Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить суд стягнути з відповідача аліменти на свою користь та на своє утримання 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення дитиною, [PERSON] , [INFO] , трьох років, посилаючись на відсутність добровільної допомоги зі сторони відповідача та передбачений сімейним законодавством обов`язок по її утриманню. Ухвалою суду від 01.05.2023 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, 12.06.2023 подав до суду вдруге заяву про відкладення слухання справи у зв`язку з тим, що він проходе військову службу по мобілізації з 22.03.2022 та не має можливості з`явитися на судове засідання в силу виконання бойових завдань. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 29.04.2020 у справі № 348/1116/16-ц, «якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи». Суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та вважає за необхідне вирішити спір по суті, не відкладаючи розгляду справи, враховуючи категорію справи. Оскільки відповідач мав можливість при надсиланні заяв про відкладення слухання справи викласти свою позицію щодо позовних вимог позивача, а саме визнати позовні вимоги повністю або частково, або не визнати позовні вимоги. А не формально відкладати слухання справи, тим самим зловживаючи своїми процесуальними правами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено,\~що позивач\~та відповідач\~з 14.02.2014\~перебувають у\~шлюбі,\~який зареєстровано\~у Дзержинському\~відділі державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~реєстраційної служби\~Криворізького управління\~юстиції у\~Дніпропетровській області,\~актовий запис\~№ 38.\~Від шлюбу\~мають малолітнього\~сина \~ [PERSON] ,\~ [INFO] (а.с. 7, 8 - копії свідоцтв про шлюб, про народження). Як вбачається з позовної заяви та витягів з реєстру територіальної громади від 21.04.2023 дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні (а.с. 9, 10). Проте, батько дитини добровільно матеріальної допомоги позивачу не надає. Між тим позивач зазнає матеріальних труднощів, на теперішній час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років (а.с. 11), у зв`язку із чим її доходів не вистачає для забезпечення нормального життєвого рівня. Статтею 48\~Конституції України гарантовано право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ч. 1 ст.\~80\~СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст.\~84\~СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст.\~84\~СК України право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина, є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач доводів про неможливість надання матеріальної допомоги позивачці суду не надав, є молодою працездатною особою, тому спроможній платити аліменти на утримання дружини, яка проживає зі спільною дитиною, і враховуючи відсутність в неї самостійного доходу, чоловік має їй компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті. З вказаних міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб матері дитини, можливостей відповідача, суд присуджує кошти (аліменти) на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/4 частини від доходу відповідача. Згідно статті 79\~СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Датою подачі позову є 27.04.2023. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з дня пред`явлення даного позову з відповідача на користь та утримання позивача аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, до досягнення дитиною трьох років. Згідно зі ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З огляду на те, що стороною позивача було надано до суду копію Договору про надання правничої (правової) допомоги № 24/04/2023-С від 24.04.2023, ордер від 24.04.2023, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською допомогою на ім`я Вовка М.В., копію Акт приймання-передачу правничої допомоги відповідно до умов договору про надання правничої допомоги № 24/04/2023-С від 24.04.2023, копію розрахункової квитанції Серія АВ-ТБ № 023016 від 24.04.2023, яка свідчить сплату позивачем послуг адвоката в сумі 4\~000,00 грн., копію посвідчення адвоката України на ім`я [PERSON] (а.с. 14-18), суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 4\~000,00 грн. Суд знаходить також, що згідно вимог ст.\~141\~ЦПК України та Закону України\~«Про судовий\~збір» з відповідача слід стягнути судовий збір, оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності до ст.141\~ЦПК України судовий збір у дохід держави у сумі 1\~073,60 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved