Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем, посилаючись на те, що [INFO] померла його рідна мати [PERSON] , яка проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Оскільки мати була похилого віку, постійно хворіла та в неї не було жодних родичів окрім сина, то останній постійно, до смерті матері, проживав разом з нею, піклувався та надавав всю необхідну їй допомогу. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, однак звернувшись до нотаріуса для прийняття спадщини, заявник отримав роз`яснення, відповідно до якого нотаріус послався на те, що був пропущений строк звернення, та не надано документів, які б стверджували про фактичне прийняття спадщини. Після смерті матері, жодних родичів не залишилось. Чоловік, невістка та онук [PERSON] померли, а сама [PERSON] залишила заповіт, відповідно до якого заповіла своє майно своєму сину, заявнику [PERSON] . На підставі наведеного просить суд встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, задля можливості прийняти спадок після матері. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10.05.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. Від Київської міської ради 25.05.2023 до суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких заінтересована особа посилається на постанову Пленуму Верховного Сулу України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне місце проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Та просять суд ухвалити рішення, згідно норм чинного законодавства України. Заявник [PERSON] всудове засідання не з`явився. Від представника заявника - адвоката Сікача О.М. до суду надійшла заява з проханням проводити розгляд справи без участі заявника та його представника. Заяву підтримують в повному обсязі та просять її задовольнити. Представник заінтересовані особи Київської міської ради в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи містяться заяви від представника [PERSON] про розгляд справи у відсутності представника Київської міської ради. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved