Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

[PERSON] 2 травня 2023 року звернулася в суд із позовом до Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області про визнання права на земельні частки (пай) в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй нерухоме майно, а саме: право на земельну частку (пай), розміром 1,84 в умовних кадастрових гектарах без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка розташована на території Купновицької міської ради Самбірського району Львівської області, згідно сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) ЛВ-14 № 1285, виданого [PERSON] , зареєстрованого 22 квітня 1997 року за № 517 на підставі розпорядження Самбірської РДА № 254 від 17 квітня 1997 року. Будучи спадкоємцем майна померлої за законом [PERSON] звернулася до Самбірської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії, оскільки правовстановлюючий документ на земельну частку (пай), виданий на ім`я померлої втратив чинність, згідно Постанови КМУ від 12 жовтня 1995 року за №801, так як в ньому не вказано назви колективного сільськогосподарського підприємства та не зазначена вартість земельної частки паю. Під час оформлення спадщини позивачкою було втрачено вказаний сертифікат. Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просить суд визнати на нею право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 9 травня 2023 року відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження; витребувано з Самбірської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 22). До суду 24 травня 2023 року з Самбірської державної нотаріальної контори надійшла витребувана копія матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 29-38). Ухвалою суду від 25 травня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду (а.с. 40). У судове засідання позивачка [PERSON] , яка належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, не прибула, подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримає у повному обсязі, просила позов задовольнити, не заперечуючи проти заочного розгляду справи (а.с. 28). Відповідач Рудківська міська рада Самбірського району Львівської області, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце підготовчого засідання\~та судового\~засідання шляхом надіслання електроних листів на електронну адресу, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала ( а.с.25-27, 41). За вказаних обставин, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, ухвалою суду від 14 червня 2023 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів (а.с. 42). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] у віці 87 років померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданого 12 січня 1999 року Купновицькою сільською радою Самбірського району Львівської області (а.с. 6). Із довідки № 74, виданої 22 лютого 2023 року Рудківською міською радою Львівської області, вбачається, що [PERSON] до дня смерті була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] , разом із дочкою [PERSON] (а.с. 7). Із листа Самбврської державної нотаріальної контори № 576/02-14 від 30 квітня 2023 року відомо, що нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину земельну частку (пай), яка належала [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки позивачкою ненадані правовстановлюючі документи на вищезгадане майно (а.с. 8). Із даних витягу з книги сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Купновицькій сільській раді видно, що [PERSON] , належало право на земельну частку (пай) розміром 1,84 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) ЛВ-14 № 1285, який зареєстрований 22 квітня 1997 року за № 517, та виданий на підставі розпорядження Самбірської РДА № 254 від 17 квітня 1997 року. У газеті «Голос Самбірщини» від 14 квітня 2023 року надруковано оголошення про те, що загублений сертифікат на земельну частку (пай), серії ЛВ-14 № 1285, виданого ім`я [PERSON] , вважати недійсним (а.с. 15). Згідно спадкової справи № 204/2023, що заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , вбачається, що позивачка звернувся з заявою про прийняття спадщини за законом 3 квітня 2023 року. Інші спадкоємці відсутні (а.с. 30). Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За загальними положеннями спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1220 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за заповітом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно частини 3 статті 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до приписів статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Суд вважає, що належними та допустимими доказами по справі доведено, що після смерті [PERSON] , її дочка [PERSON] прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. На теперішній час позивачка є єдиним спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця [PERSON] оскільки прийняла спадщину, інші спадкоємці відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 204/2023. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на тій підставі, що у позивачки немає оригіналів документів, що посвідчують право власності на земельну частку (пай). Таким чином на теперішній час позивачка позбавлена права на спадщину та в позасудовому порядку не має можливості вирішити це питання. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на земельній частки (пай), є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Нормами статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположень свобод та практику Суду як джерело права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці Європейського суду з прав людини, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. У рішеннях Європейського суду з прав людини «Спадея і Скалабріно проти Італії» від 1 вересня 1995 року (справа № 12868/87) та «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року (справа № 22774/93) зазначено, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має забезпечити «справедливу рівність» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою. Судом не встановлені обставини, які б в даному випадку обґрунтовували втручання держави у право на спадкове майно [PERSON] . Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачкою при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий в розмірі 1073 грн. 60 коп. (а.с. 4). Позивачка при зверненні до суду не просила відшкодувати їй понесені судові витрати. Отже, враховуючи такий принцип цивільного судочинства як диспозитивність (ст. 13 ЦПК України), понесені судові витрати позивачці при ухваленні рішення не відшкодовуються.

Outcome: approved