Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт, належності їй свідоцтва на право власності на житло, виданого 11 січня 1999 року органом приватизації Смілянського міськвиконкому, згідно якого [PERSON] та члени його сім`ї - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності є власниками квартири [ADDRESS] , загальною площею 63,9 кв.м. В обґрунтування заяви вказує, що 18 квітня 2013 року вона звернулась до відділу реєстрації прав на нерухоме майно з метою проведення державної реєстрації належного їй права власності на вказане нерухоме майно. Однак, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Клименко Т.О. від 20 квітня 2023 року у проведенні реєстраційних дій їй було відмовлено. Підставою для прийняття такого рішення слугувало те, що згідно свідоцтва про право власності на житло виданого органом приватизації Смілянського міськвиконкому від 11 січня 1999 року та документа, що посвідчує особу заявника, а саме паспорту громадянина України, виявлені розбіжності у написанні прізвища. Так, у свідоцтві на право власності на житло від 11 січня 1999 року прізвище заявника вказано « [PERSON] », тоді як згідно паспорту громадянина України прізвище заявника - « [PERSON] ». У зв`язку із цим, заявнику рекомендовано звернутись до суду про встановлення належності правовстановлюючого документа, а саме свідоцтва на право власності на житло, виданого 11 січня 1999 року органом приватизації Смілянського міськвиконкому. Таким чином заявник обґрунтовує необхідність встановлення даного юридичного факту з метою реалізації права на реєстрацію права власності на нерухоме майно. В судове засідання заявник не з`явилася надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заяву підтримала та просила задовольнити. Представник заінтересованої особи Смілянської міської ради Черкаської області Зайвенко Л.М. в судове засідання також не з`явилася, однак направила до суду заяву, в якій просила розглядати справу у відсутність представника заінтересованої особи. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Як передбачено п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядається встановлення фактів, що мають юридичне значення. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва на право власності на житло, виданого 11 січня 1999 року органом приватизації Смілянського міськвиконкому, [PERSON] та члени його сім`ї - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності є власниками квартири [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Клименко Т.О. від 20 квітня 2023 року відмовлено у проведенні реєстраційних дій, оскільки згідно свідоцтва про право власності на житло виданого органом приватизації Смілянського міськвиконкому від 11 січня 1999 року та документа, що посвідчує особу заявника, а саме паспорту громадянина України, виявлені розбіжності у написанні прізвища [PERSON] (а.с. 5) Так, у свідоцтві на право власності на житло від 11 січня 1999 року прізвище заявника вказано « [PERSON] », тоді як згідно паспорту громадянина України № [NUMBER] , орган, що видав - 7126, прізвище останньої вказано - « [PERSON] ». Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Окрім того, Пленум Верхового Суду України в п. 12 вищевказаної постанови роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по - батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по - батькові або замість імені чи по - батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, вони мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Враховуючи вищевикладене та ту обставину, що невідповідність написання прізвища заявника у вказаному документі виникла через допущену технічну помилку, всі дані, крім наведених розбіжностей, співпадають та встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. Дослідженні судом документи дозволяють стверджувати, що свідоцтво на право власності на житло, видане 11 січня 1999 року органом приватизації Смілянського міськвиконкому, згідно якого [PERSON] та члени його сім`ї - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] , належить заявнику [PERSON] . Встановлення в судовому порядку факту належності вказаного правовстановлюючого документу має юридичне значення для заявника, оскільки необхідне для реалізації права на реєстрацію права власності на нерухоме майно. Іншої можливості встановити даний факт заявник не має, відтак заяву слід задовольнити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved