Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), в якому останній просить суд: - визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що він є наймачем неприватизованої квартири [ADDRESS] , в якій він зареєстрований та постійно проживає. У вказаній квартирі, окрім позивача, як зазначає останній у своєму позові, зареєстрований ще [PERSON] , але з 2000 року він в квартирі не проживає, комунальні платежі не сплачує, в утриманні житла участі не бере, його особистих речей в квартирі не має. Позивач стверджує, що йому невідомо фактичне місце проживання відповідача, проте, реєстрація останнього за вказаною вище адресою створює перешкоди позивачу у користуванні квартирою, оскільки визнання відповідача таким, що втратив право користуванні квартирою значно зменшить розмір витрат з утримання квартири. Зазначені вище обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 лютого 2022 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Митрофанову А.О. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 23 лютого 2022 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін за вищевказаним позовом. Оскільки розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались. Згідно з наявними в матеріалах справи доказами, учасникам справи направлено за зареєстрованою у встановленому порядку адресою місця проживання копії ухвал про відкриття та відповідачу - копію позовної заяви з додатками. Відповідач у встановлений судом строк не скористався своїм правом на подання відзиву, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, на ім`я [PERSON] було відкрито особистий рахунок за адресою: [ADDRESS] . В подальшому, відповідно до довідки Комунального підприємства КП УЖГ Солом`янського району структурного підрозділу ДЕЖ №901 від 23 травня 2007 року №508, власником особового рахунку неприватизованої квартири [ADDRESS] була [PERSON] , разом з нею за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] зареєстрований у вказаній вище квартирі з 08 січня 1985 року по теперішній час, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання, виданою відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА №80173822 від 21 лютого 2021 року. У відповідності до наявних в матеріалах справи копії акта про непроживання особи за місцем реєстрації від 29 жовтня 2021 року та копії довідки про непроживання особи за адресою місця реєстрації від 02 листопада 2021 року №901/Г-294/09 [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає. На переконання позивача відповідач втратив право користування спірною квартирою, оскільки з 2000 року не проживає в ній, участі у сплаті комунальних платежів не приймає, його особистих речей в квартирі не має. Разом з тим, реєстрація відповідача у квартирі об`єктивно порушує права позивача, у зв`язку з чим він змушений був звернутись до суду за захистом своїх прав з цим позовом. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинами, суд виходить з такого. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України). Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно з частиною 4 статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до частини 1 статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У частині 3 статті 71 ЖК України наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Згідно зі статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Наведене свідчить, що при вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Так, у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц Верховний Суд зазначив, що вичерпного переліку поважних причин відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. Відповідно до статті 107 ЖК України наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно з частинами 1, 2 та 3 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував, що відповідач протягом тривалого часу не проживає у спірній квартирі, не цікавиться житлом, не приймає участь в його утриманні, тому, на переконання позивача, наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 81 ЦПК України). У даній справі суд дійшов висновку, що позивач довів належними та допустимими докази той факт, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, відповідно, позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Зважаючи, що позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до ухвали суду від 23 лютого 2022 року, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх розподілу.

Outcome: approved