Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25 грудня 2020 року, приблизно о 16 годині 23 хвилин, відповідачка, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак [NUMBER] по вулиці Стеценка в місті Києві, порушила вимоги пункту 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила наїзд на транспортний засіб «SKODA FABIA», д.н.з. [NUMBER] , який по інерції зіткнувся з транспортним засобом марки «TOYOTA YARIS», д.н.з. [NUMBER] , про що складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №019977 від 25.12.2020. 17 лютого 2021 року постановою Подільського районного суду міста Києва в справі № 758/836/21 відповідачку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно з рахунком-фактурою № 000232136 від 30.12.2020 про виконання робіт з ремонту автомобіля, за відновлювальний ремонт позивач сплатив 83 736,99 гривень, а також відповідно до акту виконаних робіт № ТО200029332 від 30.12.2020 було сплачено 594,00 гривні за оцінку пошкоджень транспортного засобу. Отже позивач вважає, що вартість понесених ним витрат відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу становить - 84 330,99 гривень, яку повинна відшкодувати відповідачка як винна особа. Просить суд стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 84 330,99 гривень та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 гривень, а всього 94 330,99 гривень. Ухвалою суду від 04.05.2023 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представником відповідачки адвокатом Шимком А.О. було подано відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено, що відповідачка позовні вимоги не визнає в повному обсязі, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідачки адвокат Шимко А.О. у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції. Однак з урахуванням обмеженої технічної можливості для забезпечення проведення судового засідання по даній справі в режимі відеоконференції, а також враховуючи те, що позивачем була подана заява про розгляд справи без його участі, відповідачкою подано відзив на позов у встановленому законом порядку, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, за наявними матеріалами справи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. У судовому засіданні встановлено, що згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] власником транспортного засобу марки «Skoda» модель «Fabia» реєстраційний номер [NUMBER] , 2013 року випуску є [PERSON] . Згідно із копією постанови Подільського районного суду м. Києва від 17.02.2021 у справі № 758/836/21 25.12.2020 о 16 год 23 хв в м. Києві по вул. Стеценка, [PERSON] , керуючи автомобілем «Volkswagen Tiguan» д.н.з. [NUMBER] , не була уважною та не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила наїзд на транспортний засіб «Skoda Fabia» д.н.з. [NUMBER] , який по інерції зіткнувся з транспортним засобом марки «Toyota Yaris» д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів, завдавши матеріальних збитків. [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави - 340,00 грн. Як вбачається з копії полісу № 202164005 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11.12.2020, цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «СК «Ю.Ес.Ай». Згідно з Рахунком-фактурою № 000232136 від 30.12.2020 виконаного ТОВ «Автоцентр Київ» вартість відновлювального ремонту автомобіля «Skoda Fabia» д.н.з. [NUMBER] всього з ПДВ становить 83 736, 99 грн. Згідно з Актом виконаних робіт № ТО200029332 від 30.12.2020 [PERSON] сплатив ТОВ «СК «Ю.Ес.Ай» за проведення оцінки пошкоджень транспортного засобу 594,00 грн. На думку позивача відшкодування шкоди у розмірі 84 330,99 грн повинна відшкодовувати відповідачка [PERSON] , як особа яка завдала шкоду. Отже правовідносини, що виникли між сторонами у справі регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню. Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон №85/96-ВР)). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV). Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак у своїй постанові від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17). Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV). Цивільний кодекс України також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини друга та четверта статті 14 ЦК України) Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи права інших осіб у спосіб передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі. За загальним принципом, відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Разом з тим, як уже зазначалось, винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону). Одночасно за положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що як право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП. При цьому зазначений закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується. Слід також зазначити, що відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення. Відповідно до цього Закону та статті 13 ЦК України сторони повинні діяти добросовісно, не порушуючи права інших осіб - учасників цих правовідносин. За змістом зазначених норм права встановлюється, як добросовісність поведінки особи, чиї права порушено, так і передбачається, що припинення права може бути лише у випадках, передбачених законом. Зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності, як реалізація особою права на дії; можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку). Під здійсненням цивільного права слід розуміти реалізацію тих можливостей, які становлять зміст суб`єктивного цивільного права. Здійснення цивільного права відбувається шляхом вчинення фактичних та юридичних дій, що свідчить по свободу поведінки учасників цивільних правовідносин при реалізації своїх прав та обов`язків на власний розсуд. Цивільне законодавство встановлює правило, згідно з яким нездійснення особою своїх майнових прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом (частина друга статті 12 ЦК України). При цьому, ЦПК України містить норми, коли нездійснення цивільного права є підставою для припинення цивільного права, настання інших негативних правових наслідків для носія такого права. Наприклад, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає припинення поруки у зв`язку з пропуском 6 місяців строку звернення кредитора до поручителя, а також, що з припиненням поруки припиняється й право на отримання сум простроченої заборгованості від поручителя. Ураховуючи вищезазначене, в даному випадку зважаючи на ті обставини, що [PERSON] , як потерпіла особа внаслідок ДТП, винуватицею якого є [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якої на момент ДТП була застрахована ПрАТ «СК «Ю.Ес.Ай», не звернувся з заявою про здійснення відшкодування до страховика у межах річного строку, а звернувся безпосередньо до [PERSON] в судовому порядку, позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими. Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа - ПрАТ «СК «Ю.Ес.Ай» про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є безпідставними, необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed