Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

18 січня 2022 року позивач звернулася до Пологівського районного суду Запорізької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В позові зазначає, що в грудні 2021 року до Пологівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України надійшла постанова приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка А.Ю. у виконавчому провадженні № 67287695 про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи позивачки на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості у розмірі 9735 грн. 35 коп., який вчинено на підставі виконавчого напису № 107865 від 08.06.2021 року виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Остапенком Є.М., у розмірі 20% від її доходу до повного погашення заборгованості. На виконання означеної постанови у грудні 2021 року із її пенсійного забезпечення на користь позивача стягнуто суму у розмірі 407 грн. 29 коп. на погашення заборгованості, про існування якої їй не було відомо до моменту відрахування коштів. Будь-яких правочинів із фінансовими установами не укладала, кредитів та інших позик не отримувала. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з грубим порушенням вимог законодавства, а тому він не підлягає виконанню, з таких підстав. В порушення статті 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, оспорюваний напис вчинений у відсутність документів, що підтверджують безспірність заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, яка набрала законної сили, визнано незаконною постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662 від 26.11.2014 року в частині посилання на те, що для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, нотаріусу надається, зокрема, оригінал кредитного договору. У зв`язку з викладеним застосуванню підлягають положення постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року, згідно з яким для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів). Відповідачем не дотриманий порядок досудового врегулювання спору, який зводиться до обов`язкового направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень за договором кредитування, свідченням чого є неотримання нею цієї вимоги та необізнаність про наявність виконавчого напису аж до моменту, коли вона дізналася про відкрите виконавче провадження. В порушення п. 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України письмова вимога про усунення порушень позивачеві не направлялась. Всі означені обставини свідчать про те, що заборгованість не є безспірною. У зв`язку з викладеним позивач просить про визнання виконавчого напису нотаріуса від 08.06.2021 року таким, що не підлягає виконанню. За вказаних обставин вважає, що стягнуті на користь фінансової установи на виконання виконавчого напису грошові кошти у розмірі 407 грн. 29 коп. є коштами, що утримуються без відповідної правової підстави, тому їх належить повернути позивачу шляхом стягнення з банківської установи. Крім того, судові витрати, які складаються з судового збору за подачу цивільного позову та заяви про забезпечення позову в сумі 1488 грн. 60 коп. просить покласти на відповідача. На підставі ухвали судді Пологівського районного суду Запорізької області від 19.01.2022 року цивільні справу у відповідності до ст. 31 ЦПК України передано за територіальною підсудністю до Оріхівського районного суду Запорізької області. Означена справа 09.02.2022 року надійшла до Оріхівського районного суду Запорізької області та передана в провадження судді Фісун Н.В. Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 10.05.2022 № 29/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Оріхівського районного суду Запорізької області - Шевченківському районному суду м. Запоріжжя. За таких обставин, означена цивільна справа надійшла 20.03.2023 року за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Згідно автоматизованого розподілу справу було передано до провадження судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. Ухвалою судді від 21 березня 2023 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду на 14.06.2023 року. В ході розгляду справи були застосовані заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 107865 від 08.06.2021 року вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., за виконавчим провадженням № 67287695, яке відкрито приватним виконавцем Проценком А.Ю. Заходи забезпечення доказів не застосовувались. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову і вирішення справи без їх участі. Представник відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явився, надавши суду заяву про визнання позову, яка містить прохання про відшкодування позивачеві 50 відсотків сплаченого ним судового збору за рахунок коштів державного бюджету у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України. Окрім того, відповідачем надано клопотання в порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України про зменшення витрат з отримання професійної правничої допомоги, які належить присудити позивачеві. Треті особи, належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Зазначені обставини у відповідності до ст. 223 ЦПК України зумовили розгляд справи без участі представника відповідача, приватного нотаріуса, що вчинив оспорюваний напис, та приватного виконавця. З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх наданими сторонами доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що 8 червня 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинив виконавчий напис № 107865 про стягнення з позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», яке у відповідності до договору факторингу № 250521-ФК від 25.05.2021 року отримало право висування грошової вимоги до позивача за кредитним договором № 113656753 від 02.07.2014 року від товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», укладеним між публічним акціонерним товариством «Банк Форвард», заборгованості за вказаним договором в сумі 8395 грн. 77 коп. (а. с. 49). До отримання відповідачем права висування грошової вимоги до позивача право вимоги за договором № 113656753 від 02.07.2014 року неодноразово передавалось наступним кредиторам: 25 лютого 2015 року від публічного акціонерного товариства «Банк Форвард» до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договору відступлення прав вимоги № 25/02/15-1; 9 липня 2020 року від товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договору факторингу № 20/ФК, яке 25 травня 2021 року передало вказане право відповідачу на підставі договору факторингу № 250521-ФК. 27.10.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком А.Ю. на підставі означеного виконавчого напису відкрито виконавче провадження за номером № 67287695 (а.с.50), в межах якого у грудні 2021 року з позивачки на погашення заборгованості стягнуто кошти у розмірі 407 грн. 29 коп. (а.с. 53). Право нотаріусів\~вчиняти виконавчі\~написи внормовано\~статтями 87,\~88\~Закону України\~«Про нотаріат»,\~відповідно до\~яких \~для стягнення\~грошових сум\~або витребування\~від боржника\~майна нотаріуси\~вчиняють виконавчі\~написи на\~документах,\~що встановлюють\~заборгованість.\~Нотаріус вчиняє\~виконавчі написи,\~якщо подані\~документи підтверджують\~безспірність заборгованості\~або іншої\~відповідальності боржника\~перед стягувачем. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року, згідно з яким для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З наведених судом норм Закону України «Про нотаріат» (ст. ст. 87, 88 Закону) витікає, що лише безспірна заборгованість може стати підставою для вчинення виконавчого напису нотаріуса. З семантики прикметника «безспірна» випливає, що така заборгованість є прийнятною для сторін, жодною з яких вона не оспорюється. Між тим твердження позивача полягають в тому, що він оспорює розмір заборгованості, наявності якої не визнає. За таких обставин суд не може констатувати безспірність заборгованості як однієї з передумов для звернення до нотаріуса для отримання виконавчого напису. Зокрема, новий кредитор отримує права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (ст. 514 ЦК України). Ризик настання несприятливих для нового кредитора наслідків у разі неповідомлення боржнику у письмовому вигляді про заміну кредитора встановлений статтею 516 ЦК України. Право боржника не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні внормовано статтею 517 ЦК України. Право боржника висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, внормовано статтею 518 ЦК України. Між тим судом встановлено, що право вимоги за кредитним договором, укладеним з первісним кредитором, п`ять разів передавалось наступним кредиторам, в ланці яких відповідач є останнім. За вказаних обставин суд не вправі констатувати безспірність заборгованості за кредитним договором, у виконання зобов`язань за яким вчинений оспорюваний виконавчий напис, як однієї з передумов для звернення до нотаріуса для отримання виконавчого напису. Як випливає із змісту правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-0158цс15, можна говорити про правильність вчиненої нотаріальної дії у вчиненні виконавчого напису лише за умов, що 1) нотаріусу надані всі необхідні документи, визначені Переліком, що підтверджують безспірність заборгованості; 2) за наявності доказів належного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень; та 3) наявності доказів належного отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Вирішуючи позов на користь позивача, суд погоджується і з його твердженнями про відсутність доказів про дотримання відповідачем порядку досудового врегулювання спору, а саме: ненаправлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень. Таким чином, суд доходить висновку, що сукупності умов, які свідчили б про правильність здійснення виконавчого напису, фінансовою установою дотримано не було, що є підставою для ухвалення рішення на користь позовних вимог. Щодо задоволення вимог про стягнення безпідставно набутих котів суд виходить з наступного. Главою 83 ЦК України внормовано правовідносини, що виникають у зв`язку з набуттям та збереженням майна без достатньої правової підстави. Зокрема, статтею 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. За тлумаченням вказаної норми права, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 753/15556/15ц, зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на правовій вказівці закону або суперечить меті правовідношення і її юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. За змістом ч. 3 ст. 1212 ЦК положення про безпідставно набуте майно застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Виключення з цього правила в силу ст. 1215 ЦК України становлять безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Вирішуючи спір, суд не може констатувати наявність сукупності передумов для залишення стягнутих на виконання виконавчого напису грошових коштів на користь відповідача, оскільки, як зазначено судом, набуття належних позивачеві грошових коштів сталося за його рахунок та у відсутність належної правової підстави, оскільки вимоги позивача про визнання виконавчого напису на підставі якого були стягнуті кошти знайшли своє підтвердження на підлягають захисту на користь позивача. З огляду на правовідносини сторін суд знаходить всі підстави для застосування наведеної норми матеріального права, що тягне за собою задоволення позову і в цій частині. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Способи захисту цивільних прав та інтересів встановлені статтею 16 ЦК України. Застосоване позивачем знаряддя захисту відповідає визначеним законом способам захисту цивільних прав та інтересів, таке визнання не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд може констатувати наявність законних підстав для прийняття визнання позову. Наслідком прийняття визнання позову є його задоволення в силу наведеної статті 206 ЦПК України, тому, роз`яснивши учасникам справи наслідки прийняття судом визнання позову, суд знаходить всі підстави для задоволення позову. Що стосується судового збору, суд враховує, що відповідно до ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, розподіл судових витрат. Як раніше зазначено судом, представник відповідача подав клопотання у відповідності до ч. 5 ст. 137 ЦПК України про зменшення витрат на правничу допомогу. Однак, це питання судом не вирішувалось, оскільки такі вимоги ані позивачем, ані його представником не заявлялись. Особливості розподілу судових витрат при визнанні відповідачем позову встановлені статтею 142 ЦПК України, у відповідності до якої у разі визнання відповідачем позову суд у відповідному рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з наведеною вище нормою ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 50% судового збору, сплаченого ним при подачі позову до суду, а 50% судового збору - підлягають поверненню позивачу з Державного бюджету України. .

Outcome: approved