Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 01 лютого 2023 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування\~доводів позову\~позивач посилається на те, що відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2012 року було розірвано шлюб позивачем [PERSON] , та відповідачкою [PERSON] . Від спільного проживання в зазначеному шлюбі позивач з відповідачкою мають двох дітей а саме: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Діти з часу розлучення проживають разом з відповідачкою [PERSON] , а позивач продовжує своїх дітей матеріально утримувати та забезпечувати. 12 квітня 2012 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було визначено: «Стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , до досягнення ними повноліття, у розмірі 1/3 частин від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, стягуючи аліменти на користь матері дітей [PERSON] , починаючи стягнення з дня подання позову, а саме з 16.03.2012 року». 20 листопада 2015 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 240. Від спільного проживання в зазначеному шлюбі у позивача з його дружиною [PERSON] народилося двоє дітей, а саме: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Позивач, дружина та діти проживають разом, діти знаходяться на повному утриманні та забезпеченні позивача. Таким чином, з часу призначення до стягнення з позивача аліментів на утримання двох дітей ( [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ) на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2012 року в позивача змінився сімейний стан, а саме він уклав новий шлюб, в якому народилися ще двоє дітей ( [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ) та відповідно змінився і погіршився мій матеріальний стан через фактичне утримання позивачем чотирьох дітей. Від відповідача на адресу суду відзиву не надходило. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 01 лютого 2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Покопцевій Д.О. Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. До суду 13 березня 2023 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача . Ухвалою судді від 13 березня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Представник позивача надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, в якій позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановленні судом Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2012 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2012 року було визначено: «Стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , до досягнення ними повноліття, у розмірі 1/3 частин від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, стягуючи аліменти на користь матері дітей [PERSON] , починаючи стягнення з дня подання позову, а саме з 16.03.2012 року». Від іншого шлюбу у позивача народилось двоє дітей, а саме син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Позивач обґрунтовує зміну розміру аліментів, визначений рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2012 року, тим, що його матеріальне становище погіршилось через народження в іншому шлюбі двох дітей, і як наслідок через фактичне утримання позивачем чотирьох дітей. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Отже, розмір аліментів може бути зменшений за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України. Частиною 2\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і він може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. \~Відтак, стягнення аліментів на утримання інших дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), не можуть бути безумовною підставою для зменшення розміру аліментів за рішенням суду у заявленому позивачем розмірі, оскільки у разі їх зменшення розмір аліментів на утримання дітей буде значно зменшено у порівнянні з правами інших дітей відповідача. Позивач не довів належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дітей від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Факт народження у платника аліментів дитини у іншому шлюбі без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 715/2073/20. З урахуванням викладених обставин суд приходить до висновку про недоведеність і необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed