Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

10.08.2022 до Полтавського районного суду Полтавської області надійшов позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок залиття квартири, в якому позивач просить стягнути з відповідачів завдані збитки у розмірі 19505, 26 грн та сплачений судовий збір у розмірі 2 481, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 24.02.2020 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування майна № 00032/002814. Предметом даного договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, вказаним у договорі, а саме: квартири за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до умов договору страховик взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 11.06.2021 року стався страховий випадок, а саме: вищевказану квартиру було затоплено з квартири, яка знаходилась поверхом вище, згідно з актом про залиття квартири. Згідно Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.01.2022 власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності. Із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих страхувальником документів складено страховий акт № АRХ2813639 від 05.07.2021. На підставі страхового акту АТ «СК «АРКС» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 19505, 26 грн. Відповідно до ст. 993, ч. 1 ст. 1191 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 12.08.2022 передано вказану цивільну справу на розгляд за підсудністю до Ленінського районного суду м. Полтави. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 01.09.2022 повернуто вказану цивільну справу до Полтавського районного суду Полтавської області. 13.09.2022 Полтавським районним судом Полтавської області повторно направлено матеріали вказаної цивільної справи на розгляд за підсудністю до Ленінського районного суду м. Полтави. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 01.11.2020 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 07.03.2023 клопотання представника позивача ПАТ «Страхова компанія «АРКС» про витребування доказів задоволено частково. Витребувано від КП «Житлово-Експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради належним чином засвідчену копію акту, який складений за наслідками залиття 11.06.2021 квартири [ADDRESS] , відповідно до вимог наказу «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» із зазначенням причин залиття та висновків. 18.04.2023 КП «Житлово-Експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради подано до суду витребувані докази. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В разі неявки відповідача по справі не заперечує щодо розгляду справи в заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Повідомлені про час та місце розгляду справи відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомили. Клопотання про відкладення справи та відзив на позов до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів та за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст.ст. 280-281 ЦПК України. Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартири [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] . 24 лютого 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування майна № 00032/002814. Предметом даного договору є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, вказаним у договорі, а саме: квартири [ADDRESS] . У відповідності до умов даного договору страховик взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 15.06.2021 [PERSON] звернулась із заявою про подію та на виплату до позивача відповідно до умов договору добровільного страхування майна № 00032/002814 від 02.11.2020. В заяві зазначено: дата події 11.06.2021; адресе де сталася подія: [ADDRESS] ; обставини настання події зі слів страхувальника: на кухні зі стелі та по стені текла вода; перелік пошкодженого майна: стіни та стеля в туалеті. 15.06.2021 страховиком та страхувальником здійснено огляд застрахованого об`єкту № 315 по [ADDRESS] , складено та підписано акт огляду від 15.06.2021, в якому зазначено, як ймовірну причину виникнення події, прорив водопроводу у квартирі № 319 , вказано наслідки події. Згідно з наданої позивачем копії та витребуваної судом за клопотання представника позивача копії акту 17.06.2021, який затверджено начальником дільниці № 5 КП «ЖЕО № 2» [PERSON] вбачається, що комісія у складі майстра технічної дільниці № 5 [PERSON], майстра ТО та ПР дільниці № 5 [PERSON], слюсаря-сантехніка [PERSON] , в присутності квартиронаймачки квартири [ADDRESS] , склали акт про факт залиття квартири № 315 . 17 червня 2021 року при обстежені квартири № 315 виявлені застарілі плями після залиття з верхнього поверху, а саме: в кухні, на стелі (фарба) та стінах (фарба), застарілі плями від води загальною площею - 7,65 кв.м. З актом ознайомлений мешканець квартири № 315 [PERSON] . Страхувальником ПАТ «Страховою компанією «АРКС» подія визнана страховим випадком, складено страховий акт № ARX2813639 від 05.07.2021, сума відшкодування 19 505,26 грн. На підставі страхового акту АТ «СК «АРКС» здійснила [PERSON] виплату страхового відшкодування в розмірі 19505, 26 грн. (платіжне доручення № 796322 від 06.07.2021). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 295578384 від 20.01.2022, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартири [ADDRESS] . За вих. № 0003390/ІНС від 22.06.2021 АТ «СК «АРКС» власнику квартири № 319 надіслано претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, зобов`язання із заподіяння шкоди це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Для настання деліктної відповідальності за ст. 1166 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Такі ж правові висновки підтримуються на даний час Верховним Судом, зокрема в постанові від 25 лютого 2019 року в справі № 466/4051/15-ц. Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (ст. 16 Закону України «Про страхування»). Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Також нормами ст. 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, з наданих позивачем доказів встановлено, що об`єкт страхування (майно) - квартира [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить [PERSON] , знаходиться в одному будинку з квартирою, яка належить на праві спільної часткової власності відповідачам. При цьому, з наявних матеріалів неможливо встановити розташування квартири [PERSON] по відношенню до квартири відповідачів. Звертаючись до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування шкоди, позивач посилається на те, що саме з вини відповідачів, які є власниками квартири [ADDRESS] , відбулося залиття квартири [ADDRESS] . Зокрема, єдиним доказом на підтвердження наявності у відповідачів обов`язку із відшкодування шкоди, на який посилається позивач, є акт про залиття. Однак, з акту про факт залиття від 17.06.2021, вбачається, що 17 червня 2021 року при обстежені квартири [ADDRESS] виявлені застарілі плями після залиття з верхнього поверху, а саме: в кухні, на стелі (фарба) та стінах (фарба), застарілі плями від води загальною площею - 7,65 кв.м. Акт підписано членами комісії та ознайомлена мешканець квартири № 315 [PERSON] . Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» встановлено форму акту, який складається у разі залиття квартири (додаток № 4 до Правил). Згідно з вказаними Правилами акт складається комісією за участю представників організації, яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, та організації, яка обслуговує внутрішньо будинкові системи опалення, водопостачання та водовідведення, представника будинку або будинкового комітету і затверджується начальником організації, яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата його складання; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника квартири, що зазнала шкоди; прізвище, ім`я, по батькові власника квартири, з вини якого сталося залиття; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей; висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акту присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність і у такому випадку в акті має бути зазначено, що такі особи (прізвище ім`я по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин. Зазначені правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 201/658/16-ц (провадження № 61-40389св18). В зв`язку із вищевикладеним суд звертає увагу, що акт про залиття складений у відсутності відповідачів і не містять вказівок на те, чи було їх ознайомлено із вказаним документом. Відомості про те, чи було обстежено квартиру відповідачів та и складався відповідний акт, до суду не надано. Також акт про залиття не містять відомостей щодо обстеження квартири № 319 , не зазначено внаслідок чого відбулося залиття квартири № 315 , взагалі не зазначено причини, а також не вказано з якого саме поверху та квартиру. Зафіксовано лише при обстеженні квартири № 315 застарілі плями після залиття з верхнього поверху. Отже із його змісту не можна дійти беззаперечного висновку, що обставини події були повно та всебічно з`ясовані комісією при складанні акту і встановлено причину залиття. Акт не містить посилання на те, що залиття квартири № 315 відбулося саме з квартири відповідачів, внаслідок дій саме відповідачів та з їх вини. Вищезазначений акт на який посилається позивач, не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, та в ньому не зазначені конкретні причини залиття квартири та особи, які допустили таке залиття, інші необхідні для такого документа реквізити. Суд не може вважати вказаний акт належним, допустимим та достовірним доказом в розумінні ст. 77 - 80 ЦПК України, який містить вичерпну інформацію про предмет спору. Враховуючи, що за змістом статті 1166 ЦК України відсутність вини має доводити особа, яка завдала шкоди, разом із тим, у даному випадку факт завдання шкоди саме відповідачами не встановлений. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про призначення експертизи, виклик свідків чи витребування доказів, крім поданого разом із позовом клопотання, яке було задоволено судом та відповідну ухвалу виконано КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19. З огляду на викладене, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed