Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

09 вересня 2022 року [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Чоп`як Володимир Михайлович, звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] на підставі права власності належить 1/4 частка будинку літ. А загальною площею 45,8 кв.м. по [ADDRESS] . Право власності на іншу 1/4 частку цього будинку зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 22.11.1988 року, також реєстрація права власності на будинок за Позивачем та [PERSON] підтверджується записом в технічному паспорті на будинок. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23 квітня 2004 року. [PERSON] приходився позивачеві рідним дядьком, та за його життя вони обговорювали, що оскільки весь час будинком у цілому опікувався позивач, то належна [PERSON] частка будинку після його смерті буде успадкована позивачем. В підтвердження свого наміру передати свою частку будинку у власність позивача після своєї смерті [PERSON] передав йому правовстановлюючі документи на належну йому частину будинку. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, позивач продовжив користуватись та володіти будинком у цілому. Майно [PERSON] могла успадкувати його дружина [PERSON] , однак вона надала нотаріальну заяву, про те, що вона не приймала майно та на спадкове майно не претендувала, а інших спадкоємців не було. Таким чином, позивач з часу смерті до дня звернення в суд фактично володіє будинком у цілому враховуючи частку належну померлому [PERSON] , однак оформити спадкове майно у позасудовому порядку позивач не має можливості, оскільки за чотири місяці до смерті [PERSON] було скасовано положення ст.548 та ч.1 ст.549 Цивільного кодексу Української PCP, які передбачали, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Про зміну порядку прийняття спадщини позивач дізнався лише у травні 2022 року коли вирішив звернутись до нотаріуса, щоб дізнатись про пакет документів необхідний для оформлення права власності на успадковане майно. Однак незважаючи на зміну порядку прийняття спадкового майна та ту обставину, що відповідно до норм діючого на даний час законодавства позивач не набув права власності в порядку спадкування на належну [PERSON] частку будинку, вважає, що право власності на вказане майно виникло у Позивача на підставі положень ч.1 ст.344 ЦК України за набувальною давністю. Позивач просить визнати за ним право власності на 1/2 частку будинку по [ADDRESS] в порядку набувальної давності після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 12.09.2022 року провадження у справі було відкрито в порядку загального позовного провадження. Відповідачу роз`яснено право подання відзиву на позовну заяву, відповідно до ст. 178 ЦПК України. 01.11.2022 року на адресу суду від представника відповідача територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради Доніної Наталії надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Звернула увагу на те, що у позовній заяві зазначено, що про порядок оформлення спадкових прав позивач дізнався у 2022 році. Між тим заяву, як вбачається, за ініціативою саме позивача, дружина [PERSON] зробила у 2014 році, тож питання оформлення спадкових прав постало вже 8 років тому. Також вказала, що обов`язкова умова набувальної давності щодо безтитульності володіння позивачем не доведена, навпаки, у позові обґрунтовується, що ніхто, окрім позивача не має право на володіння всім будинком, адже він єдиний законний спадкоємець. На час відкриття спадщини цей факт нічим не доведений, тому постає питання недоведеності добросовісності володіння. Якщо наявні інші законні правові підстави набуття права власності (договірні зобов`язання, спадкування), право власності за набувальною давністю набуватись не може. Та обставина, що позивач проживає в квартирі, здійснює ремонти та оплачує комунальні послуги, не породжує права позивача на набуття права власності за набувальною давністю. Використання майна позивачем не є добросовісним володінням, а є тимчасовим правом користуванням. Власником цієї частини будинку увесь час залишався [PERSON] . Враховуючи зазначене вище, вважає, що позивачем недоведено ані безтитульність володіння, ані добросовісність. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.02.2023 року справа призначена до судового розгляді по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники адвокат Чоп`як В.М. та адвокат Калініна-Заєць Ю.М. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити з підстав, які викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, підтримуючи думку, яка викладена у відзиві. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків [PERSON] , та [PERSON] , всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що відповідно до Реєстраційного посвідчення Запорізького бюро технічної інвентаризації від 16.01.1989 року житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] -1/2 частина та [PERSON] 1/2 частина, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 22.11.1988 року та записом в технічному паспорті на будинок від 28.02.1989 року. (а.с.5, 6-8) 12 травня 1989 року [PERSON] подарувала свою 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] , що підтверджується Договором дарування від 20.05.1989 року. (а.с. 3-4) 08.06.1989 року [PERSON] зареєстрував у Запорізькому бюро технічної інвентаризації право власності на 1/2 частка будинку [ADDRESS] , реєстраційний номер 32618 у реєстраційній книзі 184. (а.с. 4 оборот) [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 23 квітня 2004 року, серії [NUMBER] , видане відділом ЗАГС міста Новоросійська Красноярського краю. (а.с.9) Відповідно до нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 23.12.2014 року, вона повідомляє, що їй відомо, що після смерті її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] відкрилась спадщина. В спадщину вона не вступала, звертатись до суду для поновлення строку на прийняття спадщини та розподілу спадкового майна звертатись не збирається. (а.с.10) Позивачем [PERSON] до позовної заяви додані дублікати Квитанцій за сплату комунальних послуг в будинку по [ADDRESS] . (а.с.11-15) Згідно з Висновком про вартість об`єкту оцінки, складено фізичною особою-підприємцем [PERSON] , об`єкт нерухомого майна житловий будинок (літ.А) загальною площею 45,8 кв.м., за адресою [ADDRESS] , ринкова вартість об`єкта на дату оцінки 13.06.2023 року на дату оцінки складає 319\~937,0 гривень. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснила, що є сусідкою позивача [PERSON] , він проживає за даною адресою з 1970 року. За даною адресою також проживали його мати [PERSON] , сестри [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Дві сестри [PERSON] і [PERSON] вийшли заміж та тепер живуть окремо. Мати позивача [PERSON] померла [INFO] , а сестра [PERSON] проживає за цією ж адресою, що і позивач, [ADDRESS] . Також повідомила, що [PERSON] , це брат матері позивача, який проживав у росії. За цією адресою є будинок, в якому зараз живе сестра позивача [PERSON] та літня кухня, яка переобладнана у будинок і там проживає позивач. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснила, що є сусідкою позивача [PERSON] , вона з ним знайома з 1991 року. За даною адресою також проживали його мати [PERSON] , сестри [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Знає, що в будинку зараз проживає сестра позивача [PERSON] , мати позивача [PERSON] померла у 2021 року. Позивач проживає у меншому будинку, а сестра проживає у більшому будинку. Знає зі слів сусідів, що у матері позивача був брат, однак вона його не бачила. Відповідно до статті 328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; спливу встановлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б із ним власник. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Для нерухомого майна тривалість володіння складає десять років. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.08.2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18), від 27.06.2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження №61-2017св18), від 62.05.2021 року у справі\~№ 214/3083/18 провадження № 61-4186св21. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до положень ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1262 ЦК України визначено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. (стаття 1263 ЦК України). Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно до\~ст..1265\~ЦК України\~у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування. Відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 ст.1270 ЦК України встановлений строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Будь-яких доказів, що дружина відмовилася від прийняття спадщини у шестимісячний термін суду не було надано, також не надано доказів, що відсутні інші спадкоємці не приймали спадщину, в тому числі сестра померлого [PERSON] , яка була спадкоємцем 2 черги. Окрім того, враховуючи положення частин першої та третьої статті 1277 ЦК України, слід дійти висновку, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням, у встановленому вказаною статтею порядку. З огляду на викладене, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. В даній справі позивач, не міг не знати, що частина будинку належить його дядьку [PERSON] , отже власник частини будинку позивачу був відомий, тому не можна вважати володіння позивачем частиною будинку, яка залишилась після смерті [PERSON] , добросовісним. В померлого власника 1/2 частини будинку [PERSON] , залишилась дружина, яка мала право на спадкування, а в разі відмови її від спадкування, право на спадкування мали спадкоємці за законом інших черг. Дружина [PERSON] зробила заяву у 2014 році, що у спадщину вона не вступала, звертатись до суду для поновлення строку на прийняття спадщини та розподілу спадкового майна не збирається, тому це не давало\~ [PERSON] \~підстав для\~того,\~щоб вважати\~користування чужим\~майном правомірним. Крім того, суд звертає увагу позивача, що зі слів свідків допитаних у судовому засіданні, даним будинком також користується та проживає у будинку і його сестра [PERSON] .. Сам по собі факт користування позивачем частиною будинку, сплата вартості житлово-комунальних послуг не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю, а відтак, відсутні правові підстави для набуття права власності позивачем на частину будинку за набувальною давністю. Статтею 89 ЦПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності - не підлягають задоволенню. У зв`язку з відмовою у позові, судовий збір на підставі ч.2 ст. 141 ЦПК України, покладається на позивача.

Outcome: dismissed