Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-08 00:00:00

ОПИСОВА ЧАСТИНА І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА 1. 29 березня 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка подана їх представником - адвокатом Поплавською Н.М. згідно якої [INFO] померла [PERSON] , яка на день смерті була зареєстрована та проживала в будинку [ADDRESS] та володіла майном, отриманим у спадщину від [PERSON] , яке складалося із: земельної ділянки розміром 0,14 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і житлового будинку та кам`яного погріба, які знаходяться за вказаною адресою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на вказане належне їй майно. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями майна [PERSON] та звернулися до приватного нотаріуса для прийняття спадщини, однак отримали відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки право власності на земельну ділянку зареєстроване за померлою не було, виявлені розбіжності в площі земельної ділянки, наявні самочинно побудовані будівлі, їм було рекомендовано звернутися до суду. У позовній заяві зазначається, що померла [PERSON] успадкувала від [PERSON] земельну ділянку і отримала свідоцтво про право на спадщину, однак не зареєструвала зміни в Державному земельному кадастрі з присвоєнням державного кадастрового номера та не зареєструвала право власності на вказану земельну ділянку відповідно до вимог законодавства. На замовлення [PERSON] була виготовлена технічна документація на земельну ділянку, яка 14 листопада 2022 року була зареєстрована в Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрового номера, однак при встановленні меж з`ясувалося, що фактична площа земельної ділянки 0,1248 га. [PERSON] через різницю розміру площі земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та свідоцтві про право на спадщину отримала відмову державного реєстратора прав на нерухоме майно що реєстрації права власності на земельні ділянку за [PERSON] , хоча спору щодо розміру земельної ділянки немає. [PERSON] отримала у спадщину жилий будинок та кам`яний погріб, проте при виготовленні технічного паспорта виявлено побудовані будівлі - сарай з літньою кухнею та сарай з гаражем, право власності на які не були оформлені за спадкодавцем. Однак, ці будівлі були побудовані батьками [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , будівельні роботи розпочаті в 1979 році і закінчені до серпня 1992 року. За діючим станом на 05 серпня 1992 року законодавством господарські будівлі та споруди не підлягали процедурі прийняття в експлуатацію та законодавством не була передбачена державна реєстрація права власності, тому на вказані дві будівлі їх фактичними власниками не отримано правовстановлюючих документів. У зв`язку з тим, що сарай з літньою кухнею та сарай з гаражем не були успадковані [PERSON] , є невизначеним статус вказаного нерухомого майна. За цих обставин позивачі просять суд визнати за ними право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами - житловий будинок (А-1), погріб (Б), сарай з літньою кухнею (В), сарай з гаражем (Г), які побудовані до 05 серпня 1992 року, і земельну ділянку в порядку спадкування після [PERSON] : за [PERSON] - на 1/2 частину, за [PERSON] - на 1/4 частину, за [PERSON] - на 1/4 частину. ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА 2. 22 травня 2023 року в судовому засіданні позивачі [PERSON] і [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. 3. 09 червня 2023 року представник позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - адвокат Поплавська Н.М. подала суду заяву в якій просить розгляд справи проводити у її та позивачів відсутність та задовольнити позовні вимоги. 4. 02 травня 2023 року представник Летичівської селищної ради подала заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають, не заперечують проти позову. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА ІІІ. ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА 5. Як зазначено у ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. 6. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1). Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п. 1 ч. 2). У ч. 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. В силу ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У ч. 1 ст. 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч. 2). За приписами ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч. 2). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. 3). Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За приписами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч. 1). Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ч. 2). Згідно ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч. 3). Двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч. 4). Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну (ч. 5). В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5). Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч. 1). Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців (ч. 2). Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3). У ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1). Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців (ч. 2). 7. Згідно ст.ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» №19-32/319 від 21 лютого 2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. 8. В абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 9. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вказано, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Як зазначено у п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності на земельну ділянку, набутого та оформленого в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться за умови наявності відповідних відомостей в Державному земельному кадастрі (ч. 1). Державна реєстрація права власності на земельну ділянку, набутого в результаті переходу права власності та не оформленого в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться за умови встановлення факту переходу прав від особи, відомості про яку містяться в Державному земельному кадастрі, до особи, яка заявляє свої права (ч. 2). ІV. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 10. 03 червня 1997 року завідуючим Летичівською державною нотаріальною конторою видано Свідоцтво про право на спадщину по заповіту, яке зареєстровано у реєстрі за №1120, згідно якого на підставі заповіту, посвідченого Летичівською державною нотаріальною конторою 23 вересня 1992 року, реєстраційний №1982, спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] , проживаюча по [ADDRESS] . Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з глиновалькованого обкладеного цеглою жилого будинку (А-І) розміром жилої площі 46,1 кв.м., кам`яного погріба (Б), що знаходиться по [ADDRESS] , який належав померлій [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Летичівською державною нотаріальною конторою 23 вересня 1992 року, реєстраційний №1976, зареєстрованого у Хмельницькому обласному бюро технічної інвентаризації 28 серпня 1992 року під реєстровим №1523. 11. 03 червня 1997 року завідуючим Летичівською державною нотаріальною конторою видано Свідоцтво про право на спадщину по закону, яке зареєстровано у реєстрі за №1122, згідно якого на підставі ст. 529 ЦК України спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] , проживаюча по [ADDRESS] . Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з земельної ділянки розміром 0,14 га - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по [ADDRESS] , яка належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ №1019, виданого Летичівською селищною радою 20 квітня 1995 року. 12. 01 лютого 2023 року Летичівською селищною радою видана довідка, що на день смерті покійна [PERSON] була зареєстрована по [ADDRESS] і разом з нею був зареєстрований [PERSON] , 1957 року народження - колишній чоловік ( [INFO] рішенням №7 одинадцятої сесії VII скликання Летичівської селищної ради вул. Чапаєва перейменовано на вул. Романа Шухевича). 13. [INFO] у віці 60 років в смт Летичів Летичівського району Хмельницької області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21 лютого 2020 року. 14. 26 лютого 2020 року приватним нотаріусом Летичівського районного нотаріального округу зареєстровано спадкову справу №65583557 (номер у нотаріуса 20-2020), що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №59592757 від 26 лютого 2020 року, спадкодавець [PERSON] . 15. 26 серпня 2020 року приватним нотаріусом Летичівського районного нотаріального округу видана довідка, що на підставі заяви про прийняття спадщини за законом від [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є спадкоємцями майна [PERSON] , [INFO] заведено спадкову справу №20-2020 щодо майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] . 16. 04 вересня 2022 року Хмельницький обласний Державний нотаріальний архів видав архівну довідку за змістом якої по даних архівного фонду Летичівської державної нотаріальної контори 03 червня 1997 року за реєстровим №1122 на ім`я [PERSON] видано Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку розміром 0,14 га, яка знаходиться по [ADDRESS] та передана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. В документах на підставі яких було видано свідоцтво про право на спадщину зберігається Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ХМ №1019, який виданий Летичівською селищною радою 20 квітня 1995 року на ім`я [PERSON] . 17. 08 жовтня 2022 року фізична особа підприємець [PERSON] на замовлення [PERSON] виготовив Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , інвентаризаційна справа Л657-2022, згідно якого будинковолодіння складається з: житлового будинку (літера А-1), площею основи (забудови) - 78,2 кв.м., який складається: 1-1 - коридор загальною площею 4,8 кв.м. (є допоміжною площею), 1-2 - кухня загальною площею 21,7 кв.м. (є допоміжною площею), 1-3 - житлова загальною площею 8,6 кв.м. (є житловою площею), 1-4 - житлова загальною площею 14,6 кв.м. (є житловою площею), 1-5 - житлова загальною площею 7,6 кв.м. (є житловою площею), всього по будинку: загальна площа приміщень - 57,3 кв.м., житлова площа - 30,8 кв.м., допоміжна площа - 26,5 кв.м.; погріба (літера Б), площею основи (забудови) - 14,0 кв.м.; сараю з літньою кухнею (літера В), площею основи (забудови) - 47,5 кв.м.; сараю з гаражем (літера Г), площею основи (забудови) - 35,8 кв. 24 жовтня 2022 року складено довідку про технічний опис об`єкта нерухомого майна у якій, серед іншого, зазначено, що сарай з літньою кухнею літ. «В», сарай з гаражем (літ. «Г») побудовані самочинно. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7259929 від 17 травня 2005 року, який видано Хмельницьким бюро технічної інвентаризації, власником будинку, реєстраційний номер 10787525, по [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину ААК №216691 від 03 червня 1997 року, Летичівська державна нотаріальна контора, є [PERSON] . 18. 14 листопада 2022 року сформовано Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку і земельна ділянка з кадастровим номером 6823055100:00:021:0094 розташована по [ADDRESS] , вид цільового призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа - 0,1248 га, дата державної реєстрації земельної ділянки - 14 листопада 2022 року, власником є [PERSON] , частка у спільній власності - 100, документ, який є підставою для виникнення права - рішення Летичівської селищної ради №150 від 28 грудня 1994 року, документ, що посвідчує право - Державний акт на від 20 квітня 1995 року серія ХМ №1019. 19. 28 листопада 2022 року ФОП « [PERSON] » складено висновок про вартість майна №281122 згідно з яким ринкова вартість об`єкта оцінки яким є житловий будинок літ. «А1» з надвірними будівлями та господарськими спорудами: погріб літ. «Б», сарай з літньою кухнею літ. «В», сарай з гаражем літ. «Г» загальною площею 57,3 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м., що розташований по [ADDRESS] , без ПДВ становить 249520,00 грн. 20. 01 грудня 2022 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Летичівської селищної ради прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №65631023 і відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на земельну ділянку, що розташована [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 6823055100:00:021:0094, за суб`єктом: [PERSON] , особа померла: свідоцтво про смерть [NUMBER] , видане 21 лютого 2020 року Летичівський РВ ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі №59592757 від 26 лютого 2020 року, номер у спадковому реєстрі 65583557. За змістом рішення подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Подані заявником документи містять суперечності, що унеможливлює внесення даних до Державного реєстру речових прав: згідно оригіналу свідоцтва про право на спадщину за законом №1122 посвідченого 03 червня 1997 року державним нотаріусом Летичівської державної нотаріальної контори поданого заявником об`єктом нерухомого майна зазначено земельна ділянка площею 0,14 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, присадибна ділянка, що знаходиться у [ADDRESS] . Вказане свідоцтво про право на спадщину за законом на сьогоднішній день є чинним та дійсним і посвідчує право власності на вищезазначену земельну ділянку площею 0,14 га за [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-5300896462022 від 14 листопада 2022 року площа земельної ділянки з кадастровим номером 6823055100:00:021:0094 становить 0,1248 га. Вищезазначені документи не дають правової підстави для реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,1248 га з кадастровим номером 6823055100:00:021:0094 та суперечать чинному свідоцтву про право на спадщину за законом №1122, посвідченого 03 червня 1997 року державним нотаріусом Летичівської державної нотаріальної контори. 21. 02 грудня 2022 року приватним нотаріусом Летичівського районного нотаріального округу повідомлено позивачів, що вони не можуть отримати Свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку та житловий будинок після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , так як право власності на земельну ділянку, призначену для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, зареєстроване за померлою не було, окрім того існують розбіжності в площі земельної ділянки та виявлено самочинно побудовані будівлі, рекомендовано звернутися до суду. 22. 23 березня 2023 року сформовано витяг №НВ-6800249272023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок згідно якої нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 6823055100:00:021:0094 становить 155198,00 грн. 23. В судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] показали, а позивачі [PERSON] і [PERSON] пояснили, що у 1977-1978 роках [PERSON] (помер [INFO] ) і [PERSON] (померла [INFO] ), які проживали у будинку по [ADDRESS] , побудували за цією ж адресою сарай і літню кухню, після серпня 1992 року будь-яких інших добудов не було. V. МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД 24. Згідно матеріалів справи, показань свідків, пояснень позивачів [PERSON] , який народився у 1933 році і помер [INFO] , та [PERSON] , яка народилася [INFO] і померла [INFO] , мали трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , після одруження змінила прізвище на [PERSON] , померла [INFO] . У шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , після одруження змінила прізвище на [PERSON] ; [PERSON] , [INFO] , була у шлюбі, однак після розірвання шлюбу залишила дошлюбне прізвище, померла [INFO] , із пояснень [PERSON] - дітей не мала; [PERSON] , [INFO] , після одруження змінила прізвище на [PERSON] . Після їх смерті у будинку по [ADDRESS] залишилася проживати [PERSON] . 25. Згідно свідоцтв про право на спадщину по закону і по заповіту від 03 червня 1997 року [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24 вересня 1992 року, яке зареєстроване в Хмельницькому обласному бюро технічної інвентаризації 28 серпня 1992 року, належав житловий будинок (А-1) і кам`яний погріб (Б) по [ADDRESS] , а на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ХМ №1019 від 20 квітня 1995 року належала земельна ділянка розміром 0,14 га за цією ж адресою. 26. За цими свідоцтвами від 03 червня 1997 року майно перейшло у спадщину [PERSON] , яка мала зареєструвати його у Летичівській селищній раді - щодо земельної ділянки, та у Хмельницькому обласному бюро технічної інвентаризації - щодо будинку. 17 травня 2005 року [PERSON] у Хмельницькому бюро технічної інвентаризації зареєструвала за собою право власності на будинок по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03 червня 1997 року, однак своє право власності на земельну ділянку площею 0,14 га за цією ж адресою вона за життя не зареєструвала. 27. Матеріали справи не містять в письмовому вигляді відомостей про дату будівництва будинку і господарських будівель та споруд. Однак, із показань свідків та пояснень позивачів вбачається, що будинок було побудовано у 1970 роках, а господарські будівлі сарай і літня кухня - з 1977 по 1978 рік. 28. Право власності на збудований житловий будинок, господарські будівлі і споруди набувається в порядку, який існував на час його будівництва. 29. На час побудови житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] питання набуття права власності регулювалися Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ), який Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року №8502-ІІ був визнаний таким, що втратив чинність, і прийнятою на підставі Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова), які визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі ст. 1 Указу кожен громадянин і кожна громадянка СРСР мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти включно як у місті, так і поза містом. У п. 2 Постанови визначено, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок визнавався сам факт спорудження ним нерухомого майна з додержанням вимог цих актів законодавства. Згадані правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок з його реєстрацією. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше на законодавчому рівні було встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення». Отже, до 05 серпня 1992 року законодавством не передбачалась процедура введення житлових будинків, господарських будівель та споруд до експлуатації при оформленні права власності. Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А. 3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, у якому, зокрема, роз`яснюється: по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складає бюро технічної інвентаризації. Законодавець у ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначив, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність (ч. 1). Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим (ч. 2). Згідно з п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України від 24 травня 2001 року №127, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року, не відносяться до самочинного будівництва. Облік такого майна здійснювався виключно за погосподарськими книгами сільських рад. Згідно з п. 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Отже, до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на садові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права чи з отриманням документів про прийняття об`єкта до експлуатації. Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Висновки щодо застосування законодавства у схожій категорії справ викладені у постановах Верховного Суду від 10 серпня 2022 року №175/2629/18, від 22 грудня 2022 року у справі №460/3702/17, від 20 лютого 2023 року у справі №219/7771/20. 30. Отже, індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, побудовані до 05 серпня 1992 року не належать до самочинного будівництва, якщо їх відповідність вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил підтверджується технічним паспортом, складеним за результатами технічної інвентаризації. У даній справі хоча у довідці про технічний опис об`єкта нерухомого майна від 24 жовтня 2022 року вказано, що сарай з літньою кухнею літ. «В», сарай з гаражем (літ. «Г») побудовані самочинно і з цих підстав нотаріус відмовила позивачам в оформленні їх спадкових прав, однак ці дві будівлі побудовані до 05 серпня 1992 року, тому враховуючи чинне на той час законодавство, їх не можна вважати самочинно побудованими. Крім того, із додатку до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14 листопада 2022 року вбачається, що на земельній ділянці по [ADDRESS] з кадастровим номером 6823055100:00:021:0094 розташовані чотири малоповерхові забудови, що узгоджується з відомостями з Технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 08 жовтня 2022 року. 31. Таким чином, хоча [PERSON] та [PERSON] за життя не оформили право власності на сарай з літньою кухнею (В), сарай з гаражем (Г) - ці дві господарські будівлі не були відображені документально, однак вони були збудовані у 1977-1978 роках, тому не є самочинним будівництвом. Їх донька [PERSON] , яка проживала у будинку і користувалася вказаними двома господарськими будівлями після смерті батьків, прийняла у спадщину лише житловий будинок (А-1) і кам`яний погріб (Б), але оформила право власності лише на будинок. Разом з тим, оскільки ці будівлі не є самочинним будівництвом, суд приходить до висновку, що в порядку спадкування після матері [PERSON] її донька [PERSON] набула право власності й на сарай з літньою кухнею (В), сарай з гаражем (Г), а також на кам`яний погріб (Б), який згідно свідоцтва про спадщину від 03 червня 1997 року успадкувала, але належним чином не оформила на нього право власності. Враховуючи те, що [PERSON] померла, тому її спадкоємці правомірно звернулися до суду з позовом про визнання права власності на вказане майно. 32. На підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ХМ №1019 від 20 квітня 1995 року, який було видано [PERSON] , [PERSON] успадкувала право власності на земельну ділянку розміром 0,14 га, однак своє право власності за життя не зареєструвала. Лише 14 листопада 2022 року у Державному земельному кадастрі було зареєстровано право власності за [PERSON] на земельну ділянку з присвоєнням кадастрового номера, однак площа земельної ділянки становить не 0,14 га, а 0,1248 га. Враховуючи те, що підставою реєстрації 14 листопада 2022 року в Державному земельному кадастрі права власності на земельну ділянку за [PERSON] є Державний акт на право приватної власності на землю серія ХМ №1019 від 20 квітня 1995 року, однак вказана земельна ділянка згідно свідоцтва про право на спадщину по закону від 03 червня 1997 року успадкована [PERSON] , тому її спадкоємці мають право на визнання права власності на це майно в судовому порядку, адже державний реєстратор прав на нерухоме майно відмовила у цьому через різницю у площі земельної ділянки. У державному акті від 20 квітня 1995 року не було вказано кадастрового номера земельної ділянки та лише після проходження усіх необхідних процедур 14 листопада 2022 року земельна ділянка остаточно сформована і зареєстрована в Державному земельному кадастрі, встановлено її дійсну площу та присвоєно кадастровий номер, тому різниця у площі земельної ділянки у правовстановлюючому документі та витягу з Державного земельного кадастру не може бути перешкодою для того, щоб спадкоємці були позбавлені можливості реалізувати спадкові права. 33. Отже, оскільки нотаріусом повідомлено позивачів про неможливість оформлення права власності на спадкове майно, державний реєстратор прав на нерухоме майно відмовив в реєстрації права власності на земельну ділянку, тому позивачі позбавлені можливості реалізувати свої права на спадкове майно, це вказує на наявність спору, який вирішується в судовому порядку. 34. За цих обставин право позивачів підлягає захисту шляхом визнання за ними права власності на вказане будинковолодіння та земельну ділянку в порядку спадкування. 35. Суд розглядає справу у межах заявлених позовних вимог. Позивачі [PERSON] , яка є рідною сестрою померлої [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , які є для померлої племінниками, у позовній заяві між собою узгодили частки на спадкове майно, тому суд у вказаних межах й визнає за ними вказане право. При визначенні у резолютивній частині рішення суду даних щодо нерухомого майна суд користується відомостями з Технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 08 жовтня 2022 року, з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14 листопада 2022 року. 36. Згідно заяви представника відповідача позовні вимоги визнають і проти позову не заперечують, тобто має місце повне і безумовне визнання позовних вимог. 37. Судом не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. 38. У зв`язку з тим, що відповідач позовні вимоги визнав повністю, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задоволення позовних вимог. VІ. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ 39. Позовна заява є обґрунтованою, тому підлягає задоволенню у повному обсязі. VІІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ 40. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У позовній заяві вказано, що позивачі судові витрати залишають за собою. Враховуючи засаду (принцип) диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд вважає, що судові витрати необхідно залишити за позивачами.

Outcome: approved