Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] , від імені якого на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат Козак І.О., звернувся з позовом до [PERSON] про визнання житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог вказав, що рішенням виконавчого комітету Старокостянтинівської районної ради Хмельницької області від 27 листопада 1986 року №235 визначено видати його батькові [PERSON] свідоцтво про право особистої власності (за списком №189) на житловий будинок [ADDRESS] . Однак на час видачі правовстановлюючого документа батько помер, а тому 05 жовтня 1990 року свідоцтво було видане на його ім`я, як спадкоємця. При цьому на той час він перебував у шлюбі із відповідачкою (з 09 вересня 1989 року по 03 жовтня 1999 року). Після розірвання шлюбу вони через суд розділили все спільно нажите майно подружжя. Місце проживання відповідачки йому невідоме, вона більше 24 років тому виїхала у невідомому для нього напрямку. Наразі він неспроможний відчужити дане домоволодіння, оскільки будинок набутий під час шлюбу із відповідачкою, а тому нотаріус не може встановити правовий стан даного нерухомого майна. Представник позивача подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав за обставин на їх обґрунтування, просив позов задовольнити, а справу розглянути у його відсутність та відсутність позивача, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, відзив на позов не подавала, заяв та клопотань не заявляла. Ухвалою Старокостянтинівською районного суду Хмельницької області від 16 травня 2023 року постановлено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Старокостянтинівської районної ради Хмельницької області від 05 жовтня 1990 року на підставі рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської районної ради Хмельницької області за №235 від 27 листопада 1986 року. Право особистої власності зареєстроване 05 жовтня 1990 року в Хмельницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу №2 під реєстровим №385. З 09 вересня 1989 року по 03 лютого 2000 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі згідно відомостей паспорта позивача в графі «Сімейний стан». Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13 червня 2000 року (справа №2-16/2000) проведено розподіл майна подружжя [PERSON] . Судом було встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 05 жовтня 1990 року [PERSON] належить цілий житловий будинок в с Пашківці Старокостянтинівського району Хмельницької області. Сторони визнали і це підтвердили свідки, що в 1989-1992 роках даний житловий будинок ремонтувався. Заключенням експертів встановлено, що спірний жилий будинок побудований в 1933 році, а в 1990 році перебудовувався. Вартість ремонту будинку 10537 грн, прибудови 6097 грн. Таким чином судом було визначено, що в будівництві між сторонами підлягає розподілу вартість ремонту будинку, прибудова веранди, кухні та ванни. Докази, що будинок не належить [PERSON] , судом не брались до уваги, так як вони спростовані матеріалами справи. При розподілі нерухомого та рухомого майна стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію 9885 грн 31 коп з проведених ремонтів та з автомобіля ВАЗ-2109. У власності [PERSON] залишено вартість ремонтних робіт житлового будинку та прибудову до будинку в с. Пашківці Старокостянтинівського району Хмельницької області на загальну суму 16634 грн. Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 січня 2011 року (справа №2-157/2011) [PERSON] визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинком [ADDRESS] . Судом встановлено, що [PERSON] з березня 1999 року не проживала в даному жилому приміщенні. Відповідно до\~ст.\~22\~КпШС в редакції чинній станом на існування між сторонами сімейних стосунків та їх припинення, майно, нажите подружжям за час шлюбу, було його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно зі\~ст. 24 КпШС України\~майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. У відповідності до\~ст. 28 КпШС України\~в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним з подружжям під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Виходячи з наведеним правових норм та судових рішень, вбачається, що між сторонами в судовому порядку проведено розподіл майна подружжя [PERSON] , в тому числі стосовно заявленої нерухомості, яка залишена у власності [PERSON] . Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6800993022022 від 12 грудня 2022 року у приватній власності [PERSON] перебуває земельна ділянка площею 0,2317 га, кадастровий номер 6824286400:03:001:0088, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована по [ADDRESS] . Державна реєстрація земельної ділянки 20 листопада 2008 року. Документ, що є підставою для виникнення права рішення органу місцевого самоврядування Пашковецька сільська рада від 16 липня 2008 року 6/2. Документ, що посвідчує право Державний акт від 20 листопада 2008 року ЯГ 131743. Частиною першою статті 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з частиною першою\~\~статті 120 Земельного кодексу України\~\~у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Вказані норми встановлюють єдність юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд. Власник, визначаючи юридичну долю збудованих будівель та споруд, одночасно визначає і долю земельної ділянки, на якій вони розташовані. Таким чином [PERSON] , як власнику домоволодіння, перейшло право власності на земельну ділянку, на якій воно розташоване. Відповідно до\~ст.\~4\~ЦПК України захисту в судовому порядку підлягають порушені, невизнані та оспорюванні права та інтереси. Згідно ст.16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, серед інших, може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У відповідності до\~ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з визнанням за [PERSON] права особистої приватної власності на заявлене домоволодіння. Оскільки позивач не наполягав на стягненні судових витрат, тому їх слід залишити за позивачем.

Outcome: approved