Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-22 00:00:00

02.11.2022 позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просить суд : встановити факт її спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з [PERSON] , який помер [INFO] , з 2004 року по день його смерті; визнати спільною сумісною власністю автомобіль "Renault Megane" д.н. [NUMBER] , 2008 року випуску, чорного кольору та мінітрактор Т-22, 2014 року випуску, синього кольору та поділити вказане нерухоме майно, визнавши за нею право власності на 1/2 частину. В обґрунтування позову зазначила, що з 2004 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Разом з цивільним чоловіком вели домашнє господарство, жили за рахунок отриманого доходу з продажу сільського підсобного господарства, її пенсії та тимчасового підробітку чоловіка. В 2015 році ними було придбано мінітрактор Т-22, синього кольору, покупцем виступив [PERSON] , однак на облік даний транспортний засіб не поставили. Так як трактор використовувався для інтересів сім`ї, то є спільним майном подружжя. Крім цього, за час спільного проживання та за спільно зароблені кошти в 2019 році ними було придбано автомобіль "Renault Megane" д.н. [NUMBER] . [INFO] [PERSON] загинув. Вона займалась його похованням, купувала все необхідне. Після смерті чоловіка продовжувала користуватися автомобілем та мінітрактором, але залишала їх у гаражі в будинку покійного чоловіка.Через деякий час після поховання [PERSON] , до двору, де знаходились автомобіль та мінітрактор, з`явилися сестри [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] і нахабно, не зважаючи на її зауваження, забрали транспортні засоби до себе додому та на даний час користуються ними, не оформивши жодних документів. З приводу даної ситуації вона зверталася із заявами в поліцію, однак отримала відповідь, що в діях відповідачок відсутній склад кримінального правопорушення і мають місце цивільно-правові відносини. У визначені законом строки вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , але постановою від 19.02.2022 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з відсутністю документів, які б підтвердили факт родинних відносин. Відповідачки - сестри [PERSON] також звернулися до нотаріуса і претендують на автомобіль та мінітрактор в порядку спадкування. В добровільному порядку спадкоємці другої черги відмовляються визнавати їхнє з [PERSON] спільне проживання та ведення спільного господарства, а від того відмовляються справедливо та добровільно врегулювати ситуацію, яка склалася. В зв`язку з викладеними вище обставинами, у неї виникла потреба встановити факт спільного проживання з [PERSON] як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділити спільно нажите майно. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09.11.2022 року було відкрито загальне позовне провадження у справі ( а.с. 35-36). Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06.03.2023 року за клопотанням сторони позивача витребувано з Бердичівської державної податкової інспекції Бердичівського управління ГУ ДПС у Житомирській області відомості про доходи [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , за період з 2004 року по серпень 2021 року; у [PERSON] , [PERSON] документи (договір купівлі - продажу, квитанція про оплату) на придбання мінітрактора Т-22, синього кольору, 2014 року випуску ( а.с. 86). Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.04.2023 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду. Одночасно витребувано з Бердичівського РПВ ГУНП в Житомирській області матеріали розгляду заяви [PERSON] , яка зареєстрована в ІТС Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області за № 4674 від 16.04.2022 року ( а.с. 103-104). У судове засідання представник позивачки не з`явився. Надіслав заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив також стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу. В судовому засіданні 21.06.2023 позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в позові. Позивачка додатково пояснила, що з [PERSON] вони проживали разом з 2004 року по 16.08.2021 рік. Мали спільний бюджет, вели спільне господарство. Спочатку купили автомобіль ВАЗ, на якому розбився [PERSON] , потім купили трактор і після цього автомобіль Рено. Після смерті [PERSON] відповідачки, його сестри забрали в неї трактор і автомобіль Рено, вказуючи на те, що їх [PERSON] купував самостійно, хоча їм відомо, що вони їх купували за спільні кошти. Представник відповідачки [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги не визнає, оскільки позивачкою не доведено факт набуття [PERSON] права власності на трактор. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справ в судове засідання не з"явилася, причину неявки суду не повідомлено. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, свідків, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). Приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу Богатирчуком В.А. 11.10.2021 заведено спадкову справу № 92/2021 після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] щодо прийняття спадщина за законом та за заявами [PERSON] , [PERSON] щодо прийняття спадщина за законом. Номер спадкової справи у реєстрі 68450568. (а.с.41-54). Постановою приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Богатирчука В.А. від 19.02.2022 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв"язку з відсутністю у [PERSON] документів, які підтверджують факт родинних відносин з [PERSON] ( а.с. 11). Отже, у зв`язку із цим між сторонами виникли спірні правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Сімейного кодексу України (далі - СК України). Щодо позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без шлюбу суд прийшов до наступного. Позивачка просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт спільного проживання однією сім`єю без шлюбу [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , у період з 2004 року по день смерті останнього за адресою - [ADDRESS] . Відтак до спільних правовідносин необхідно застосовувати положення діючого Сімейного кодексу України. Згідно з ч.ч.2, 4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (Постанова Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі №202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18). Згідно зі ст. 256 ЦПК України судом можуть бути встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Однак, у разі наявності спору про право, такий факт установлюється у порядку позовного провадження. Відтак, позивачкою вірно обрано спосіб захисту свого права у порядку позовного провадження, адже між сторонами виник спір щодо спадкового майна. Звертаючись з даною позовною вимогою до суду позивачка наводить аргументи про те, що вони спільно проживали із померлим [PERSON] в одному будинку, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільні права та обов`язки щодо майна, тощо. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18-ц, від 03 березня 2021 року у справі № 127/28507/15 належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 21.06.2023 року суду повідомила, що є сусідкою позивачки. [PERSON] проживав разом з позивачкою , в її будинку, з 2004 року і по день його смерті. Трактор вони купували разом років 10 назад. Автомобіль Рено вини також купували разом, її чоловік допомагав знайти даний автомобіль через оголошення. Позивачка та [PERSON] тримали господарство, обробляли городи. Сестри [PERSON] ніколи до нього не приходили, не підтримували з ним зв"язок. Похованням [PERSON] займалася позивачка, а не його сестри. Їй відомо, що син [PERSON] користується трактором позивачки без дозволу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 21.06.2023 року повідомила, що позивачка є її хрещеною матір"ю. [PERSON] та позивачка з 2004 року проживали разом як чоловік та жінка в будинку позивачки , вели спільне господарство, мали спільний бюджет. З того часу як [PERSON] почав жити з позивачкою вони купили автомобіль ВАЗ, мінітрактор купили у позивачки був ювілей 50 років, фактично вона купила його за власні кошти, автомобіль Рено купили років за 2 до смерті [PERSON] . З відповідачками [PERSON] не спілкувався. Трактор зараз знаходиться в користуванні [PERSON] , вона вважає, що трактор та машина Рено її власність. Окрім цього, судом досліджено ряд поданих позивачкою копії фотокарток (а.с.18-20). Враховуючи наведене вище суд прийшов до переконання про те, що аналізуючи подані докази, які оцінені судом як кожен окрема так і в сукупності між собою, суд установив, що позивачка [PERSON] із померлим [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, адже дані обставини підтверджено показаннями свідків, які між собою узгоджується, у період з 2004 року по день смерті останнього за адресою - [ADDRESS] , проживання однією сім`єю як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу, адже мали спільні права та обов`язки, які притаманні "подружжю", а тому таку позовну вимогу необхідно задовольнити. Щодо позовної вимоги про поділ майна подружжя , суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу Суд, задовольнивши вимогу про встановлення факту спільного проживання , прийшов до висновку про те, що [PERSON] та померлий [PERSON] проживали однією сім`єю з 2004 року, хоч не перебували у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, аналізуючи наведені вище норми суд прийшов до переконання про те, що діє презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду25.02.2021 у справі № 335/10739/17, від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Як зазначено, зокрема, у постанові від 19.10.2021 у справі № 521/1695/18 (провадження № 61-17105св20) критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Крім того, суд звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №711/2302/18 (провадження № 61-13953св19) вказано, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 61-36178св18, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, положення значених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів перевірки Бердичівського РВП за заявою [PERSON] , згідно Договору купівлі-продажу №00282/10.01.15р/1 від 10.01.2015 року, довідки- рахунку №137453 від 20.03.2015 [PERSON] придбав трактор Т-22, 2014 року випуску, заводський номер [NUMBER] . Як зазначила позивачка та підтвердили в судовому засіданні свідки, трактор був придбаний за особисті кошти позивачки Відповідачки жодних доказів, які б спростовували наведені обставини суду не надали. Крім тього, подружжям за спільні кошти придбано автомобіль "Renault Megane" д.н. [NUMBER] , 2008 року випуску, чорного кольору. Згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] автомобіль зареєстровано за [PERSON] (а.с.12). Таким чином, надавши правову оцінку поданим учасниками доказам, суд прийшов до висновку про те, що спірні транспорті засоби: трактор Т-22, 2014 року випуску, заводський номер [NUMBER] та автомобіль "Renault Megane" д.н. [NUMBER] , 2008 року випуску, чорного кольору були придбані [PERSON] та [PERSON] у період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Відповідачками та представником відповідачки [PERSON] - [PERSON] під час судового розгляду справи не спростовано презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя, тоді як тягар доказування покладається саме на них, та не доведено належними та допустимими доказами, що спірне майно було придбана хоча і у період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, однак за належні [PERSON] особисті кошти. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що транспорті засоби: трактор Т-22, 2014 року випуску, заводський номер [NUMBER] та автомобіль "Renault Megane" д.н. [NUMBER] , 2008 року випуску, чорного кольору необхідно визнати об`єктами спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності та в порядку поділу такого майна, як подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину майна - транспорті засоби: трактор Т-22, 2014 року випуску, заводський номер [NUMBER] та автомобіль "Renault Megane" д.н. [NUMBER] , 2008 року випуску, чорного кольору, а позовну вимогу про поділ майна подружжя задовольнити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів,. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як вбачається з долучених стороною позивачки документів ( Акт виконаних робіт по наданню правової допомоги від 23.06.2023, квитанції до прибуткового касового ордера № 17 від 23.06.2023 ) позивачкою здійснено оплату за надані послуги з правової допомоги в розмірі 7500,00 грн., тому такі витрати підлягають стягненню з відповідачок. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачок на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір у сумі 3242,40 грн.( а.с. 3-4).

Outcome: approved