Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати зобов`язання за Договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферти) № 1402782 від 15.07.2019, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРОНА» (далі за текстом - ТОВ «Фінансова компанія «ВЕРОНА») та [PERSON] припиненим 04.11.2019, стягнути з відповідача на користь позивача 27317,92 гривень, з яких: - 22832,16 гривень - безпідставно отримані грошові кошти; - 3154,36 гривень - інфляційні втрати за період з 04.11.2019 року по 07.12.2021 року; - 1331,40 гривень - 3 % річних за період з 04.11.2019 року по 07.12.2021 року. Обґрунтовуючи вимоги посилається на те, що між сторонами укладено вищевказаний Договір на суму 6 000 грн на споживчі потреби строком з 15.07.2019 по 12.08.2019 зі сплатою 1,9% в день на суму позики, а у разі частково погашення - на непогашену частину позики. Загальна вартість позики, обумовлена Договором, складає 9 306 грн, з яких 6 000 грн - сума позики, 3 306 грн - сума нарахованих процентів. Договором визначено розмір пені за прострочення виконання зобов`язання у розмірі від загальної суми належних та несплачених платежів (суми заборгованості) за договором за кожен день прострочення платежу, а також обумовлено черговість погашення заборгованості. В період з 19.08.2019 по 04.11.2019 позивач здійснила ряд платежів, якими в повному обсязі здійснила погашення заборгованості включно зі сплатою процентів та пені. Однак відповідачем не було визнано факт повного виконання зобов`язань за договором і продовжилось нарахування відсотків та пені з вимогами до позивача та її родичів щодо їх погашення. Будучи необізнаною з тим, що зобов`язання нею вже виконано, позивач продовжила сплату коштів і у період з 12.11.2019 по 06.02.2020 сплатила без належних правових підстав відповідачу 22 832, 16 грн. Вважає, що суд має захистити її права як боржника та власника майна шляхом визнання правовідносин припиненими з 04.11.2019, повернення безпідставно набутих коштів у розмірі 22 832, 16 грн та стягнення з відповідача трьох відсотків річних від цієї суми та інфляційних втрат. У поясненнях ТОВ «Фінансова компанія «ВЕРОНА» представник відповідача зазначає про безпідставність позовних вимог, їх помилковість, оскільки закон, яким обмежено розмір нарахувань по пені набрав чинності з 14.04.2021, проведені нарахування пені та відсотків є вірними. В судове засідання учасники справи не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, причини неявки відповідача суду не відомі. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності її учасників. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «ВЕРОНА» 15.07.2019 було укладено Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферти) № 1402782, який складається з пропозиції укласти договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферти) № 1402782 від 15.07.2019 (надалі - Пропозиція), акцепту (заява про прийняття пропозиції укласти Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферти) № 1402782 (надалі - Акцент), на суму 6000,00 гривень на споживчі потреби з 15.07.2019 по 12.08.2019 включно, зі сплатою процентів 1,9 % в день на суму позики (693,5% річних), а у разі часткового погашення - на непогашену частину позики (п.1.4. Договору позики). Відповідно до пункту 7 Акцепту проценти за користування позикою нараховуються позикодавцем в день надання позики у фіксованому незмінному розмірі за кожен день за період з моменту списання коштів за позикою з поточного рахунку позикодавця до моменту повернення коштів на поточний рахунок позикодавця, але не більше строку, на який надається позика. Згідно п. 3.2. Пропозиції проценти за користування позикою нараховуються позикодавцем в день надання позики у фіксованому незмінному розмірі за кожен день за період з моменту списання коштів за позикою з поточного рахунку позикодавця до моменту повернення коштів на поточний рахунок позикодавця, але не більше строку, на який надається позика. Позичальник сплачує позикодавцю проценти за користування позикою за фактичну кількість календарних днів користування грошовими коштами, визначених договором, але не більше строку, на який надається позика - визначено п. 3.3. Пропозиції. Відповідно до п. 4.2. Договору позики загальна вартість позики 9306,00 гривень, з яких: 6000,00 гривень - сума позики, 3306,00 гривень - сума нарахованих процентів. Згідно п. 4.11. Пропозиції погашення заборгованості за договором проводиться в наступній черговості: 1) у першу чергу сплачується неустойка - пеня (у разі її нарахування) та суми нараховані за обслуговування позики (у разі використання послуг фінансових посередників); 2) у другу чергу сплачуються проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачується сума кредиту. У разі порушення Позичальником своїх грошових зобов`язань у вигляді несвоєчасного повернення або неповернення суми позики та несвоєчасної сплати або несплати процентів за користування позикою, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю пеню у розмірі 2,9% від загальної суми належних та несплачених платежів (суми заборгованості) за договором за кожен день прострочення платежу - визначено п. 6.2. Пропозиції. Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі статтями 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). У встановлений договором строк до 12.08.2019 позивач не сплатив проценти за користування позикою та не повернув суму позики. Станом на 12.08.2019 заборгованість Позивача перед Відповідачем складала 9306,00 гривень, з яких: 6000,00 гривень - сума позики, 3306,00 гривень - сума нарахованих процентів. З 13.08.2019 Відповідач мав не нараховувати проценти за користування позикою, оскільки умовами п. 3.2. та 3.3. Пропозиції сторони погодили їх нарахування не більше строку, на який надається позика, тобто з 15.07.2019 по 12.08.2019 включно. Однак, як вбачається з наданого Відповідачем системного розрахунку виконання договору № 1402782, кредитор продовжив нарахування споживачу послуг процентів, чим порушив п. 3.2. та 3.3. Договору. У відповідності до умов п. 6.2. Пропозиції з 13.08.2019 за неповернення суми позики та несплату процентів за користування позикою Позивачу здійснювалось нарахування пені у 2,9% в день на суму заборгованості 9306,00 гривень. Позивачем 19.08.2019 здійснено оплату 4524,00 гривень в рахунок оплати 1619,24 гривень пені та 2904,76 гривень процентів. З 19.08.2019 нарахування пені здійснювалось на суму в 6401,24 гривень, з яких: 6000,00 гривень - сума позики, 401,24 гривень - сума нарахованих процентів. З 26.08.2019 нарахування пені понад суму 3000,00 гривень (=1619,24+1380,76) здійснювалось Відповідачем незаконно, оскільки згідно ст. 21 Закону України "Про споживче кредитування" cукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором (тобто 3000,00 гривень=6000/2), і не може бути збільшена за домовленістю сторін. 15.09.2019 Позивачем сплачено Відповідачу 4100,00 гривень, за рахунок яких погашено 1380,76 гривень пені, 401,24 гривень процентів та 2318,00 гривень з суми позики в 6000,00 гривень. За рахунок платежу від 08.10.2019 в 3410,00 гривень мало бути погашено частину суми позики із залишку в 3682,00 гривень, після чого залишок суми позики мав становити 272,00 гривень. Здійснивши платіж 04.11.2019 в 1100,00 гривень Позивач повністю погасив заборгованість за Договором та виникла переплата в сумі 828,00 гривень. Отже, зобов`язання за договором повністю погашені позивачем 04.11.2019, тобто виплачено тіло кредиту та відсотки обумовлені договором та пеня, обрахована після настання моменту неналежного виконання зобов`язань. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Після цього, відповідачем проведено оплату платежів, а саме 12.11.2019 - 4380,00 гривень, 29.11.2019 - 2355,00 гривень, 17.12.2019 - 2530,00 гривень, 03.01.2020 - 2352,00 гривень, 22.01.2020 - 2700,00 гривень, 30.01.2020 - 910,00 гривень, 06.02.2020 - 6777,16 гривень. Ці кошти отримані відповідачем в загальній сумі 22832,16 гривень. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно ч. 2 ст.1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. У відповідності до ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином: 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. За змістом частини другої до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку, наданого позивачем та перевіреного судом, розрахунок інфляційних втрат за користування грошовими коштами без правових підстав за період з 04.11.2019 року по 07.12.2021 року складає 3154,36 гривень, та 3 % річних за період з 04.11.2019 року по 07.12.2021 року складає 1331,40 гривень. Отже, суд визнає обґрунтованими вимоги до відповідача про стягнення грошових коштів у розмірі 27317,92 гривень, з яких: - 22832,16 гривень - безпідставно отримані грошові кошти; - 3154,36 гривень - інфляційні втрати за період з 04.11.2019 року по 07.12.2021 року; - 1331,40 гривень - 3 % річних за період з 04.11.2019 року по 07.12.2021 року. Розрахунок суми боргу був здійснений позивачем та перевірений судом при ухваленні рішення. Отже, судом враховується те, що пунктом 2 частини 2 статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції від 15.11.2016, яка була дійсна на момент укладання договору між сторонами, передбачено, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. З цих підстав нарахування пені у більшому розмірі суперечить положенням зазначеного Закону і права позивача як позичальника коштів мають бути захищені судом від неправомірних дій відповідача, пов`язаних з нарахуванням таких сум, шляхом визнання припиненими зобов`язань з 04.11.2019 та стягнення безпідставно набутих коштів, які сплачені позивачем після цієї дати без будь-яких правових підстав. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, розмір якої згідно матеріалів справи визначений у розмірі 6 000 грн. за підготовку позовної заяви до суду. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в додатковій постанові від 24.01.2019 у справі № 922/15944/17. Представником позивача на підтвердження понесених витрат надано договір про надання правової допомоги №49 від 15.06.2021, акт приймання-передачі послуг від 07.12 2021 та довідку про повну сплату коштів, обумовлених договором, з яких вбачається що позивач здійснила сплату коштів за підготовку позовної заяви до суду у розмірі 6 000 гривень. Витрати у зазначеному розмірі підлягають стягненню з відповідача, оскільки визнаються судом обґрунтованими.

Outcome: approved