Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] ,\~в якому\~просить стягнути\~з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не нижче 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що вона є бабою [PERSON] , [INFO] . Мати дитини, [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.11.2021 року. Неповнолітня [PERSON] ,\~ [INFO] \~проживає разом\~з бабусею\~ [PERSON] .\~Рішенням виконавчого\~комітету ХМР\~від 18.01.2023\~року [PERSON] \~призначена опікуном\~ [PERSON] ,\~ [INFO] . Мати неповнолітньої [PERSON] , [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає матеріальної допомоги на утримання не надає. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.05.2023 року відкрито провадження у справі. У судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглядати справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток на адресу зареєстрованого місця проживання, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Згідно з копією свідоцтва про народження виданого повторно серії [NUMBER] від 15.02.2023 року батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , матір`ю [PERSON] . З довідки про реєстрацію місця проживання вбачається, що [PERSON] , [INFO] проживає разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.11.2021 року [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . Окрім того вищевказаним рішення [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Згідно копії рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 18.01.2023 року № 8 [PERSON] призначено піклувальником неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Охорона дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом і має метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні. Державна політика у цій сфері ґрунтується на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ні 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням\~системного аналізу\~зазначених вище\~норм та\~матеріалів справи\~суд дійшов\~висновку про\~наявність підстав\~для задоволення\~позовних вимог\~та стягнення\~з дня\~пред`явлення\~даного позову\~(з\~позовом до\~суду позивач\~звернулась 01\~травня 2023\~року)\~з відповідача\~на користь\~позивача аліменти\~на утримання\~неповнолітньої [PERSON] \~у розмірі\~1/4\~частини від\~усіх видів\~заробітку,\~але не\~нижче 50\~%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку\~до досягнення\~дитиною повноліття, щомісячно. Згідно зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що позивач згідно Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved