Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

[PERSON] \~звернувся до\~Лохвицького районного\~суду Полтавської\~області з\~позовом,\~в обгрунтування\~якогозазначив, що 21.10.2021 року старшим державним виконавцем Лохвицького відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Ткаченко М.С. була розглянута заява АТ КБ «ПриватБанк» про примусове виконання виконавчого напису № 6544 від 03.11.2018 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: житловий будинок: загальною площею 93,5 кв.м,, житловою площею 48,0 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить йому на праві власності. За результатами звернення стягнення на вищевказане нерухоме майно було задоволено вимоги стягувана - АТ КБ «ПриватБанк», а саме заборгованість в розмірі 34 586,06 доларів США, що за курсом НБУ складає 977746,92 грн. 21.10.2021 року старшим державним виконавцем Ткаченко М.С. на підставі вищевказаного виконавчого напису було відкрито виконавче провадження ВП № 67215739 про звернення стягнення на вищевказаний нерухоме майно. Вважає, що виконавчий напис № 6544 від 03.11.2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. не підлягає виконанню із наступних підстав. 21.07.2005 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № РLХ0GК08000005, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 10000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.07.2025 року. У зв`язку із різким «стрибком» курсу долара США відносно гривні [PERSON] не мав можливості виконувати кредитні зобов`язання, згідно вищевказаного договору. У подальшому, згідно рішення Лохвицького районного суду від 13.11.2014 року (справа №538/1370І/14-ц) було стягнуто з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 6680,7 доларів США, 20189,69 доларів США, що за курсом НБУ складало 234200,40 грн. за кредитним договором № РLХ0GК08000005 від 21.05.2005 року. На підставі вказаного рішення суду 24.11.2014 року був виданий виконавчий лист № 2/538/434/14, на підставі якого 16.01.2015 року старшим державним виконавцем Ткаченко МС. було відкрито виконавче провадження ВП № 46061438 про стягнення на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначеної у рішенні суду заборгованості. На даний час вказаний виконавчий лист знаходиться на виконані у Лохвицькому відділі державної виконавчої служби. Таким чином, як видно із вищевказаного рішення Лохвицького районного суду, виконавчого листа № 2/538/434/14 виданого 24.11.2014 року та оскаржуваного виконавчого напису, згідно останнього з нього стягується заборгованість по одному й тому ж кредитному договору № РLХ0GК08000005 від 21.05.2005 року. Перед вчиненням виконавчого напису [PERSON] не був повідомлений кредитором про розрахунок заборгованості, а також про відкриття процедури вчинення виконавчого напису, що позбавило його можливості повідомити кредитора та нотаріуса, який вчиняв виконавчий напис про наявність рішення суду про стягнення заборгованості по кредитному договору № РLХ0GК08000005 від 21.05.2005 року і про наявність виконавчого провадження. Просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 6544 вчинений 03.11.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: житловий будинок: загальною площею 93,5 кв.м., житловою площею 48,0 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 06.03.2023 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та справу призначено до судового розгляду (а.с. 19). В судове засідання сторони та треті особи не з`явилися. Представник позивача [PERSON] - адвокат Кузьменко В.О. через канцелярію суду надав заяву про розгляд справ у його відсутність (а.с. 58). Позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує (а.с. 21). Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» надіслав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що Відповідно до укладеного договору №PLX0GK08000005 від 21.07.2005р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 10000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.04% на рік. на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим, терміном повернення 21.07.2025р. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та [PERSON] 21.07.2005р. укладено договір іпотеки, згідно якого іпотекодавець надав в іпотеку належне йому нерухоме майно (житловий будинок). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржникам забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволенні своїх вимог за рахунок предмета переважно перед іншими кредиторами свого боржника в порядку, встановленого цим законом. Відповідно до положень ст. 33 даного Закону, у разі невиконання боржником свого зобов`язання за кредитним договором кредитор має право звернути стягнення на предмет іпотеки, що забезпечує кредитне зобов`язання. При цьому звернення стягнення проводиться як у в позасудовому за рішенням суду.Грошові зобов`язання\~за кредитним\~договором № РLХ0GК08000005\~від 21.05.2005\~року[PERSON] чином не виконував, порушив строки виконання зобов`язань по сплаті кредиту, від користування кредитом, неустойки, а тому, банк як кредитодавець та іпотекодержатель може звернути стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог. Жодних розрахунків або доказів невідповідності чи відсутності боргу перед Банком, платіжних документів на підтвердження повного або часткового виконання [PERSON] зобов`язань за укладеним кредитним договором станом на день вчинення виконавчого напису не надано, позивач належними доказами не спростовує, а ні факту заборгованості перед банком, ані розміру боргу, зазначеного у виконавчому написі (а.с. 27-31). Представник третьої особи- Лохвицького ВДВС у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 20). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 21.07.2005 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № РLХ0GК08000005, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 10000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.07.2025 року. У зв`язку із різким «стрибком» курсу долара США відносно гривні [PERSON] не мав можливості виконувати кредитні зобов`язання, згідно вищевказаного договору. У подальшому, згідно рішення Лохвицького районного суду від 13.11.2014 року (справа №538/1370І/14-ц) було стягнуто з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 6680,7 доларів США, 20189,69 доларів США, що за курсом НБУ складало 234200,40 грн. за кредитним договором № РLХ0GК08000005 від 21.05.2005 року (а.с. 6). На підставі вказаного рішення суду 24.11.2014 року був виданий виконавчий лист № 2/538/434/14, на підставі якого 16.01.2015 року старшим державним виконавцем Ткаченко МС. було відкрито виконавче провадження ВП № 46061438 про стягнення на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначеної у рішенні суду заборгованості (а.с. 7-8). 03.11.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. був чинений виконавчий напис № 6544, про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: житловий будинок: загальною площею 93,5 кв.м,, житловою площею 48,0 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності, у зв`язку з виниклою у період з 21.07.2005р. по 31.08.2018р. заборгованості у розмірі 34586,06 доларів США, що за курсом НБУ складає 977746,92 грн. (а.с. 9). 21.10.2021 року старшим державним виконавцем Ткаченко М.С. на підставі вищевказаного виконавчого напису було відкрито виконавче провадження ВП № 67215739 про звернення стягнення на вищевказаний нерухоме майно (а.с. 10). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172». У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». У постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 204/4071/14 (провадження № 61-360св18), від 09 лютого 2022 року у справі № 547/210/20 (провадження № 61-16834св21) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постановах від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження №14-278гс18). Так, згідно рішення Лохвицького районного суду від 13.11.2014 року (справа № 538/1370І/14-ц) було стягнуто з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 6680,7 доларів США, 20189,69 доларів США, що за курсом НБУ складало 234200,40 грн. за кредитним договором № РLХ0GК08000005 від 21.05.2005 року (а.с. 6). На підставі вказаного рішення суду 24.11.2014 року був виданий виконавчий лист № 2/538/434/14, на підставі якого 16.01.2015 року старшим державним виконавцем Ткаченко МС. було відкрито виконавче провадження ВП № 46061438 про стягнення на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначеної у рішенні суду заборгованості (а.с. 7-8). Тобто, кредитор реалізував своє право на дострокове стягнення заборгованості за кредитом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Звернувшись з позовом про стягнення з позичальника усієї заборгованості за кредитним договором, банк змінив строк виконання зобов`язання, а тому нарахування процентів є безпідставним, однак відповідно до наданого банком нотаріусу розрахунку проценти нараховувались після 2014 року і нотаріусом запропоновано звернути стягнення в рахунок погашення процентів за користування кредитними коштами у більшому розмірі (34586,06 дол. США, що еквівалентно станом на 31.08.2018р. 977747,92 грн). До того ж, з виконавчого напису № 6544 від 03.11.2018 року вбачається, що стягнення заборгованості проводиться у період з 21.07.2005р. по 31.08.2018р., не дає однозначного розуміння на який час та за який період утворилась заборгованість. А згідно наданого стороною позивача листа Лохвицького ВДВС № 10099/17-1531/5 від 09.06.2023 року, у період з 16.01.2015р. по 09.06.2023 року з [PERSON] на корить АТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість в сумі 90423,29 грн. на підставі виконавчого листа № 2/58/434/14 від 24.11.2014 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № РLХ0GК08000005 від 21.05.2005 року (а.с. 59). Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином як у безспірності розміру заборгованості, з метою погашення якої запропоновано звернути стягнення за виконавчим написом, так і у самому розмірі такої заборгованості, а як встановлено судом заборгованість не є безспірною. Також, суд вважає необхідним зазначити, що у судовому засіданні не було встановлено доказів на підтвердження факту отримання боржником повідомлення стягувача про порушення зобов`язання. Відповідач не надав доказів на підтвердження факту отримання позивачем вимоги про порушення зобов`язання, тобто не підтвердив доказами обставини викладені у відзиві, а також не спростував доводи сторони позивача про те, що остання не отримувала такої вимоги. Відповідно до висновків Верховного Суду щодо застосування норм права викладених у постанові від 10.11.2021 у справі № 758/14854/20, неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість учинення виконавчого напису. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved