Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернулась до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Дочірнього Підприємства «Івано-Франківський Облавтодор» Відкритого Акціонерного Товариства «Державна Акціонерна Компанія «Автомобільні дороги України» в особі Філії «Івано-Франківський спеціалізований кар`єр» (надалі - «Відповідач»), в якому просила стягнути із Відповідача на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 84 632,35 грн. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. Позовні вимоги мотивовано тим, що Відповідачем протиправно не виплачено Позивачу належних сум заробітної плати, не проведено остаточного розрахунку на день подачі позовної заяви, у зв`язку з чим [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Позивачем подано суду заяву, в якій вона просить справу розглядати без її участі та підтримала позовні вимоги, а також не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву Відповідачем до суду не подано. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідач клопотань про відкладення судового засідання на адресу суду не направляв, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за відсутності відповідача. З урахуванням встановлених процесуальним законом строків розгляду трудових спорів, заяви позивача та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши доводи Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. [PERSON] у період з 15.09.2021 року по 05.09.2022 року знаходилась у трудових відносинах з «Дочірнім Підприємством «Івано-Франківський Облавтодор» Відкритого Акціонерного Товариства «Державна Акціонерна Компанія «Автомобільні дороги України» Філія Івано-Франківський спеціалізований кар`єр на посаді головного бухгалтера, що підтверджується записом у трудовій книжці та довідкою Відповідача. 05.09.2022 року Позивача було звільнено у зв`язку з виходом на пенсію згідно ст. 38 КзпП України, згідно наказу №11-к від 05.09.2022 року. Вказаним наказом була також передбачена виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 13 календарних днів. Зі змісту позовної заяви вбачається, що «ДП «Івано-Франківський Облавтодор» Відкритого Акціонерного Товариства «Державна Акціонерна Компанія «Автомобільні дороги України» Філія Івано-Франківський спеціалізований кар`єр виплачувалась [PERSON] заробітна плата не в повному обсязі. На звернення Позивача їй було видано довідку про заборгованість по заробітній платі. Загальна сума заборгованості становить 84 632,35 грн., вказана обставина підтверджується довідкою від 27.01.2023 року №79 (а.с.7), виданою "ДП "Івано-Франківський Облавтодор" Відкритого Акціонерного Товариства "Державна Акціонерна Компанія "Автомобільні дороги України" Філія Івано-Франківський спеціалізований кар 'єр. У зв`язку з виплатою Відповідачем Позивачу заробітної плати не в повному обсязі, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. Відповідно до довідки №79 від 27.01.2023 року, виданої «ДП «Івано-Франківський Облавтодор» Відкритого Акціонерного Товариства «Державна Акціонерна Компанія «Автомобільні дороги України» Філія Івано-Франківський спеціалізований кар`єр, [PERSON] працювала у «Дочірньому Підприємстві «Івано-Франківський Облавтодор» Відкритого Акціонерного Товариства «Державна Акціонерна Компанія «Автомобільні дороги України» Філія Івано-Франківський спеціалізований кар`єр на посаді головного бухгалтера і заборгованість по всіх видах виплат становить 84 632,35 грн. (а.с.7). Відповідно до частини 4 та 7 статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Право на заробітну плату захищається й Конвенцією про захист заробітної плати № 95, яка ратифікована 31.01.1961 року. Відповідно до ст. 1 даної Конвенції метою цієї Конвенції є термін «заробітна плата», який означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Конвенції ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Відповідно до ст. 12 Конвенції заробітна плата виплачуватиметься через регулярні проміжки часу. Якщо немає інших відповідних урегулювань, котрі забезпечують виплату заробітної плати через регулярні проміжки часу, то періоди виплати заробітної плати має бути продиктовано національним законодавством або визначено колективним договором чи рішенням арбітражного органу. Окрім того, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами (стаття 94 Кодексу законів про працю України). Строки виплати заробітної плати визначено статтею 115 Кодексу законів про працю України. Зокрема, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Статтею 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Частиною 2 статті 233 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Так, згідно з наявною в матеріалах справи Довідкою заборгованості по заробітній платі №79 від 27.01.2023 року, виданою «ДП «Івано-Франківський Облавтодор» Відкритого Акціонерного Товариства «Державна Акціонерна Компанія «Автомобільні дороги України» Філія Івано-Франківський спеціалізований кар`єр, [PERSON] працювала у «Дочірньому Підприємстві «Івано-Франківський Облавтодор» Відкритого Акціонерного Товариства «Державна Акціонерна Компанія «Автомобільні дороги України» Філія Івано-Франківський спеціалізований кар`єр на посаді головного бухгалтера. Загальна сума заборгованості становить 84 632,35 грн. (а.с.7). Докази, які б спростовували вищезазначений розмір заборгованості по заробітній платі, або посилання Позивача на факт невиплати їй заробітної плати протягом вищезазначеного періоду, або про наявність її вини (умислу) у невиконанні трудових обов`язків на підприємстві в матеріалах справи відсутні. Відтак, вимога Позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 84 632,35 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, Суд зауважує наступне. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно з наявною в матеріалах справи Довідкою заборгованості по заробітній платі №79 від 27.01.2023 року, виданою «ДП «Івано-Франківський Облавтодор» Відкритого Акціонерного Товариства «Державна Акціонерна Компанія «Автомобільні дороги України» Філія Івано-Франківський спеціалізований кар`єр» (а.с.7), середньоденна заробітна плата [PERSON] за липень-серпень 2022 року становить 630,02 грн. З часу звільнення 05.09.2022 року по день винесення рішення (31.05.2023 року) пройшло 192 робочих днів. Відтак, середній заробіток за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню на користь Позивача становить: 630,02 грн. х 192 дні = 120 963,84 грн. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115, 116, 117 Кодексу законів про працю України, ст. 23 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved