Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

У жовтні 2022 року позивач звернувся з позовом до Фастівського міськрайонного суду Київської області про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.11.2022 року цивільну справу за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою передано до Києво-Святошинського районного суду Київської області за підсудністю. Свої вимоги мотивувало тим, що 09.09.2019 року о 22 год. 25 хв. водій [PERSON] , керуючи автомобілем «ЗАЗ Lanos», державний номерний знак [NUMBER] , по проспекту Лобановського в м. Києві, не дотримався безпечної дистанції під час руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Honda Accord», державний номерний знак [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Згідно постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 23.10.2019 року, ДТП сталося внаслідок порушення відповідачем ПДР. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована за договором обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів. Тому, позивач просив суд стягнути з [PERSON] витрати у розмірі 20 759,98 грн. та судовий збір. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 січня 2023 року відкрито провадження по справі та справу до розгляду призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2023 року здійснено перехід розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 24 квітня 2023 року. У судове засідання представник Моторно (транспортного) страхового бюро України не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник надіслав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за їх відсутності. Просив суд задоволити позов, проти заочного рішення не заперечував. У судове засідання [PERSON] не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У судове засідання відповідач повідомлений також шляхом розміщення оголошення на сайті суду. Письмовий відзив на позов не подав, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, причини неявки суду не повідомив. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Уст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При розгляді справи встановлено, що 09.09.2019 року о 22 год. 25 хв. водій [PERSON] , керуючи автомобілем «ЗАЗ Lanos», державний номерний знак [NUMBER] , по проспекту Лобановського в м. Києві, не дотримався безпечної дистанції під час руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Honda Accord», державний номерний знак [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2019 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. 15 січня 2020 року до МТСБ України надійшла заява від [PERSON] про відшкодування йому завданої шкоди особою, яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність. Згідно звіту №7689/01/20 від 29 січня 2020 року вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, завданого власникові автомобіля «Honda Accord», державний номерний знак [NUMBER] , в результаті пошкодження при ДТП складала 21 309,85 грн. [PERSON] було виплачено страхове відшкодування відповідно до наказу МТСБ України № 2152 від 19 лютого 2020 року та № 4948 від 29 квітня 2020 року - в загальній сумі 19 149,98 грн., платіжними дорученнями № 1125259 та № 1478293 від 20 лютого 2020 року та 30 квітня 2020 року відповідно. Також МТСБУ було сплачено ТОВ «Сател Груп» за послуги аварійного комісара у розмірі 1 610,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1257742 від 25 лютого 2020 року. За ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБ України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб визначених у ст. 13.1 Закону. У ст. 1.6 вищевказаного Закону власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власники або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Таким чином суд вважає, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують вимоги про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, а саме на виплата страхового відшкодування в розмірі 19 149,98грн. та витрати за послуги аварійного комісара в розмірі 1 610,00 грн., що разом становить 20 759,98 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 2481,00 грн. підлягають задоволенню. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved