Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

У листопаді 2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] (батько та мати), [PERSON] (сестри) про визнання частково недійсним та його часткове скасування свідоцтва про право власності від 29.12.1999 року, видане Відділом житлово-комунального господарства та будівництва виконавчого комітету Чугуївської міської ради згідно з розпорядженням (наказом) від 29.12.1999 року № 377/2, в частині належності позивачу права спільної часткової власності на частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 65,0 кв.м. Просив також вважати його ( [PERSON] ) таким, що не використав приватизаційних чеків для приватизації житлової площі за вищевказаною адресою у номінальній вартості 2, 85 грн. Позов обґрунтований тим, що позивач є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] в [ADDRESS] Державної прикордонної служби, однак житлом не забезпечений. На даний час він зареєстрований у військовій частині за адресою: [ADDRESS] , тому хоче бути прийнятий на квартирний облік за місцем проходження служби з метою одержання для проживання службового або орендованого військовою частиною житлового приміщення. Однак комплектуванню його облікової квартирної справи заважає те, що 29.12.1999 року, коли позивач був неповнолітнім, його батьком [PERSON] із сім`єю чотири особи була здійснена безоплатна приватизація житла за адресою: [ADDRESS] , і в свідоцтві про право власності на житло зазначено, що кожному члену сім`ї належить на праві спільній частковій власності частина квартири. Коли йому (позивачу) стало відомо про вказану обставину 03.10.2005 року ним через довірителя [PERSON] укладено договір дарування частини квартири на користь сестри [PERSON] . Після укладення цього договору він вважав себе таким, що не використав право на приватизацію. Досягнувши повноліття і отримавши право самостійного прийняття рішень, позивач вважає, що в результаті дій його батьків по приватизації спірної квартири у 1999 році були порушені його охоронювані законом права та інтереси, що полягає у фактичному позбавленні права вільного вибору способу задоволення своїх житлових потреб при досягненні повноліття та подальшої реалізації його права на приватизацію житла. Подалі позивач надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав за заявленими підставами та просив їх задовольнити. Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] також надали відповідні заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги [PERSON] визнали у повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення. Представник третьої особи - Чугуївської міської ради Харківської області надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, просить ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло від 29 грудня 1999 року, виданого на підставі розпорядження (наказу) № 377/2 Відділом житлово-комунального господарства та будівництва виконавчого комітету Чугуївської міської ради, квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 65,0 кв.м.,належить на праві спільної часткової власності [PERSON] -1/4 частка, та членам його сім`ї: [PERSON] - 1/4 частка, [PERSON] - 1/4 частка, [PERSON] -1/4 частка Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду та зареєстрована в Чугуївському міжміському бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу №4487/63(а.с.12,12 зворот). З копії документів «Облікової справи громадян, що приватизували житло(розпорядження органу приватизації,заяви, довідки про склад сім`ї» на приватизацію квартири [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] та повнолітні члени його сім`ї: [PERSON] та [PERSON] подали заяву про передачу їм в приватну спільну власність на 4-х осіб вказану квартиру, яку вони займають на умовах найму (а.с.20). Згідно довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири та займані ними приміщення в квартирі за адресою [ADDRESS] проживають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду: [PERSON] ,[INFO], -наймач; [PERSON] , [INFO] - дружина; [PERSON] ,[INFO], - син; [PERSON] , [INFO] , -дочка(а.с.21). З копії розпорядження органу приватизації № 377/2 від 29.12.1999 р. Відділу ЖКГ та будівництва вбачається, що прохання [PERSON] про безоплатну передачу йому з членами сім`ї у приватну власність квартиру за адресою: [ADDRESS] задоволено. Вирішено видати свідоцтво про власність на житло і посвідчити право на одержання належних мешканцям квартири житлових чеків на суму 5 грн.08 коп. відповідно до розрахунку площі квартири, що безоплатно приватизується (а.с. 22-23). Згідно довідки Чугуївської міської ради Харківської області від 17.01.2022 за №2 [PERSON] приймав участь у приватизації житла у м. Чугуєві Харківської області за адресою: [ADDRESS] (за вказаною адресою був зареєстрований з 28.12.1985 по 20.07.2005). Свідоцтво про право власності на житло за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] видане 29.12.1999 відділом житлово-комунального господарства та будівництва виконавчого комітету Чугуївської міської ради на ім`я [PERSON] .-1/4 частка, [PERSON] - 1/4 частка, [PERSON] - 1/4 частка, [PERSON] -1/4 частка. Загальна площа квартири 65,0 кв.м.,відновна вартість на момент приватизації - 11,38 грн. Використано приватизаційних чеків на суму 11,38 грн. (по 2,85 грн. за кожним) - а.с. 16. Відповідно до довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» № 4787/6038-9080 від 14.09.2021 р. [PERSON] ,19832 р.н., який проживав з 28.12.1985р. по 20.07.2005р. за адресою: [ADDRESS] , є в списках громадян України, що мають право на приватизацію житла. Житловий приватизаційний чек використано 07.12.1999 р. (а.с.15). Як вбачається з копії договору дарування частки квартири, посвідченого нотаріусом Чугуївської Державної нотаріальної контори Дідік Є.Г. 03 жовтня 2005 року за реєстровим №1-2128, [PERSON] , яка діє по нотаріально посвідченої довіреності за [PERSON] , (дарувальник) подарувала, а [PERSON] (обдарована) прийняла у дар частку квартири [ADDRESS] . Вищевказана частка квартири належить дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом житлово-комунального господарства та будівництва виконавчого комітету Чугуївської міської ради 29.12.1999 року та зареєстрованого у Чугуївському міжміському бюро технічної інвентаризації за № 4487 /63(а.с. 13). Згідно реєстраційного посвідчення Чугуївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 13.10.2005 р. частка квартири [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договора дарування, посвідченого Чугуївською держнотконторою 03.10.2005 р за №1-2128. Записано у реєстрову книгу №25-П за реєстровим № 4487/63(а.с.14). Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Частиною третьою статті 9 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках,які перебуваютьу власностітериторіальних громад,або придбанняїх ужитлових кооперативах,на біржовихторгах,шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Можливість набуття фізичною або юридичною особою права власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності, передбачено також частиною першою статті 345 ЦК України. На час подання до органу приватизації заяви [PERSON] про передачу йому та членам його сім`ї в приватну власність квартири за адресою: [ADDRESS] ,та видачі розпорядження про приватизацію вказаної квартири від 29.12.1999 року, приватизація здійснювалася відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-XII від 19.06.1992 року та наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян». Згідно з приписами частин 1,2 статті 8 Закону України «Про приватизацію житлового фонду»(в редакції на момент приватизації спірної квартири) приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією,та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Згідно з пунктом 5 Наказу № 56 передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло. Відповідно до п. п. 20-22 Положення про порядок передачі квартир(будинків) у власність громадян при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку), громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення. У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. У довідці вказуються новонароджені і на них враховується норма площі, що передається безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Таким чином, однією з обов`язкових умов для виникнення в мешканців квартири права на приватизацію квартири є їх звернення до органів приватизації. Як вбачається з матеріалів справи із заявою про передачу в спільну часткову власність квартири за вищевказаною адресою до органу приватизації звернувся уповноважений власник - [PERSON] , членами сім`ї якого зазначені: його дружина [PERSON] та діти: син [PERSON] та дочка [PERSON] (а.с.20-21). Згідно із ч.3 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з аналізу змісту закону «Про приватизацію державного житлового фонду» в поєднанні з нормами стст.1, 6, 9, 61 ЖК УРСР, ст.29 ЦК, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст.64 ЖК УРСР права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності, а отже і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї. Посилання позивача на недопустимість здійснення приватизації спірної квартири без його згоди з огляду на його неповноліття, є безпідставними, оскільки при здійсненні приватизації спірної квартири органом приватизації були дотримані наведені вимоги діючого на той час законодавства, яке регулювало приватизацію державного житлового фонду. Відповідно до ст. 60 Кодексу про шлюб та сім`ю України (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) захист прав та інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей лежить на їх батьках, які діють без особливих на те повноважень. Згідно ст.13 ЦК УРСР в редакції, чинній на час приватизації, неповнолітні віком від п`ятнадцяти до вісімнадцяти років вправі укладати угоди за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальників. Матеріали справи не містять будь-яких фактичних даних про те, що волевиявлення позивача по приватизації квартири було іншим. Про це свідчить й подальші дії вже повнолітнього [PERSON] , який 29.05.2005 року надав на ім`я матері нотаріально посвідчену довіреність для здійснення дій по відчуженню належної йому частки квартири сестрі [PERSON] відповідно до договору дарування частки квартири від 03.10.2005 року (а.с. 13). Таким чином, батьки позивача діяли у процесі приватизації спірної квартири у 1999 році як у власних інтересах, так і в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] як законні представники відповідно до чинного законодавства. Також суд вважає безпідставними посилання позивача [PERSON] на те, що приватизація частини спірної квартири на його ім`я під час неповноліття, порушує його права, так як фактично позбавило права вільного вибору способу задоволення своїх житлових потреб при досягненні повноліття та подальшої реалізації його права на приватизацію житла, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація житлового фонду здійснюється шляхом його відчуження на користь громадян України у спосіб безоплатної передачі їм квартир (будинків), кімнат у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 кв.м. загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 кв.м. на сім`ю. Згідно ст. 5 цього Закону якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра. Якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності - грошима. Сума доплат визначається добутком розміру надлишкової загальної площі на вартість одного квадратного метра. Отже, для приватизації державного житлового фонду житлові чеки вважаються використаними повністю, якщо у власність наймача і кожного члена його сім`ї безоплатно передано з державного житлового фонду загальну площу квартири (будинку) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Так само житловий чек є використаним у повному обсязі один раз, якщо його залишок після безоплатної приватизації житла, площа якого менша санітарної норми, використано для придбання частки майна державних підприємств, земельного фонду або весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Таким чином тільки повне використання житлових чеків є фактом реалізації один раз права на безоплатну приватизацію житла, передбаченого пунктом 5 статті 5 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду». Таких висновків дійшов Конституційний Суд України у рішенні № 15-рп/2010 від 10.06.2010 р. у справі № 1-38/2010. Як вбачається з розрахунку площі квартири, доданого до розпорядження (наказу) від 29.12.1999р. за № 377/2 з урахуванням площі квартир и 65 кв.м, кількість мешканців -4 особи, зазначено, що розмір загальної площі, що підлягає безоплатної передачі згідно Закону складає 94,0 (4 х21,0 +10 =94,0), а сума житлових чеків, яка підлягає видачі мешканцям складає 5 грн.08 коп. з розрахунку (94,0 -65,0) х 0,175= 5,08 ( а.с. 22). Між тим згідно довідки Чугуївської міської ради Харківської області від 17.01.2022 за №2 при приватизації за адресою: [ADDRESS] використано приватизаційних чеків на суму 11,38 грн. (по 2,85 грн. за кожним) - а.с. 16. Тобто [PERSON] з членами своєї сім`ї (в тому числі й позивач [PERSON] ) при приватизації спірної квартири не у повному обсязі використали житлові чеки, тому вважати, що вони повністю реалізували своє право на безоплатну приватизацію житла не має підстав. У зв`язку із зазначеним суд вважає, що участь позивача у приватизації спірної квартири, яка має загальну площу 65,0 кв.м., разом зі своєю сім`єю у складі чотирьох осіб, не позбавляє його можливості самостійно реалізувати своє право на отримання житла, оскільки житлові чеки позивача були використані не в повному обсязі, і він не позбавлений права стати на облік осіб, які потребують покращення житлових умов як військовослужбовець, з урахуванням мінімального розміру забезпеченості житловою площею у м. Одесі. Системний аналіз вище наведених положень закону дає підстави для висновку про те, що приватизація є особливою формою правочину, що регулюється спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про приватизацію житлового фонду», положеннями якого не передбачено визнання приватизації частково недійсною. Натомість, приватизація може бути визнана незаконною в разі порушення вимог законодавства, яке регулює процедуру її проведення, та, як наслідок, підставою для скасування розпорядження органу приватизації та видане на його підставі свідоцтво. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим». Суд враховує ці висновки Верховного Суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Наведеними нормами процесуального права саме на позивача покладається обов`язок довести обґрунтованість усіх заявлених вимог, надати належні та допустимі докази на підтвердження підстав позову. Між тим позивачем [PERSON] не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження того, що його батьки під час приватизації спірної квартири діяли всупереч його інтересам. У зв`язку з наведеним, суд не вбачає підстав для задоволення заявлених вимог [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі покладаються на позивача.

Outcome: dismissed