Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

Генеральний директор КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР звернувся до суду із заявою про госпіталізацію у примусовому порядку [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.02.2012 року [PERSON] , визнано недієздатним. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.09.2012 року опікуном над недієздатним призначена його мати [PERSON] . Представник закладу психічного здоров`я зазначає, що [PERSON] , страждає хронічним психічним розладом з 1993 року, є особою з інвалідністю ІІ групи за психіатричним захворюванням безстроково. За характером вказаних психічних захворювань потребує стаціонарного лікування, однак, в силу неможливості розуміння значення свої дій, загострення психічного розладу, від добровільної госпіталізації до стаціонару відмовляється, що може призвести до небезпеки для нього та оточуючих його осіб. З урахуванням викладеного представник заявника просить: застосувати до громадянина [PERSON] , [INFO] , госпіталізацію до психіатричного закладу некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради у примусовому порядку. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05.06.2023 року заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи в судове засіданні. В судовому засіданні лікар психіатр вимоги заяви підтримав, суду пояснив, що згідно висновку комісії лікарів-психіатрів КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради від 02.06.2023 року комісія дійшла висновку щодо необхідності клопотання перед судом застосування примусової госпіталізації, що пов`язано з тим, що [PERSON] , страждає психічним розладом з 1993 року, пацієнт є особою з інвалідність ІІ групи за психічним захворюванням, потребує медичного лікування в умовах стаціонару. Опікун недієздатного [PERSON] підтримала заяву про примусову госпіталізацію, просила її задовольнити. [PERSON] суду пояснив, що хоче додому тому що дома його чекають діти, визнавав себе хворим 20 років тому. Прокурор Суворовської окружної прокуратури м. Одеси зазначив, що подану заяву про примусову госпіталізацію підтримує. Заслухавши представника КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР - лікаря-психіатра, який підтримав подану до суду заяву та просив її задовольнити з підстав викладених в ній, прокурора, який заяву про примусову госпіталізацію підтримав, заслухавши пояснення опікуна [PERSON] , яка просила задовольнити заяву та пояснення самого [PERSON] , який просив його відпустити, суд дійшов наступних висновків. Згідно висновку комісії лікарів психіатрів КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР від 02.06.2023 року, зазначено: [PERSON] госпіталізований з 01.06.2023 року, відмовляється від добровільної госпіталізації, раніше неодноразово лікувався в КНП «ООМЦПЗ». Діагноз «Шизофренія параноїдна форма, безперервний тип перебігу. Дефект параноїчного типу». [PERSON] , з 1993 року страждає на психічний розлад. Пацієнт є особою з інвалідністю ІІ групи за психічним захворюванням безстроково. В ході тривалого перебігу захворювання сформувався дефект особистості. На момент огляду: зовні охайний. Хворий продуктивному контакту доступний нормально. Емоційно напружений, багатомовний, дратівливий, Увага нестійка, не в повному обсязі осмислює тему бесіди, мислення розірване, увага не концентрується. Говорить щодо себе від третьої особи. Мова по типу монологу, дизартрична, гучна, під час бесіди молитьсь, хреститься. Пропонує оточуючим покаятись, обіцяє відпустити гріхи, стверджує, що в нього незабаром весілля. Спостерігаються об`єктивні ознаки вербальних обманів сприйняття (щось шепоче, при цьому вираз обличчя змінюється), висловлює маячні ідеї релігійного змісту. Критика до захворювання відсутня. За характером психічного захворювання, потребує стаціонарного лікування, у зв`язку з загостренням психічного розладу відмовляється від добровільної госпіталізації, що може привести до небезпеки для оточуючих. Судом також досліджені заява [PERSON] , щодо примусової госпіталізації сина, який тяжко хворіє та при цьому ніколи не вважав себе хворим на психічний розлад, копія рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.02.2012 року (справа № 2-0/1522/375/11) про визнання недієздатним [PERSON] , [INFO] , копія рішення Київського районного суду м. Одеси від 18.09.2012 року (справа № 1512/10215/12) про призначення [PERSON] , [INFO] , опікуном [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи питання про госпіталізацію [PERSON] , до психіатричного закладу у примусовому порядку, суд виходить з наступного обґрунтування. Так, згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст.3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частина 2. ст. 28 Конституції України визначає, що жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально - правовими обмеженнями. Частиною 2 ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, неспроможна самостійно задовольнити свої життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Статтею 17 вказаного закону, визначено, що перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Європейський Суд з прав людини у справі Winterwerpv. The Netherlands, від 24 жовтня 1979, SeriesAno. 33, S:37 висловив свою позицію, зазначивши, що для того щоб були дотримані вимоги законності позбавлення свободи в сенсі ст. 5 S: 1 (е) Конвенції, повинні бути дотримані три основних принципи: по - перше, госпіталізована особа має бути визнана з точки зору об`єктивних медичних показників такою, що страждає на психічне захворювання, за виключенням невідкладної психіатричної допомоги; по - друге, захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації; по - третє, захворювання повинно продовжуватись на протязі періоду госпіталізації. Отже, встановлені у судовому засіданні фактичні обставини, підтверджені належними та допустимими доказами, дають підстави стверджувати, що [PERSON] , в силу наявного у нього психічного захворювання, на даний час може вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього безпосередньо чи оточуючих. В зв`язку з чим, суд вважає, що [PERSON] , необхідно госпіталізувати для надання психіатричної допомоги та проходження курсу лікування у примусовому порядку до комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради, який не може перевищувати 6 місяців.

Outcome: approved