Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

У лютому 2023 року представник позивача [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з цим позовом. Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на належні їй земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач є спадкоємцем [PERSON] за заповітом, спадщину прийняла, подавши заяву про прийняття спадщини до Носівської районної державної нотаріальної контори, отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05 грудня 2008 року. Відповідно\~\~ до\~\~\~\~ розпорядження Носівської РДА від 04 березня 2008 року № 52 [PERSON] передавались у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва\~ із земель колишнього КСП ім. Фрунзе в м. Носівка площею 0,4620 га, кадастровий номер 7423810100:02:002:0576 та площею 0,5111 га, кадастровий номер 7423810100:02:002:0569. Також [PERSON] внесена до Списку громадян-власників сертифікатів на земельну частку (пай) колишнього КСП ім. Фрунзе Носівської міської ради Носівського району, яким передаються у власність земельні ділянки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва під № 30. Представник позивача вказує, що за життя [PERSON] розпочала процес приватизації вказаних земельних ділянок, але не отримала правовстановлюючий документ на ці земельні ділянки та не зареєструвала за собою право власності на них. [PERSON] не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ці земельні ділянки, адже нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва. Тому представник позивача просив суд визнати за позивачем у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право на завершення приватизації земельних ділянок із земель колишнього КСП ім. Фрунзе в м. Носівка площею 0,4620 га, кадастровий номер 7423810100:02:002:0576, та площею 0,5111 га, кадастровий номер 7423810100:02:002:0569, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва й розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, та одержання документів, що посвідчують право власності на ці земельні ділянки, на ім`я позивача [PERSON] . У підготовче судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, до початку підготовчого судового засідання представник позивача подав до суду заяву, у якій указав, що він підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити, а розгляд справи проводити без участі позивача та представника позивача (а. с. 78). У підготовче судове засідання представник відповідача не з`явилася, але до початку розгляду справи по суті подала до суду заяву, у якій зазначила, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти задоволення позову, просила розгляд справи проводити без участі представника Носівської міської ради (а. с. 68). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. У судовому засіданні встановлено, що розпорядженням Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області № 52 від 4 березня 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) по кормових угіддях колишнього КСП імені Фрунзе Носівської міської ради та передачу їх у власність громадян» було передано [PERSON] у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельні ділянки площами 0,4620 га (сіножаті), кадастровий номер 7423810000:02:002:0706 та 0,5111 га (пасовища), кадастровий номер 7423810000:02:002:1178, які розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, що підтверджується копією відповідного розпорядження та копією додатка № 4 до відповідного розпорядження списку громадян-власників сертифікатів на земельну частку (пай) колишнього КСП ім. Фрунзе Носівської міської ради Носівського району, яким передаються у власність земельні ділянки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 20, 21), копією пояснювальної записки із технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,9731 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва гр. [PERSON] (а. с. 81). Судом також на підставі вказаної пояснювальної записки із технічної документації із землеустрою встановлено, що згідно зі список розпаювання гр. [PERSON] були присвоєні на земельні ділянки кадастрові номери: на сіножаті 7423810000:02:002:0706, на пасовища - 7423810000:02:002:1178, але після уточнення інформації було виявлено, що дані кадастрові номери зайняті, а ділянки вільні, тому потрібно присвоїти нові кадастрові номери. Отже, [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства розпочато процес приватизації зазначених вище земельних ділянок, але за життя не отримано правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки та не зареєстровано право власності на них.\~ Судом установлено, що [INFO] [PERSON] померла, про що Великодимерською селищною радою Броварського району Київської області складено актовий запис від 10 лютого 2003 року за № 23, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 8). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 14 липня 1995 року [PERSON] , державним нотаріусом Носівської державної нотаріальної контори, яким належний їй жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , а також все інше майно, яке їй належить і на що вона за законом матиме право, заповідала дочці [PERSON] , що підтверджується копією заповіту (а. с. 11-12) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 55-57). Отже, спадкоємство після її смерті здійснюється за заповітом. Позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] (а. с. 10) та копією свідоцтва про укладення шлюбу\~\~ між\~\~\~ [PERSON] та [PERSON] (а. с. 9). Отже, позивач є спадкоємцем [PERSON] за заповітом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній\~ конторі\~ за\~ місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті\~ дії\~ повинні\~ бути\~ вчинені\~ протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.\~ Судом встановлено, що до майна померлої [PERSON] Носівською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за № 597/2008, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 36-37). Із копії спадкової справи до майна померлої [PERSON] № 597/2008 (а. с. 39-53) убачається, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у додатковий строк, установлений їй рішенням Носівського районного суду від 12 червня 2008 року. Спадкоємиця отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , на земельну ділянку площею 3,22 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Носівської міської ради Чернігівської області, на майновий пай члена КСП ім. Фрунзе. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивач зверталася до Носівської державної нотаріальної контори Чернігівської області із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом за земельні ділянки площею 0,4620 га, кадастровий номер 7423810100:02:002:0576, та площею 0,5111 га, кадастровий номер 7423810100:02:002:0569, що належали померлій [INFO] [PERSON] . Однак, нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на зазначені земельні ділянки, оскільки спадкоємцем не були подані документи, які підтверджують наявність на момент відкриття спадщини (день смерті) права власності в [PERSON] на земельні ділянки, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 562/02-31 від 17 червня 2023 року (а. с. 80). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз`яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. Право на завершення процедури приватизації та отримання земельних ділянок у власність, яке належало померлій [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок\~\~ її\~\~ смерті.\~\~ Отже,\~\~ це\~\~ право переходить у спадок її спадкоємцю за заповітом [PERSON] , яка прийняла спадщину відповідно до вимог чинного законодавства. Також судом установлено, що на земельні ділянки на ім`я позивача виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж в натурі (на місцевості), відповідно до якої площа земельної ділянки з кадастровим номером 7423810100:02:002:0576 становить 0,4620 га, а земельної ділянки з кадастровим номером 7423810100:02:002:0569 становить 0,5111 га, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 06 лютого 2023 року (а. с. 22-23, 24-25). Судом установлено, що земельним ділянкам присвоєно нові вищевказані кадастрові номери, оскільки в процесі виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж в натурі (на місцевості) було виявлено, що кадастрові номери 7423810000:02:002:0706 та 7423810000:02:002:1178 зайняті (а. с. 81). Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. А, отже, проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 1073,60 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 3). Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову.

Outcome: approved