Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

Позивач в позові вказує, що відповідно до Договору дарування від 09.03.2023 року вона являється власником квартири [ADDRESS] . Дану квартиру їй подарувала її мати [PERSON] , так як була власником на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 25.06.1997 року. Будинок [ADDRESS] поділений на дві квартири. Власником іншої квартири [ADDRESS] являється відповідач [PERSON] [PERSON] подарувала позивачці квартиру [ADDRESS] , яка становить 59/100 частки, а [PERSON] (попередній власник) продала відповідачу квартиру [ADDRESS] . Будинок знаходиться на земельній ділянці загальною площею 1135 кв.м. Між [PERSON] та попереднім власником квартири [ADDRESS] [PERSON] Калинівською міською радою було складено Схему розподілу землекористування по будинковолодінню по [ADDRESS] ." від 09.09.1997 року. Відповідно до часток нерухомого майна - [PERSON] 59/100 частка, а [PERSON] 41/100 частка будинку. Тому [PERSON] було надано в користування земельну ділянку площею 670 кв.м., [PERSON] - 465 кв.м. В спільному землекористуванні залишено 15 кв.м земельної ділянки. Згідно Рішення виконкому Калинівської міської ради № 641 від 22.10.1997 року було вирішено Закріпити земельну ділянку площею 670 кв.м. по [ADDRESS] за гр. [PERSON] ". З метою приватизації земельної ділянки позивач звернулася до Калинівської міської ради. Листом від 02.12.2021 року їй було роз`яснено, щоб приватизувати свою частину земельної ділянки, якою вона користується, потрібно виготовити кадастровий план та технічну документацію всієї земельної ділянки по будинковолодінню [ADDRESS] . Але через непорозуміння з Відповідачем, який відмовляється приймати участь у процесі приватизації земельної ділянки вона не може виготовити таку технічну документацію та приватизувати свою частину земельної ділянки, тому звертається до суду з даним позовом. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] надала заяву, яка зареєстрована за вх. № 5185/23 від 13.06.2023 р., про розгляд справи у її відсутність, вимоги позовної заяви підтримує в повному обсязі. Судові витрати по справі просить залишити за нею. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги позивача визнав у повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити з таких підстав. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом. Так,\~ відповідно до Договору дарування від 09.03.2023 року позивач являється власником квартири [ADDRESS] . Дану квартиру їй подарувала мати [PERSON] , яка була власником квартири на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 25.06.1997 року. Будинок [ADDRESS] поділений на дві квартири. Власником іншої квартири [ADDRESS] являється відповідач [PERSON] [PERSON] подарувала позивачці квартиру [ADDRESS] , яка становить 59/100 частки, а [PERSON] (попередній власник) продала відповідачу квартиру [ADDRESS] . Будинок знаходиться на земельній ділянці загальною площею 1135 кв.м. Між [PERSON] та попереднім власником квартири [ADDRESS] [PERSON] Калинівською міською радою було складено Схему розподілу землекористування по будинковолодінню по [ADDRESS] ." від 09.09.1997 року. Відповідно до часток нерухомого майна - [PERSON] 59/100 частка, а [PERSON] 41/100 частка будинку. Тому [PERSON] було надано в користування земельну ділянку площею 670 кв.м., [PERSON] - 465 кв.м. В спільному землекористуванні залишено 15 кв.м земельної ділянки. Згідно Рішення виконкому Калинівської міської ради № 641 від 22.10.1997 року було вирішено Закріпити земельну ділянку площею 670 кв.м. по [ADDRESS] за гр. [PERSON] ". З метою приватизації земельної ділянки позивач звернулася до Калинівської міської ради. Листом від 02.12.2021 року їй було роз`яснено, щоб приватизувати свою частину земельної ділянки, якою вона користується, потрібно виготовити кадастровий план та технічну документацію всієї земельної ділянки по будинковолодінню [ADDRESS] . Але через непорозуміння з Відповідачем, який відмовляється приймати участь у процесі приватизації земельної ділянки вона не може виготовити таку технічну документацію та приватизувати свою частину земельної ділянки. Згідно ч. 2 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Відповідно до частини першої статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ст. 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки. Відповідно до ст. 95 ЗК України землекористувач має право самостійно господарювати на землі, тобто на встановлення окремого користування частиною земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки у спільній земельній ділянці. Згідно ч. 6 ст. 79-1 ЗК України, формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Частиною першою статті 356 Цивільного кодексу України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму ВСУ Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ від 16.04.2004 № 7, у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред`явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Відтак, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.11.2017 у справі №334/2465/14-ц. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд вважає необхідним вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved