Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

[PERSON] , діючи в особі представника - адвоката Кучер Ю.В. звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування удаваним. Позов обгрунтовує тим, що він та [PERSON] на підставі договору дарування частини будинку від 11.01.2008 року отримали у власність (прийняли у дар) від [PERSON] в рівних частинах частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд [ADDRESS] . На земельній ділянці розташовано: житловий будинок з прибудовами А-І, стіни якого цегляні, житловою площею 65,4 кв. м., сарай В, погріб Д, вбиральня Е, огорожа № 1,2,4,5,7,8, водоколонка 3. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] стали співвласниками будинку [ADDRESS] по 1/4 частині кожен. Частина будинку, яка перейшла їм у власність від батька є ізольованою частиною житлового будинку, з окремим входом, двором, надвірними спорудами. В 2021 році [PERSON] усно висловила бажання відчужити належну їй 1/4 частку житлового будинку. Він пояснив [PERSON] , що він, як співвласник вказаної частини будинку, має переважне право на купівлю належної їй частки і має таке бажання, але вона не надала йому інформацію щодо ціни продажу належної їй частки будинку та письмово у визначений законом спосіб не повідомила його про намір відчуження належної їй нерухомості та умови. В грудні 2021 року він дізнався про розгляд Придніпровським районним судом м. Черкаси справи № 711/6781/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Черкаська міська рада про поділ житлового будинку з надвірними спорудами та встановлення порядку користування земельною ділянкою. Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів йому стало відомо, що 14.06.2021 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування частини житлового будинку, згідно якого [PERSON] безоплатно передала у власність ( подарувала) [PERSON] 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд [ADDRESS] . [PERSON] є абсолютно сторонньою особою для [PERSON] , а тому вона не мала бажання, наміру та підстав для передачі йому у власність безоплатно належну їй частку. Він переконаний, що [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування частини будинку лише з однієї підстави - уникнути обов`язку [PERSON] перед ним щодо переважного права покупця, оскільки їй було відомо, що він мав намір таким правом скористатись і від нього не відмовився. Він звертався до [PERSON] після отримання вказаного вище позову, і вона повідомила, що отримала від [PERSON] грошові кошти за належну їй частину житлового будинку, на підтвердження чого надала йому розписку. Зазначені вище обставини вказують на те, що фактично [PERSON] мала намір укласти з [PERSON] договір купівлі-продажу частини будинку, [PERSON] передав їй грошові кошти за належне їй майно, а тому укладений між ними договір дарування від 14.06.2021 є удаваним, який вчинений з метою приховання справжнього змісту цивільно-правових відносин між його сторонами. Відповідно до ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до положень ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Якщо бажання придбати частку у праві спільної часткової власності виявили кілька співвласників, продавець має право вибору покупця. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік. Передача співвласником свого переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності іншій особі не допускається. Згідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно ч. 1 ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно до ч.2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Встановлення факту передання сторонами договору дарування речі, зокрема, нерухомого майна, за відповідну плату, є свідченням того, що такий договір дарування є удаваним, а відносини сторін у такому випадку має регулюватися за правилами щодо правочину (договору купівлі-продажу), який сторони насправді вчинили до цього. Даний факт, є важливим для визначення судом того чи не були порушені права співвласника майна, яке перебуває у спільній частковій власності, зокрема, переважного право перед іншими особами на купівлю частки у спільному частковому майні, яке, у разі визначення судом такого порушення, може бути захищено шляхом пред`явлення до суду позову про переведення на цього співвласника прав та обов`язків покупця. На підставі наведеного просить суд визнати причини пропуску строку позовної давності поважними; визнати договір дарування 14 червня 2021 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Михайловською А.А., зареєстрований в реєстрі за номером 1037, удаваним; виключити з Державного реєстру прав на нерухоме майно запис про право власності [PERSON] на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] ; перевести на [PERSON] права та обов`язки покупця 1/4 частини житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] . Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.01.2023 року відкрите загальне позовне провадження у справі. 02.02.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник [PERSON] адвокат Гончар С.М. просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що позивачем неповно повідомлені суду обставини, що мають істотне та вирішальне значення для правильного вирішення спору. Відповідач [PERSON] на сьогодні е власником 3/4 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд за адресою: [ADDRESS] , серед яких: частка належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 18.06.2006 року; частка належить йому на підставі договору дарування частини житлового будинку від 14.06.2021 року. Вказане вище означає, що станом на 14.06.2021 року [PERSON] вже був одним із співвласників житлового будинку по [ADDRESS] - із 2006 року, маючи у власності 1/2 частку. Тобто, на 14.06.2021 року співвласниками цього будинку були: [PERSON] (частка 1/4); [PERSON] (частка 1/2); [PERSON] (частка 1/2). Станом на 14.06.2021 житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] з натурі між співвласниками поділений не був. Так, відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. У світлі наведеного слід звернути увагу, що ст. 235 ЦК України визначає, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Таким чином, визнання правочину удаваним не може бути самоціллю, не може бути і не є самостійним способом ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів прав позивача. Визнання правочину удаваним є виключно передумовою для подальшого застосування правил щодо правочину, який сторони насправді вчинили (в разі встановлення такого судом). Тому з точки зору досягнення завдань цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, недостатнім та неефектвиним є вирішення питання про визнання правочину удаваним без з`ясування можливості застосування наслідків, передбачених (у випадку із заявленим позовом) ст. 362 ЦК України. Оскільки інтерес позивача, як це вбачається із позову, стосується саме набуття права власності на частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, розташованого за адресою [ADDRESS] , що до 14.06.2021 року належала [PERSON] , шляхом переведення на нього прав та обов`язків покупця цієї частки. Для досягнення такого результату необхідна наявність повного юридичного складу із таких елементів: доведення позивачем факту приховання сторонами договору дарування від 14.06.2021 року насправді укладеного між ними договору купівлі-продажу частки у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] ; доведення позивачем факту наявності саме у нього переважного права купівлі цієї частки;доведення позивачем ціни, за яку вчинено договір купівлі-продажу; внесення позивачем суми, що відповідає такій ціні, на депозитний рахунок суду одночасно із пред`явленням позову (вимога абз. 1 ч. 4 ст. 362 ЦК України). У зв`язку із наведеним наголошує, що: відсутні докази приховання сторонами договору дарування від 14.06.2021 року договору купівлі-продажу частку (відсутні взагалі, позов ґрунтується лише на припущеннях); у позивача [PERSON] станом на 14.06.2021 року відсутнє було переважне перед відповідачем [PERSON] право на купівлю частки [PERSON] , оскільки обидва були співвласниками того ж майна і мали однакове право на купівлю частки іншого співвласника; у позові відсутнє навіть зазначення ціни, за яку, на думку [PERSON] , було вчинено купівлю-продаж частки (не кажучи вже про повну відсутність доказів щодо цього); позивачем не внесено будь-якої суми на депозитний рахунок суду одночасно із пред`явленням позову. Позивач зазначає про те, що довідався про порушення свого права у зв`язку із одержанням позову [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою у грудні 2021 року. Зважаючи на те, що позов подано у грудні 2022 року, істотного значення набуває число (день) місяця грудня 2021 року, коли [PERSON] отримав копію позовної заяви [PERSON] , оскільки відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Таким чином, [PERSON] «делікатно» змовчав про точну дату отримання ним копії позовної заяви [PERSON] (з чим позивач пов`язує момент, коли він довідався про оспорюваний правочин), що викликає істотні сумніви у поданні позову в межах строку позовної давності. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.02.2023 року в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Гончара С.М. про залишення без розгляду позовної заяви [PERSON] , в особі представника - адвоката Кучер Ю.В. до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування удаваним відмовлено. Позовну заяву [PERSON] , в особі представника - адвоката Кучер Ю.В. до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування удаваним залишено без руху. Надано позивачу строк - який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу копії ухвали для виправлення недоліків позовної заяви, які зазначені в мотивувальній частині ухвали. У зв`язку з усуненням недоліків ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.03.2023 року, яка постановлена без виходу до нарадчої кімнати продовжено розгляд справи. 22.02.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача а позов підтримала, просила його задовольнити. 22.03.2023 року до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.03.2023 року закрите підготовче провадження у справі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник проти задоволення позову заперечували. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.02.2008 року [PERSON] та [PERSON] належало на праві власності по частині житлового будинку [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 11.01.2008 року. Інша частина зазначеного житлового будинку належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.08.2006 року. 14.06.2021 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування частини житлового будинку. Договір посвідчено Михайловською А.А., приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 1037 Згідно вказаного договору, [PERSON] , як Дарувальник та [PERSON] , як Обдарований, попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам`яті та діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки укладеного договору, домовились про таке: - Дарувальник безоплатно передає у власність (дарує), а Обдаровуваний приймає у дар частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд [ADDRESS] . На земельній ділянці, де розташований вказаний житловий будинок з прибудовами А-І, а, а1, а3, загальною площею 109,3 кв. м., житловою площею 65,4 кв.м., розташовані також: сарай В, поргіб Д, вбиральня Е, баня Ж, гараж 3, альтанка К, погріб Л, огорожа № 1,2,4,5,7,8, водоколонка № 3. Кадастровий номер земельної ділянки 7110136400:03:042:0093, площа земельної ділянки 0,0650 га. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Частиною 1 ст. 718 ЦК України передбачено, що дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.2 ст. 719 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. ст. 722 УЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач та його представник посилаються на те, що [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування частини будинку лише з однієї підстави - уникнути обов`язку [PERSON] перед позивачем щодо переважного права покупця, оскільки їй було відомо, що він мав намір таким правом скористатись і від нього не відмовився. Суд вважає, що вказана обставина не є підставою для визнання оспорюваного правочину удаваним, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст. 362 ЦК України разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Відповідно до ч.4 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік. Суд вважає, що у позивача [PERSON] станом на 14.06.2021 року (момент укладання договору дарування) відсутнє було переважне перед відповідачем [PERSON] право на купівлю частки [PERSON] , оскільки обидва були співвласниками того ж майна і мали однакове право на купівлю частки іншого співвласника. Крім цього, відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Як роз`яснив Пленум ВСУ у п.25 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року, за удаваним правочином (стаття 235 ЦК ( 435-15 )) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК ( 435-15 ) має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2022 року в справі № 576/564/21 (провадження № 61-19258св21) вказано, що: «якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є удаваним (стаття 235 ЦК України). У разі встановлення, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головною умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме. Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір,

Outcome: dismissed