Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернулася із вказаним позовом до суду, зазначивши, що 05.10.2018 між нею та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надала відповідачу позику в розмірі 2 000,00 доларів США, що підтверджено відповідною розпискою. Крім того, 10.10.2018 між ними було укладено ще один договір позики, за яким відповідачем отримано від позивача в борг 28 000,00 грн., з кінцевим строком погашення - 10.04.2019, про що відповідачем також складено відповідну розписку. Однак відповідач своїх зобов`язань за вказаними договорами не виконала та вказану суму грошових коштів позивачу не повернула, у зв`язку з чим станом на 13.07.2020 у відповідача перед позивачем існує заборгованість, яку позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь у загальному розмірі 2 000,00 доларів США, та 75 242,56 грн., а саме: - за договором позики від 05.10.2018 - у розмірі 2 000,00 доларів США та 30 500,59 грн. з яких: 2 000,00 доларів США - сума позики; 28 442,94 грн. - проценти за користування позикою за період з 06.10.2018 по 13.07.2020; 2 057,65 грн. - 3% річних за період з 06.04.2019 по 13.07.2020; - за договором позики від 10.10.2018 - у розмірі 44 741,97 грн., з яких: 28 000,00 грн. -сума позики; 14 665,09 грн. - проценти за користування позикою за період з 10.10.2018 по 13.07.2020; 1 057,40 грн. - 3% річних за період з 11.04.2019 по 13.07.2020. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2020 головуючим суддею у справі було визначено [PERSON] . Ухвалою судді від 24.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. На підставі розпорядження керівника апарату Подільського районного суду міста Києва Гур`євої Г.С. від 22.04.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи, оскільки згідно з Рішенням Вищої ради правосуддя №798/0/15-21 від 08.04.2021 суддю Подільського районного суду міста Києва [PERSON] звільнено з займаної посади у зв`язку з поданням заяви про відставку. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2021 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою судді від 28.04.2021 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 07.10.2021 представником позивача подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій зазначено, що оскільки на момент звернення з даним позовом до суду позивачем розраховувалась заборгованість станом на 10.10.2018, то відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання збільшилася. У зв`язку з цим представник просить суд стягнути з відповідача заборгованість за розписками від 05.10.2018 та 10.10.2018 станом на 06.10.2021, у загальному розмірі 2 000,00 доларів США та 94 553,88 грн., а саме: - за договором позики від 05.10.2018 - у розмірі 2 000,00 доларів США та 41 415,22 грн., з яких: 2 000,00 доларів США - основна сума боргу; 36 655,28 грн. - проценти за користування позикою за період з 06.10.2018 по 06.10.2021; 4 759,94 грн. - 3% річних за період з 06.04.2019 по 06.10.2021; - за договором позики від 10.10.2018 - у розмірі 53 138,66 грн., з яких: 28 000,00 грн. - основна сума боргу; 19 313,23 грн. - проценти за користування позикою за період з 10.10.2018 по 06.10.2021; 2 091,95 грн. - 3% річних за період з 11.04.2019 по 06.10.2021; 3 733,48 грн. - інфляція за період з 11.04.2019 по 06.10.2021. 11.04.2023 представником позивача повторно подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до змісту якої представник просить стягнути з відповідача заборгованість за розписками від 05.10.2018 та 10.10.2018 станом на 08.04.2023, у загальному розмірі 2 000,00 доларів США та 118 211,07 грн., а саме: - за договором позики від 05.10.2018 - у розмірі 2 000,00 доларів США та 55 300,02 грн., з яких: 2 000,00 доларів США - основна сума боргу; 45 411,09 грн. - проценти за користування позикою за період з 06.10.2018 по 06.10.2021; 9 888,93 грн. - 3% річних за період з 06.04.2019 по 06.10.2021; - за договором позики від 10.10.2018 - у розмірі 62 911,05 грн., з яких: 28 000,00 грн. - основна сума боргу; 17 329,38 грн. - проценти за користування позикою за період з 10.10.2018 по 08.04.2023; 3 355,40 грн. - 3% річних за період з 11.04.2019 по 08.04.2023; 14 226,27 грн. - інфляція за період з 11.04.2019 по 08.04.2023. Крім того, у зв`язку зі збільшенням позовних вимог представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1 913,51 грн. відповідно до загальної суми заборгованості. 19.04.2023 відповідачем подано до суду заперечення на позовну заяву, в яких вона зазначила, що позовні вимоги є необґрунтованими та незаконними. Разом із цим, відповідач не заперечила тих обставин, що між сторонами існувала усна домовленість про укладення договору позики, а також що позивачу дійсно надавалась розписка від 05.10.2018 на 2 000,00 доларів США та розписка від 10.10.2018 на 28 000,00 грн. Водночас, вона стверджує, що позивач в порушення домовленості сторін зазначені грошові кошти їй не передала, а навпаки почала ухилятися від виконання узятих на себе зобов`язань. З урахуванням наведеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, в матеріалах справи міститься заява представника про розгляд справи за їх відсутності, в якій вони просять задовольнити уточнені позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених у запереченнях. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, 05.10.2018 між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надала відповідачу позику в розмірі 2 000,00 доларів США, з кінцевим строком погашення 05.04.2019, що підтверджено відповідною розпискою. Крім того, 10.10.2018 між ними було укладено ще один договір позики, за яким відповідачем отримано від позивача в борг 28 000,00 грн., з кінцевим строком погашення 10.04.2019, про що відповідачем також складено відповідну розписку. Оригінали вищевказаних розписок безпосередньо були досліджені судом та встановлено, що вони ідентичні копіям, які наявні в матеріалах справи. Отже, з досліджених фактичних обставин справи судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу захисту позивачем свого права власності на грошові кошти, які вона передала відповідачу відповідно до договору позики. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України 18.01.2017 у справі № 6-2789цс16. У постанові від 08.07.2019 у справі №524/4946/16-ц Верховний Суд зазначив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, повинна містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням його повернення і дати отримання коштів. З аналізу вищенаведеного вбачається, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. В постанові від 22.08.2019 у справі № 369/3340/16-ц Верховний Суд вказав, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником позикодавцеві за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору і зміст умов договору, так і факт отримання боржником від позикодавця певної грошової суми. Із урахуванням наведених вище положень законодавства та судової практики, суд приходить до висновку, що власноручне написання і підписання відповідачем боргової розписки від 05.10.2018 із зобов`язанням повернути суму позики 2 000,00 доларів США 05.04.2019, а також боргової розписки від 10.10.2018, за якою відповідач зобов`язалася повернути позивачеві 28 000,00 грн. 10.04.2019, підтверджує як факт укладення між ними двох договорів позики, так і факт отримання відповідачем від позивача обумовлених у таких розписках грошових сум. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Матеріалами справи підтверджується, що 02.03.2020 позивачем було надіслано відповідачу письмову вимогу щодо повернення суми позики у розмірі 2 000,00 доларів США згідно договору від 05.10.2018. Однак, як встановлено судом в ході розгляду справи, ні вказаної суми грошових коштів, ні суми грошових коштів, отриманих в позику від позивача за договором від 10.10.2018, відповідачкою їй повернуто не було. Жодних доказів на спростування вищезазначених обставин, зокрема, доказів на підтвердження факту виконання відповідачкою умов вказаних договорів позики та про фактичне повернення нею суми грошових коштів, отриманих в позику від позивача, відповідачкою суду не надано. Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 7 статті 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З огляду на наведене, суд вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем за вказаними договорами позики. При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц, згідно з якою сума боргу не підлягає переведенню до гривневого еквіваленту, адже борг має бути повернутий у тій валюті, в якій була надана позика. Ураховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 2 000,00 доларів США основного боргу за договором позики від 05.10.2018 та 28 000,00 грн. основного боргу за договором позики від 10.10.2018. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафних санкцій за неналежне виконання умов договірного зобов`язання у виді 3% річних, процентів за користування позиками, інфляційної складової суд керується наступним. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З матеріалів справи вбачається, що кінцевим терміном погашення заборгованості за договором позики від 05.10.2018 є пред`явлення вимоги позичальника про повернення заборгованості. Як встановлено судом, позивач пред`явила відповідну вимогу до відповідача 02.03.2020 та в такій вимозі зазначено про обов`язок повернення боргу не пізніше 7 днів з моменту отримання вимоги. Позивачем було направлено відповідачу вимогу в день її складення 02.03.2020 за адресою відповідача: [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи. Враховуючи те, що вказану обставину відповідачем не спростовано, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що кінцевим строком погашення боргу є кінець 7-денного строку з дня отримання вимоги, тому підлягають нарахуванню штрафні санкції за договором позики від 05.10.2018. Розмір 3% річних за період з 06.04.2019 по 06.10.2021 (дату, по яку проводить нарахування позивач відповідно до уточнених вимог) становить 9 888,93 грн. Щодо 3% річних по договору від 10.10.2018, то обрахунок має здійснюватись з 11.04.2019, тобто на наступний день після 10.04.2019 (день, до якого мав бути повернутий борг). Відтак, розмір 3% річних за період з 11.04.2019 по 08.04.2023 (дату, по яку проводить нарахування позивач відповідно до уточнених вимог) становить 3 355,40 грн. Що стосується процентів за користування позикою, то позикодавець має право отримати відсотки від суми позики відповідно до статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період від дня отримання коштів позичальником до дня фактичного повернення позики, якщо інше не встановлено укладеним між сторонами договором, тобто їхній розмір не передбачений жодним з договорів. Таким чином, в даному випадку розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи зі змісту укладених договорів та з урахуванням збільшених позовних вимог позивача, за договором від 05.10.2018 розмір процентів за користування позикою за період з 06.10.2018 по 06.10.2021 становить 45 411,09, за договором від 10.10.2018 розмір процентів за користування позикою за період з 10.10.2018 по 08.04.2023 становить 17 329,38 грн. Підсумовуючи вищенаведене, враховуючи встановлені обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі та необхідність стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів: - за розпискою від 05.10.2018 - у розмірі 2000,00 доларів США та 55 300,02 грн., у тому числі: 2000,00 доларів США - сума позики; 45 411,09 грн. - відсотки за користування позикою; 9 888,93 грн. - 3% річних. - за розпискою від 10.10.2018 - у розмірі 62 911,05 грн., у тому числі: 28 000,00 грн. - сума позики; 17 329,38 грн. - відсотки за користування позикою; 3 355,40 грн. - 3% річних; 14 226,27 грн. - інфляційні втрати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 913,51 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved