Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-22 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, виконавчий комітет Ірпінської міської ради, про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та встановлення графіку зустрічей з дитиною. Згідно позовної заяви, позивач вказує про те, що 28.08.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. [INFO] у сторін народився син, [PERSON] . 3 початку 2020 року у сторін склались протилежні погляди на сімейне життя, внаслідок чого вони почали проживати роздільно та перестали вести спільне господарство. В січні 2021 року позивач подав позов до відповідача про розірвання шлюбу. Зазначає про те, що позивач добровільно сплачує аліменти, бере якомога активнішу участь в утриманні та вихованні сина. За місцем реєстрації позивача створені всі умови для того, щоб син періодично був у позивача, мав все необхідне для свого зростання та виховання. Відповідачка переїхала жити до Ірпеня та поставила умову про побачення з сином в понеділок середу та суботу, проте даний графік позивача не може задовольнити, оскільки він працює та проживає в м. Києві. Після робочого дня, затративши час на добирання до м. Ірпеня, в позивача залишається лише 1 година на прогулянку з сином, після чого позивачу потрібно повертатись додому. Такий час занадто малий для того, щоб позивач міг дійсно брати активну участь у вихованні сина. Вказує про те, що на прохання брати дитину на вихідні, батьку було категорично відмовлено відповідачкою. Зазначає про те, що 1-2 травня позивач був у відрядженні, про що повідомив відповідачку, попросив її посприяти тому, щоб син побув у позивача на кінець травневих свят (8-9 травня), проте йому було знову відмовлено, мотивовано це тим, що відповідачка з сином будуть їхати до її батьків в м. Умань. Пізніше позивачу стало відомо, що у визначені позивачем дні ніхто до бабусі і дідуся (по лінії матері) не їздив. Таким чином, зазначає про те, що склалась ситуація, при якій позивачу чиняться систематичні перешкоди в спілкуванні з дитиною, внаслідок чого позивач змушений звернутись до суду з метою законодавчого врегулювання даного питання. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у вихованні та вільному спілкуванні з сином, визначити наступні способи участі [PERSON] у вихованні і спілкуванні з сином - [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення графіка його систематичних побачень із сином: -перша та третя п?ятниця, субота та неділя кожного місяця з 17 години п?ятниці до 19 години неділі без присутності матері без обмеження місця проведення зустрічі; осінні та весняні канікули, що будуть передбачені в навчальному закладі, в якому буде навчатися [PERSON] , дитина перебуває з батьком без присутності матері без обмеження місця проведення зустрічі; спільний відпочинок: половину літніх канікул [PERSON] , [INFO] , проводить з батьком [PERSON] згідно з графіком його відпустки без присутності матері без обмеження місця проведення зустрічі та відпочинку; в інші дні - за попереднім узгодженням з матір?ю дитини [PERSON] ; необмежене спілкування батька з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; в день побачення з сином, позивач має право забирати сина з дому/дитсадочку/школи особисто. Зобов?язати [PERSON] , за один день до дня зустрічі [PERSON] з сином, надати інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання змін, повідомити про це особисто позивача на наступний день з дня набрання таких обставин. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. В судовому засіданні позивач просив уточнені позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача просив позовні вимоги задовольнити частково, оскільки матір`ю дитини не чиняться перешкоди батьку у спілкуванні з сином. В судове засідання представник третьої особи виконавчого комітету Ірпінської міської ради не з`явився, про розгляд справи повідомлені належним чином. До суду подавали заяву про розгляд справи у їх відсутність, просять прийняти рішення відповідно до письмового висновку органу опіки та піклування. В судове засідання представник третьої особи Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації не з`явився, про розгляд справи повідомлені належним чином. До суду від представника відповідача надходив відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає про те, що наведені позивачем фактичні обставини справи не відповідають дійсності, оскільки протягом 2020 року та до січня 2021 року позивач та відповідач проживали однією сім`єю за однією адресою. Твердження позивача про те, що він сплачує добровільно аліменти та бере активну участь в утриманні сина, також не відповідають дійсності, оскільки, позивачем фактично сплачено аліменти за три місяці. З травня 2021 року виплати аліментів не було. З приводу аліментів відповідач зверталась до суду із заявою про видачу судового наказу (справа № 367/5333/21). 06.08.2021 Ірпінським міським судом Київської області було видано судовий наказ, згідно якого стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ,адреса реєстрації: [ADDRESS] , аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 20.07.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Зазначає про те, що відповідач ніколи не проживала та не була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , про що було відомо позивачу. Так, позивачу достеменно відомо, що відповідач з дитиною проживають за адресою: [ADDRESS] . Вказує також про те, що позивач, коли брав до себе сина, неодноразово приховував та не повідомляв місце перебування дитини, відповідач також помічала, що за сином не здійснюється належний догляд. Зауважує також, що відповідач надає позивачу можливість спілкуватися та бачитися з сином, одна позивач вдається до психологічного впливу на відповідача, маніпуляцій та ультиматуму щодо визначення графіку спілкування з сином. Таким чином, відповідач зазначає про те, що позивачем не надано жодного доказу щодо підтвердження своїх вимог. Враховуючи викладене, просить в задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши доводи сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. В ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 28.08.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва по справі №755/1026/21 від 09.06.2021 шлюб між сторонами розірвано. 06.08.2021 Ірпінським міським судом Київської області було видано судовий наказ, згідно якого стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ,адреса реєстрації: [ADDRESS] , аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 20.07.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Згідно довідки ОСББ «Статус» від 27.09.2021 вих.№106, [PERSON] фактично проживала в період з 25.04.2018 по 30.12.2020 з чоловіком [PERSON] і з сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту обстеження умов проживання №69 від 17.05.2021 квартира за адресою місця проживання [PERSON] : [ADDRESS] , знаходиться в задовільному стані, в квартирі чисто, наявні всі необхідні меблі та побутова техніка, дитина буде проживати в окремій кімнаті. Згідно висновку органу опіки та піклування про визначення способу участі батька [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Бучанського району Київської області №167/19 від 21.12.2021, орган опіки та піклування визначив спосіб участі батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , таким чином: перші та треті вихідні кожного місяця з 17.00 год. п`ятниці до 16.00 год. неділі за місцем проживання батька; кожна друга та четверта середа місяця з 15.00 год. до 20.00 год. за місцем перебування дитини; в літній період, під час відпустки батька, спільний відпочинок з дитиною тривалість 14 календарних днів; канікулярні та святкові дні порівну за домовленістю між сторонами. На підтвердження матеріального забезпечення сина Позивачем до суду подавався звіт-рахунок за період з 01.01.2021 по 08.10.2021, згідно якого позивачем перераховувались аліментні платежі: 31.03.2021, 31.03.2021, 15.04.2021, 30.04.2021, 14.05.2021, 31.05.2021, 31.05.2021, 15.06.2021, 30.06.2021, 15.07.2021. Щодо тверджень відповідача про недостовірність інформації відносно не проживання сторонами разом в період з початку 2020, позивач зазначає про те, що зазначена обставина встановлена в рішенні суду про розірвання шлюбу. В додаткових поясненнях у справі представник відповідача зазначає про те, що відповідач не заперечує щодо спілкування позивача з дитиною, перешкод не створює, навпаки, хоче, щоб батько брав участь у вихованні сина, спільно проводив з ним час, але з урахуванням інтересів дитини, її способу життя. Як встановлено судом, між сторонами виник спір щодо участі батька у вихованні сина. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до положень ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення Європейського Суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» та рішення від 27 листопада 1992 року у справі «Олссон проти Швеції», в яких зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків). Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на спілкування та виховання дитини. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд зауважує, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає його інтересам. Між тим з батьків, хто проживає окремо і дитиною має існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Діти мають рости під опікою і відповідальністю обох батьків, а тому участь позивача у вихованні дитини, спілкуванні між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а буде відповідати і інтересам дитини. З урахуванням вищевикладеного, на підставі зібраних доказів, приймаючи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування з дитиною, дослідивши наявні у справі докази, зважаючи на рівні права батьків на участь у вихованні дитини та виходячи з інтересів дитини і вимог статей 157, 158 СК України, суд, врахувавши саме інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, дійшов висновку про часткове задоволення позову та визначення судом способу спілкування батька з сином, дотримуючись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Визначений судом спосіб участі у вихованні та спілкуванні дитини з батьком у формі встановлення порядку спілкування відповідає інтересам дитини, сприятиме уникненню між сторонами конфліктів, забезпечить спокійний психологічний розвиток та зростання дитини, створить умови для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку на виховання дитини та здійснення його права на особисте спілкування з сином, відповідатиме вимогам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Саме такий спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі вихованні дитини. Отже, з огляду на надані докази учасниками справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial