Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] (далі-Позивач, Позикодавець), звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі-Відповідач, Позичальник, Боржник) про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування своїх вимог Позивач посилається на те, що 06 березня 2021 року між нею та Відповідачем було укладено Договір позики (далі-Договір), згідно якого Позивач передала у власність Відповідачу грошові коши в сумі 1 249 038, 00 грн., а Відповідач зобов`язалася повернути Позивачу суму позики в строк встановлений Договором позики. Згідно п. 1 Договору Позивач передає у власність Відповідачу, а Відповідач приймає у власність грошові коши в сумі 1 249 038, 00 гривень та зобов`язується їх повернути не пізніше ніж через 6 місяців з моменту укладння цього Договор, тобто 06.09.2021 року. Згідно п. 4 Договору Позивач та Відповідач домовились, що Договір позики є безвідсотковим. 06.03.2021 року Відповідач надала Позивачу відповідну розписку про отримання нею від Позивача грошових коштів у сумі 1249 038,00 гривень з зазначенням відповідного зобов`язання про повернення позики до 06.09.2021 року. Станом на 06.09.2021 року та на час подання цієї позовної заяви Відповідач свої зобов`язання перед Позивачем по поверненню грошових коштів згідно Договору позики не виконала та уникає від виконання умов Договору. За наведених обставин, Позивач була вимушена звернутися до суду з вказаною позовною заявою. За наведених обставин, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати дану справу в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 лютого 2023 року у задоволенні заяви про забезпечення позову у цивільні й справі № 757/59232/21-ц, відмовлено. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва 26 квітня 2023 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, проте представник позивача подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошення на сайті Печерського районного суду м.Києва, а тому, в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, матеріалами справи встановлено, що 06 вересня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір позики. Відповідно до пункту 1. Договору, Позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 1249038,00 (один мільйон двісті сорок дев`ять тисяч тридцять вісім) гривень 00 копійок, що є еквівалентом 45000,00 (сорок п`ять тисяч) доларів США 00 центів за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, встановленим на момент укладення даного договору, та зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, а саме 1249038,00 (один мільйон двісті сорок дев`ять тисяч тридцять вісім) гривень 00 копійок, що є еквівалентом 45000,00 (сорок п`ять тисяч) доларів США 00 центів за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, встановленим на момент повернення грошових коштів, не пізніше ніж через шість місяців з моменту укладення даного договору, тобто 06.09.2021 (шостого вересня дві тисячі двадцять першого) року. Відповідно до пункту 4 Договору, за цим договором відсотки користування позикою не встановлюються. Крім того, в матеріалах справи міститься розписка від 06 березня 2021 року, на підтвердження того, що Відповідач отримала від Позивача грошові кошти у сумі 1 249 038.00 грн. з зазначенням відповідного зобов`язання про повернення позики до 06 вересня 2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладеться у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За змістом ч. 1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким. що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовуються сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відтак, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер с доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013 р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015 р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами стю323 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язаних є його невиконання: або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1, 2 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до вимог частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З матеріалів справи вбачається, що Відповідач своїх зобов`язань за Договором позики належним чином не виконала та всупереч вимогам цивільного законодавства до цього часу не повернула борг за вказаними договорами, а даних, які б свідчили про повернення відповідачем суми заборгованості позивачу судом не встановлено. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати заборгованості. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, підлягають задоволенню. Оскільки, позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 11 350,00 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved