Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-22 00:00:00

22.05.2023 представник позивачки звернувся до суду із зазначеним позовом, відповідно до якого просить визнати таким що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений та \~ \~ \~ \~ виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. від 19.01.2021, нотаріально посвідчений та зареєстрований за № 274, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний \~ \~ \~ \~ Банк» заборгованості в сумі 13913,90 грн. Вимоги за позовом мотивовані тим, що з пенсійних виплат [PERSON] утримуються грошові кошти в межах виконавчого провадження № 64568956 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. від 19.01.2021, зареєстрованого за № 274. Вказаним виконавчим написом звернено стягнення з [PERSON] за кредитним договором № 1001067717401 від 30.06.2018, укладеним з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АТ «Перший Український Міжнародний Банк», заборгованості за період з 31.03.2020 по 23.11.2020 в розмірі 13663,90 грн. Представник позивачки зазначає, що оскаржуваний виконавчий напис було вчинено з порушенням імперативно встановленої законом вимоги безспірності розміру заборгованості. Так, від АТ «Перший Український Міжнародний Банк» або приватного нотаріуса вимог про наявність та повернення заборгованості, розрахунку заборгованості, копії виконавчого напису нотаріуса або інших документів на підтвердження виникнення боргу до [PERSON] не доводилося. Разом з тим, у позивачки перед АТ «Перший Український Міжнародний Банк» жодної заборгованості не існує, а тому визначений у виконавчому написі розмір заборгованості є спірним, що і стало підставою для звернення до суду. 23.06.2023 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, копію якої направлено на адресу сторін. Разом з тим 19.06.2023 від представника відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог. 13.06.2023 від Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) надійшло повідомлення про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю , виданого на ім`я [PERSON] та припинення нотаріальної діяльності цього приватного нотаріуса з 15.03.2021. Разом з тим на даний час до Київського державного нотаріального архіву не передано документи нотаріального діловодства та архів приватного нотаріуса Хари Н.С., дане питання перебуває на контролі Управління нотаріату. 16.06.2023 від представника Міністерства юстиції України надійшли письмові пояснення, в яких зазначено про необґрунтованість та безпідставність залучення до участі у справі Міністерства юстиції України, не доведено, яким чином рішення у даній справі вплине на права, свободи та інтереси Міністерства юстиції України. 19.06.2023 від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. надійшла копія матеріалів виконавчого провадження, при цьому заяви та клопотання про відкладення розгляду справи нею не подавались. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази дійшов наступного висновку. Представник АТ «Перший Український Міжнародний Банк» 15.01.2021 звернувся до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. із заявою про вчинення виконавчого напису, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в загальній сумі 13663,90 грн. Встановлено,\~що 19.01.2021\~приватним нотаріусом\~Київського міського\~нотаріального округу\~Харою Н.С.\~вчинено виконавчий\~напис,\~зареєстрований в\~реєстрі за\~№ 274,\~про звернення\~стягнення з\~ [PERSON] ,\~яка є\~боржницею за\~кредитним договором\~№ 1001067717401\~від 30.06.2018,\~укладеним ізПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АТ «Перший Український Міжнародний Банк», заборгованості за кредитним договором № 1001067717401 від 30.06.2018 за період з 31.03.2020 по 23.11.2020, що складає 13663,90 грн., в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту - 3676,08 грн., прострочена заборгованість за комісією - 5745,60 грн., прострочена заборгованість за процентами - 0,28 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту - 3686,08 грн., строкова заборгованість за комісією - 555,84 грн., строкова заборгованість за процентами - 0,02 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто із стягувача АТ «Перший Український Міжнародний Банк» 250,00 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача (а.с. 12). Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. 19.02.2021 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 64568956 з примусового виконання виконавчого напису № 274 від 19.01.2021, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український\~Міжнародний Банк»\~заборгованості в розмірі 13913,90 грн. (зворотній бік а.с. 13). Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За положеннями ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Крім того, за змістом ст.ст. 517, 518 ЦК України зміна кредитора у зобов`язанні не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає право до надання доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. Згідно з ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст.88 цього Закону нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. При цьому ст. 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Порядок вчинення виконавчих написів передбачений Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок). Згідно з п.1.1 вказаної Глави розділу ІІ Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2. Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.п.2.1 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (п.п.2.3 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з п.3.1 вказаної Глави розділу ІІ Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Окрім того, п.п.3.2, 3.5 п.3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року №1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Постановою Кабінету Міністрів №622 від 26.11.2014р. Перелік документів доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включений п.2 в редакції: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». В той же час, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. (справа № 826/20084/14), залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р., визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині доповнення Переліку новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.» Також вказаним судовим рішенням зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Згідно ч.5 ст.254 КАС України в редакції, що діяла на момент ухвалення вказаного судового рішення, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня - 22.02.2017, отже і п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» також втратив чинність з цього дня. Відповідно до ст.124 Конституції України, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. у № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 № 23. В подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 у справі №826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, не знайшовши підстав для такого перегляду. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16, постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц та постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №201/11696/16-ц. Перевіряючи доводи позивача, суд встановив, що приватний\~нотаріус при\~вчиненні нотаріальної дії керувався ст. 262 ЦК України, ст.ст. 34, 87-91 Закону України «Про нотаріат», главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 № 296/5 та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 за № 1172. В той же час, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінет Міністрів України № 1172 від 29.06.1999, у редакції станом на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку документів з 22.02.2017 визнаний не чинним відповідно до постанови суду. При цьому судом встановлено, що 30.06.2016 [PERSON] було підписано заяву № 1001067717401 про приєднання до комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, отже, суд прийшов до висновку, що оспорюваний виконавчий напис вчинено нотаріусом за кредитним договором, укладеним в простій письмовій формі, в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчений. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази про безспірність заборгованості, які б підтверджували факт проведення розрахункових операцій з позивачем. За таких обставин, суд погоджується з доводами позивача про незаконність вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. виконавчого напису по кредитному договору, укладеному між позивачкою та ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» на підставі положень Переліку, після того, як рішенням суду вони визнанні не чинними. Таким чином, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржниця [PERSON] мала безспірну заборгованість перед стягувачем та чи дійсно останній є правонаступником первинного стягувача, з правом вимоги до боржників за укладеними кредитними договорами. При цьому суд враховує, що представник відповідача визнав у повному обсязі позові вимоги та просив їх задовольнити. За приписами ч. 1\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4\~ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволенні позовних вимог. Щодо вимог про стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Так, представник позивача ставить питання про стягнення з відповідача понесених судових витрат, які складаються із судового збору у сумі 858,88 грн., витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6752,60 грн. та витрат, пов`язаних з розглядом справи в розмірі 316,00 грн. Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.\~ До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:\~на професійну правничу допомогу;\~ пов`язані із залученням\~свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів\~та проведенням експертизи;\~ пов`язані з\~витребуванням доказів, проведенням\~огляду доказів за їх місцезнаходженням,\~забезпеченням доказів;\~пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:\~ 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;\~ 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За положеннями ст. 140 ЦПК України\~особа, яка надала\~доказ\~на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат.\~Розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження,забезпеченням доказів\~та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі\~договорів, рахунків та інших доказів.\~Граничний розмір компенсації витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно\~постанови Кабінету Міністрів України №590 від 27.04.2006\~зі змінами від 28.02.2018 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» граничний розмір компенсації витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, не можуть перевищувати 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за сукупність дій, необхідних для розгляду справи. Частинами 1, 9 ст. 83 ЦПК України визначено, що\~сторони та інші\~учасники справи\~подають докази у справі безпосередньо до суду.\~Копії доказів (крім\~речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим\~учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір\~покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:\~1) у разі задоволення позову - на відповідача;\~2) у разі відмови в позові - на позивача;\~3) у разі часткового задоволення позову - на обидві\~сторони\~пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів,\~рахунків тощо). За приписами\~ч.\~1\~ст. 142ЦПК України\~ у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підтвердження понесених поштових витрат, пов`язаних з вчиненням дій, необхідних для розгляду справи, а саме надіслання доказів та заяви, надані фіскальні чеки на загальну суму 316,00 грн. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником відповідача надано договір про правничу допомогу б/н від 21.05.2023, акт приймання-передачі (звіт) виконаних робіт за договором про правничу допомогу від 20.06.2023 та розрахункову квитанцію серії ЦВІ № 21-05/2023. Зважаючи на те, що представником відповідача клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до суду не подано, а у суду відсутні правові підстави для самостійного зменшення розміру судових витрат, понесених позивачем за отримання правової допомоги, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача судові витрати у повному обсязі. За таких обставин, враховуючи задоволення позовних вимог з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати у виді витрат на правову допомогу в сумі 6753,60 грн., а також судових витрат у виді поштових витрат у розмірі 316,00 грн. Крім того, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 858,88 грн., 50 % котрих в силу ч. 1 ст. ст.141 ЦПК України\~також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а решта 50% судового збору підлягає поверненню з державного бюджету. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в загальному розмірі 7498,04 грн.

Outcome: approved