за законом, судом не встановлено наявність інших спадкомців, як і не встановлено, що відповідачі у встановленому ст. 1270 ЦК України порядку відмовились від прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Отже, належна на праві приватної власності [PERSON] квартира [ADDRESS] , після її смерті з 11.12.2017 року в порядку спадкування перейшла до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах по 1/3 кожному. Приписами ст.\~1216\~ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею \~1218\~ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Виходячи з аналізу ст.ст. 608, 1219 ЦК України характер спірних зобов`язальних правовідносин, які виникли між сторонами, допускає правонаступництво. Відповідно до ч. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Отже, суд вважає, що на підставі норм ст.ст. 1281, 1282 ЦК України позивач, як кредитор спадкодавця [PERSON] , має право вимоги до відповідачів, як спадкоємців після її смерті, про стягнення заборгованості за надані та отримані нею за життя житлово-комунальні послуги. Судом не встановлено, що позивач пропустив строк для пред`явлення вимоги до спадкоємців, оскільки останні не отримували свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується змістом спадкової справи. В постанові Верховного Суду від 15.03.2018 року в справі № 401/710/15-ц зроблений висновок, що прийнявши спадщину відповідач набув право на квартиру, успадкувавши також права та обов`язки спадкодавця. Отже, незалежно від того чи отримав він свідоцтво про право на спадщину та/чи здійснив реєстрацію прав власника на успадковане нерухоме майно, він має нести тягар утримання майна, що йому належить. Таким чином, на підставі наведених вище правових норм та судової практики, суд робить висновок, що до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які прийняли спадщину, в порядку спадкування перейшли обов`язки щодо сплати заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, яка утворилась за життя спадкодавця, в тому числі, яка є предметом даного позову, та щодо сплати за житлово-комунальні послуги на утримання майна, право на яке вони набули в порядку спадкування з моменту смерті спадкодавця - з 11.12.2017 року, незалежно від того, що вони не отримали свідоцтва про право на спадщину та не зареєстрували право власності на нерухоме майно в установленому порядку. Дослідивши надані докази, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , право на яку в порядку спадкування перейшло до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] забезпечується послугами з централізованого опалення, які надає позивач, однак відповідачі порушують свій обов`язок щодо оплати за надані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість. Зі змісту розрахунку заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) вбачається, що заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , яка утворилась за період з 01.10.2009 року по 30.04.2022 року, становить 38509,49 грн (а.с. 6-7). Згідно з ч. 1\~ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності та залежно від положень закону або домовленості між співвласниками може належати їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (частина друга\~статті 355 цього Кодексу). При цьому спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта\~статті 355 цього Кодексу). Відповідно до частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В разі належності квартири декільком особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності, позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного з них про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної сумісної/часткової власності на квартиру. Крім тих випадків, коли між співвласниками досягнуто домовленості щодо утримання квартири і визначено уповноваженого власника квартири (постанова ВС від 20.09.2018 у справі № 522/7683/13-ц, постанова ВСУ від 04.11.2015 у справі 6-734цс15, постанова ВС від 01.09.2020 у справі № 352/2163/13-ц). Беручи до уваги те, що право на квартиру перейшло до співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках - по 1/3 частині кожному, а відтак вони зобов`язані в рівних частинах нести витрати по утриманню належного їм майна. Звертаючись з позовом позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість в сумі по 12836, 50 грн з кожного, яка утворилась за період з 01.10.2009 року по 30.04.2022 року. Разом з тим, відповідачі [PERSON] та [PERSON] просили застосувати до заявлених позивачем вимог строк позовної давності. Відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Статтею 257 ЦК України\~передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України з 12.03.2020 року введено карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався і діє на наданий час. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~розділ "Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії карантину", закон набув чинності з дня його опублікування 02.04.2020 року. У пункті 12\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у редакції\~Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Такий висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21. Відповідно до ч. 4\~ст. 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин, враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом 15.12.2022 р., заявив вимоги про стягнення боргу за період з 01.10.2009 року, який перевищує строк позовної давності, відповідачі [PERSON] та [PERSON] заявили про застосування строку позовної давності, з урахуванням положень пункті 12\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у редакції\~Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX щодо продовження строків позовної давності, позовні вимоги до зазначених відповідачів підлягають задоволенню в межах строку позовної давності за період\~з 01.04.2017\~р.\~по 30.04.2022\~р.\~в сумі\~по 9712,14\~грн з\~кожного (38509,49\~грн (загальний\~борг)\~-\~9373,06\~(борг\~станом на\~01.04.2017)\~:\~на 3\~(кількість\~боржників)),\~яка підтверджується\~змістом наданого\~позивачем розрахунку\~заборгованості. В задоволенні позовних вимог до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, яка утворилась за період з 01.10.2009 р. по 31.03.2017 р., суд відмовляє у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Крім того, згідно долученої [PERSON] квитанції та заяви про зменшення розміру позовних вимог вбачається, що відповідач [PERSON] частково сплатила заборгованість за надані послуги в розмірі 3000,00 грн, тому з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість в розмірі 6712,14 грн (9712,14 грн розмір заборгованості, що підлягає сплаті 3000,00 грн - сума внесеного платежу). Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являвся, відзив на позовну заяву до суду не подавав, вимогу про застосування позовної давності до суду не направляв, а тому суд приходить до висновку про задоволення, заявлених позовних вимог в повному обсязі та стягнення з нього заборгованості в сумі 12836,50 грн. Підсумовуючи викладене, суд стягує з [PERSON] заборгованість в розмірі 6712,14 грн, з [PERSON] - в сумі 9712,14 грн в межах заявлених позовних вимог із застосуванням строку позовної давності, з [PERSON] в межах заявлених позовних вимог в розмірі 12836,50 грн. V. Розподіл судових витрат На підставі\~ст.141\~ЦПК України суд стягує з відповідачів судовий збір по 827,00 грн з кожного, яка була сплачена позивачем при зверненні з позовом і сума якого є мінімальною.

Outcome: approved