Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом\~про відшкодування майнових витрат. Свої вимоги мотивував тим, що 11 жовтня 2021 року, він передав відповідачу 25\~000 грн., як аванс за виготовлення міжкімнатних дверей, що стверджується підписаним між сторонами договором виконання робіт. Вказані роботи мали бути виготовлені до 31 грудня 2021 року, а в випадку їх невиконання, позивачу мали бути повернуті грошові кошти в повному обсязі. Однак, станом на день подання позовної заяви, умови договору [PERSON] , виконані не були, а грошові кошти повернуті не були, а тому просить суд, стягнути зх відповідача на його користь борг в розмірі 25\~000 грн., інфляційні втрати за період прострочення виконання зобов`язання 3470 грн., та проценти річних за час прострочення зобов`язання в розмірі 624, 66 грн. Ухвалою Залізничного районного суду від 21 листопада 2023 року, провадження по справі відкрито, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 13 лютого 2023 року, продовжено процесуальний строк розгляду цивільної справи на шістдесят днів. Відповідача належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема,\~у\~справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви разом з додатками, рекомендованою поштовою кореспонденцією, яка була повернута до суду 13 березня 2023 року, 19 квітня 2023 року та 31 березня 2023 року. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю, з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір на виконання робіт, згідно якого відповідач як виконавець зобов`язувався виготовити для позивача з власного матеріалу міжкімнатні дерев`яні двері. На момент укладення договору, позивач передав, а відповідач отримав аванс у сумі 25\~000 грн. У вказаному договорі, передбачено, що у випадку невиконання зобов`язання, виконавець зобов`язується повернути замовнику отриманий аванс /а.с.6/. В той же час, як було встановлено під час розгляду справи, та жодним чином не спростовано відповідачем, надану послугу, згідно договору від 11 жовтня 2021 року, [PERSON] , не виконав, та грошові кошти позивачу не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем відзив на позов не подано, а також не надано доказів щодо повернення отриманих грошових коштів або ж наявності правових підстав для набуття та збереження коштів, а тому суд виходить з об`єму наданих позивачем доказів відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження під час розгляду справи, а тому підлягають до задоволення. За п. 3 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги було задоволено в повному обсязі, суд приходить до переконання, про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в повному обсязі. Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн., суд зазначає наступне. За ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд звертає увагу, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано суду лише ордер на надання правничої допомоги від 31 жовтня 2022 року. Однак, вказаний ордер жодним чином не підтверджує наявність витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн. При цьому, суд звертає увагу позивача, на попередній розрахунок суми судових витрат, що ним подано, в якому вказано як витрату на правову допомогу представництво його інтересів під час судового розгляду в суді, однак справа, розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в судове засідання, що свідчить про надмірність та необгрунтованість заявлених витрат на правову допомогу, а відтак, в задоволенні стягнення витрат слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: approved