Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

1. Стислий виклад позовних вимог. Позивачем [PERSON] заявлено позовні вимоги до [PERSON] , третя особа: Державний нотаріус Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Астахова Ольга Сергіївна «про припинення права власності на частку у майні», за змістом яких позивач заявила наступні позовні вимоги: - припинити право власності [PERSON] ( [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ) на 1/4 частку автомобіля, марки NISSAN, модель QASHQAI, 2013 року випуску, шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип-загальний легковий-загальний хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] ; - стягнути з неї - [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ) компенсацію за 1/4 частку автомобіля, марки NISSAN, модель QASHQAI, 2013 року випуску, шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип-загальний легковий-загальний хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] в розмірі 100\~985(сто тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок; - визнати за нею - [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ) право власності на 1/4 частку автомобіля, марки NISSAN, модель QASHQAI, 2013 року випуску, шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип- загальний легковий-загальний хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] . 2. Позиція позивача. Позивач, діючи як спадкоємиця першої черги за законом, яка прийняла спадщину, та дружина спадкодавця, [PERSON] , померлого [INFO] за змістом позовних вимог, позиція якої була підтримана під час судового розгляду представником позивача, зазначила, що між нею та спадкодавцем [PERSON] , 01 грудня 2012 року був зареєстрований шлюб Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що був складений актовий запис № 515. За час шлюбу між [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти був придбаний автомобіль, марки NISSAN, модель QASHQAI, 2013 року випуску, шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип - загальний легковий - загальний хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований 16.06.2018 року на ім`я [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Дніпропетровським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 12.06.2020 року, актовий запис № 448. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Астаховою О.С. після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа. До нотаріуса, з заявами про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] , в шестимісячний строк прийняття спадщини звернулись: позивачка [PERSON] , як дружина спадкодавця, та [PERSON] , як донька спадкодавця. До складу спадщини відкритої на час смерті спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] , серед іншого спадкового майна, увійшло право спільної сумісної власності подружжя, як то 1/2 частка на набуте під час шлюбу спільне сумісне майно подружжя - автомобіль, марки NISSAN, модель QASHQAI, 2013 року випуску, шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип - загальний легковий - загальний хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] , так як інша 1/2 частка у зазначеному майні належить позивачу, що підтверджено свідоцтвом про право власності виданим 18 січня 2022 року державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Астаховою О.С. на підставі ст. 63 Сімейного кодексу України. Також, позивачем отримано свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 січня 2022 року, згідно до якої спадщина на яку отримано свідоцтво, це 1/2 частка від спадкового майна, належне спадкодавцю на час його смерті, а саме на 1/2 частку набутого під час шлюбу спільного сумісного майна подружжя, як то автомобіль, марки NISSAN, модель QASHQAI, 2013 року випуску, шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип - загальний легковий - загальний хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] , що становить відповідно 1/4 частку від права на зазначений автомобіль. Таким чином, позивачем заявлено, що вона є співвласницею майнових прав на зазначений автомобіль, частка якої у праві спільної часткової власності становить 3/4 часток. В свою чергу, відповідач [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини відкритої на час смерті спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] фактично прийняла 1/2 частку від відкритої спадщини у склад якої увійшло право власності померлого на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності подружжя на майно набуте ним під час шлюбу із позивачем, а саме на автомобіль, марки NISSAN, модель QASHQAI, 2013 року випуску, шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип - загальний легковий - загальний хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] . За життя спадкодавця, даний автомобіль використовувався для сімейних потреб подружжя, та яким в тому числі користувалася і позивачка. Даний автомобіль є неподільною річчю, а тому для реєстрації права власності на автомобіль, крім права на користування, володіння яке наявне у спадкоємців з часу відкриття спадщини, необхідним є здійснення спільних дій співвласниками на проведення державної реєстрації набутих прав спільної часткової власності на нього, відповідно до Постанови КМУ від 07.09.1998 року №1388 Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на асі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів. Проте, для виконання п. 6 зазначеної постанови КМУ позивач обмежена позицію відповідачки яка не отримує свідоцтво про право на спадщину за законом на належну їй як спадкоємцю 1/2 частки від спадкового майна, що відповідно становить 1/4 частку від зазначеного автомобіля, не здійснює дій на реєстрацію такого права, в передбачений спосіб та порядок, що обмежує позивача у праві на реалізацію належних їй прав власності на спірне майно, не надає їй можливості користуватися зазначеним автомобілем, що пов`язано з необхідністю отримання відповідної реєстрації, та вирішити це питання мировим шляхом, або за погодженням між співвласниками є неможливим. Більш того, позивач заявляє, що від самої [PERSON] їй стало відомо, що вона наразі не бажає отримувати свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку автомобіля посилаючись на те, що це її право отримувати чи не отримувати свідоцтво, та і коли отримувати теж її право. Така процесуальна поведінка відповідача - [PERSON] , яка не отримує свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину від спадкового майна, яке складається із 1/4 частки зазначеного автомобіля, а відповідно і не здійснює дії на проведення державної реєстрації права власності на автомобіль за собою, як співвласником спірного майна, що фактично порушує право власності позивача на частку у спільному майні, яке є неподільне, а відповідно і обмежує право позивача та її обов`язок зареєструвати своє право спільної часткової власності, як це вимагає закон у передбачений спосіб та строк. Під час судового розгляду, в межах цивільної справи, сторона позивача заявляла про можливість мирового урегулювання спору, але з підстав не досягнення домовленості між сторонами, з істотних умов, врегулювати спір не вдалося можливим. Крім того, стороною позивача проведено оцінку вартості спірного майна, як то вартості 1/4 частки автомобіля, вартість якої визначено в розмірі 100985 гривень, яку позивачем внесено на депозитний рахунок, для компенсації відповідачеві вартості частки у спільній частковій власності на заявлений автомобіль. Під час судового засідання, представником позивача заявлено, що спільне користування неподільною річчю, якою є автомобіль, між позивачем та відповідачем не є можливим, в силу неможливості вирішити спірні питання між сторонами мирним шляхом. А тому, враховуючи що фактично позивачу належить 3/4 частки від спірного автомобіля, з яких 1/2 частка на зазначено майно була набута [PERSON] під час її знаходження у шлюбі із спадкодавцем, та є її власністю, починаючи з 16 червня 2018 року, а 1/4 частка зазначеного автомобіля, набута нею у власність в порядку спадкування за законом, та відповідно становить 1/2 частку від спадкового майна відкритого на час смерті спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] , в той час, коли відповідачу [PERSON] належить лише 1/4 частина від зазначеного автомобіля, як прийнята нею у 1/2 частка від спадщини відкритої на час смерті спадкодавця, та яка фактично є значно меншою в порівнянні з розміром частки у праві спільної часткової власності [PERSON] .. Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Таким чином, прийнявши у визначеному порядку як спадкоємці першої черги за законом, спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] , відповідачка [PERSON] набула права власності на 1/4 частку від автомобіля, марки NISSAN, модель QASHQAI, 2013 року випуску, шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип - загальний легковий - загальний хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] , як на спадкове майно прийняте нею, шляхом подання заяви про прийняття спадщини поданої нею до нотаріальної контори. Не отримання відповідачем [PERSON] свідоцтва про право на спадщину та не реєстрацією нею такого права в передбачений спосіб та порядок, не позбавляє останню права спільної часткової власності на спірне майно, частка якої відповідно становить 1/4 частку від спірного автомобіля. А тому, позивачем заявлено про припинення права [PERSON] на частку у спільному майні, з підстав визначених ст. 365 ЦК України, так як її частка у праві спільної часткової власності на автомобіль, марки NISSAN, модель QASHQAI, 2013 року випуску, шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип - загальний легковий - загальний хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] , складає 1/4 частку, яка в порівнянні із іншою часткою у праві власності на зазначений автомобіль яка належить [PERSON] дорівнює 3/4 часток, з яких 1/2 частка у праві спільної часткової власності набута позивачем за час шлюбу із спадкодавцем станом на час набуття такого майна подружжям, а саме станом на 16 червня 2018 року; крім того, спірне майно це автомобіль, а тому є річчю неподільною; \~ \~ \~ \~спільне володіння і користування спільним майном автомобілем не є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам [PERSON] , яка ніколи не користувалася і не володіла зазначеним транспортним засобом ні до, ні після відкриття спадщини, так як і не отримала ні свідоцтво про право на спадщину та не вчинила дії на реєстрацію такого права за собою в передбаченому законом порядку, проте зверталася із різними позовами до суду, із заявами до нотаріуса, правоохоронних органів. Крім того, позивачем виконано вимоги ч. 2 ст. 365 ЦК України. А тому, стороною позивача підтримано заявлені позовні вимоги вцілому, які просили задовольнити. 3. Позиція відповідача. Відповідачем позовні вимоги не визнані вцілому. Позиція відповідачем викладена станом на 13 жовтня 2022 року у відзиві на позов, поданому в особі представника відповідача, адвокатом Бєлік С.П. (т. 1 а.с. 238-241). [PERSON] зазначає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню в зв`язку з не наданням доказів порушеного права позивача, права власності сторін на автомобіль, порушення норм матеріального та процесуального права, що [PERSON] вибрала неналежний спосіб захисту, виходячи з наступного. Відповідно до ст.5 ч.1 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права ,свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб їх суспільні інтереси у спосіб, визначений законом чи договором. При цьому предметом позову є матеріально правова вимога позивача до відповідача з підставою - посилання на належне йому право яке було порушено та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи з вказаного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких подано позов вже мають бути порушені, не визнані або оспорюванні особою до якої пред`явлений позов , тобто законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Виходячи з вищевказаного, [PERSON] не надала суду докази свого порушеного права як на час подачі позову до суду так і на час судових засідань 09.09.2022р. та 29.09.2022р. та не заявила будь - яких клопотань та заяв щодо означеного. З огляду на означене, [PERSON] не має права подавати будь-які клопотання та докази до суду. [PERSON] не надала суду докази звернення до [PERSON] щодо добровільного здійснення розділу авто та його реєстрації на вимогу Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 07.09.1998р.№1388 «Про затвердження порядку державної реєстрацій перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на осі автомобілів, мотоциклів усіх типів марок і моделей, причепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів». А тому, відповідач, посилаючись на вимоги зазначеної Постанови, робить висновок, що [PERSON] не здійснила реєстрацію автомобіля, не надала суду докази щодо здійснення означеного. Також, на думку відповідача, позивач [PERSON] в порушення норм закону залучила в якості третьої особи державного нотаріуса Другої кам`янської державної нотаріальної контори Астахову О.С., яка за висновком відповідача є неналежною особою. Крім того, на думку відповідача, правильним є висновок і про те, що спірний автомобіль у власність позивача не переходив, оскільки така передача не була оформлена у встановленому законом порядку. При цьому, відповідач послався на практику Верховного Суду викладену у Постанові ВС, якою було зазначено, що суди правильно послались на те, що сам по собі договір купівлі-продажу від 12 липня 2012 року вчинений у простій письмовій формі, без реального зняття з реєстрації, перереєстрації транспортного засобу у вищезазначеному порядку не породжує правових наслідків у вигляді переходу права власності від продавця до покупця. Також правильними є позиція судів на те, що для державної реєстрації транспортних засобів, які перебуваючи в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах державтоінспекції, крім документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Доводи касаційної скарги про те, що право власності за договором купівлі-продажу автомобіля виникло у позивача з моменту передачі автомобіля за договором є безпідставними з огляду на зазначені вище обставини, яким судами надана належна правова оцінка про те, що спірний автомобіль у власність позивача не переходив, оскільки така передача не була оформлена у встановленому законом порядку». Означена правова позиція ВС викладена вище підтверджується Постановою ВС від 21.01.2021р по справі №161/19385/19. Таким чином, на думку відповідача [PERSON] надала суду доказ щодо реєстрації автомобіля за померлим [PERSON] , проте з метою встановлення за ким зареєстрований спірний автомобіль, представником відповідача було направлено адвокатський запит від 10.10.2022р. №10/10/22 до Територіального сервісного центру МВС № 1244. На підставі чого, відповідач робить черговий висновок про те, що право власності на автомобіль у сторін виникає у разі здійснення держаної реєстрації авто, відповідно до Порядку затвердженого КМУ від 07.09.1998р.№1388, і оскільки така реєстрація не здійснена [PERSON] та [PERSON] , то право власності на автомобіль марки NISSAN модель QASHQAI, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ,- не набуто ні [PERSON] , ні [PERSON] .. Що виключає підстави для позбавлення прав [PERSON] , які вона не набула. А тому, відсутні підстави для застосування приписів ст. 365 ЦК України, як то позбавлення права на частку. Відповідачем зазначено посилання на Постанову ВС від 18.12.2018 року по справі № 908/1754/17 у якій в пунктах: «43. Виходячи із зазначеного можна дійти висновку, що відсутність подібної конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 Цивільного кодексу України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). 44. Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 Цивільного кодексу України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).» 46.... необхідно встановити наявність хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 Цивільного кодексу України, тобто чи є відповідна частка незначною і не може бути виділена в натурі, або річ неподільною, або спільне володіння і користування майном є неможливим, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідного співвласника - Інституту (пункт 4 частини першої цієї статті), та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду» [PERSON] - підприємець, має водійські права та має надію використовувати спадковий автомобіль у підприємницькій діяльності сумісно зі своїм сином [PERSON] , який також має водійські права та є членом сім`ї [PERSON] , а тому надання автомобіля [PERSON] - завдасть істотної шкоди [PERSON] . На підставі чого, стороною відповідача робиться висновок про те, що [PERSON] не надала суду докази що можливості припинення права власності [PERSON] на спірний автомобіль, що означене не завдасть істотної шкоди останній та внесення коштів позивачем на депозит суду у сумі 100 985 грн. Також, відповідач не погоджується із оцінкою проведеною позивачем вартості належної їй частині у праві спільної часткової власності. Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що така оцінка повинна бути належним і допустимим доказом, яким на думку відповідача висновок наданий позивачем не є. На думку сторони відповідача, як вбачається зі Звіту про оцінку транспорту - автомобіля марки NISSAN модель QASHQAI, 2013 року випуску, шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип - загальний легковий - загальний хатчбек -В, реєстраційний номер [NUMBER] ., здійсненого суб`єктом оціночної діяльності ПП Виробничо-комерційної діяльності «Солнцево» оцінювачем [PERSON] від 27.07.2022р без ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська та в ньому не вказано, про попередження про кримінальну відповідальність оцінювача, що виготовлений для подання до суду. Також є необхідність звернути увагу суду : про невідповідність Звіту вимогам Національного стандарту №1, відповідно до Постанови КМУ від 2003р. №1440 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», а саме п.35- не здійснено аналізу методичних підходів з метою обрання найбільш прийнятного; здійснення оцінки без договору з замовником; оцінювач використав літературу, яка втратила свою дію( Положення про порядок проведення судової авто-товарознавчої експертизи транспортних засобів (затверджено наказом МЮ України № 60/5 від 01.10.1999р.) втратило чинність в 2003р.; оскільки позивач вважає ,що є співвласником авто сумісно з [PERSON] , то для здійснення оцінки повинен був би запросити останню. На підставі чого, відповідач робить висновок, що Звіт про оцінку автомобіля марки NISSAN модель QASHQAI, 2013року випуску, шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип - загальний легковий - загальний хатчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] ., здійсненого суб`єктом оціночної діяльності ПП Виробничо-комерційної діяльності «Солнцево» оцінювачем [PERSON] від 27.07.2022р. є недопустимим доказом. А тому, оцінюючи вищевказане в сукупності, можна прийти до наступного висновку, що [PERSON] не надала доказів свого порушеного права; [PERSON] та [PERSON] не мають права власності на спірний автомобіль, а від так і можливості ділити останній; не надала доказів та обґрунтування щодо можливості припинення права власності [PERSON] на автомобіль, що автомобіль є неподільної річчю, що вказане не завдасть істотної шкоди останній, що частка [PERSON] у власності є незначною; 3віт про оцінку автомобіля є недопустимим доказом. Таким чином, позов [PERSON] до [PERSON] «Про припинення права власності на частку у майні» не підлягає задоволенню. Зазначена позиція повністю підтримана стороною відповідача під час судового розгляду справи. Також, під час провадження в суді, [PERSON] підтвердила що не досягнуто між сторонами мирової угоди, що їй не відомо місцезнаходження автомобіля, і не є зрозумілим яким чином проведено оцінку майна місцезнаходження якого їй не відомо. Також відповідачем зазначено, що на її думку варіть не відповідає фактичному розміру дійсної (ринкової) вартості автомобіля, але оцінку та клопотань щодо проведення оцінки спірного майна не долучає. Вважає що позивач повинен довести обґрунтованості заявленого позову, та наявність порушених прав. Відповідач не оспорюючи не отримання свідоцтва про право на спадщину, після померлого батька [PERSON] , повідомила що нею було своєчасно у передбачений 6-ти місячний строк після смерті батька, померлого [INFO] , подана заява до нотаріальної контори, якою вона заявила про прийняття спадщини відкритої на час смерті батька, а тому на її думку вона має переважне право над позивачем у володінні, користуванні автомобілем батька, проте позивач позбавляє її такого права, не повідомляючи про місце знаходження спірного автомобіля, чим порушує її права. А тому підтримуючи заявлену позицію, просить у задоволені позовних вимог відмовити вцілому, так як на її думку, права власності позивачка [PERSON] не набула на зазначений автомобіль, так як такого права за собою не зареєструвала, а отримання свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності не наділяє позивача права власності без його реєстрації; також її не можна позбавити прав на автомобіль, так як вона не отримала свідоцтва на право на спадщину за законом на 1/2 частку від спадкового майна спірного автомобіля, та не зареєструвала таке право; також вона не погоджується з оцінкою проведеною позивачем, так як суб`єкт оцінювання позбавлений ліцензії і поданий доказ на її думку є недопустимим. 4. Позиція 3-ої особи. 3-я особа, будучи належним чином сповіщена про дату, час та місце судового розгляду, до суду не прибувала, пояснень по справі не надала, заяв і клопотань не подавала. 5. Заяви, клопотання, процесуальні питання. 15 серпня 2022 року позивач [PERSON] подала до провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області даний позов, заявив позовні вимоги до [PERSON] , третя особа: Державний нотаріус Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Астахова Ольга Сергіївна «про припинення права власності на частку у майні». 06 вересня 2022 року судом отримано відомості про зареєстроване місце проживання відповідача (т. 1 а.с. 22). Ухвалою від 09 вересня 2022 відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Державний нотаріус Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Астахова Ольга Сергіївна «про припинення права власності на частку у майні», постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Також, разом із позовом позивачем подано клопотання «про витребування доказів» по цивільні справі № 208/3878/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Державний нотаріус Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Астахова Ольга Сергіївна «про припинення права власності на частку у майні», яке було задоволено згідно до ухвали суду від 09 вересня 2022 року. 19 вересня 2022 року позивачем [PERSON] внесені грошові кошти на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області 100985 (сто тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок. 28 вересня 2022 року відповідач [PERSON] особисто отримала копію позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі, про що зробила особистий запис за клопотанням від 28 вересня 2022 року (т. 1 а.с. 35). 04 жовтня 2022 року судом отримано копію спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] . 06 жовтня 2022 року відповідач [PERSON] ознайомилася із матеріалами цивільної справи, що підтверджено її власноручним записом за змістом клопотання від 06 жовтня 2022 року (т. 1 а..с 50). 13 жовтня 2022 року відповідачем, в особі представника відповідача, адвоката Бєліка С.П. поданий відзив на позовну заяву (т. 1 а.с. 238-241). 13 жовтня 2022 року представником відповідача, адвокатом Бєлік С.П. подано клопотання про визнання доказу - звіту «Про оцінку автотранспортного засобу» складеного ПП Виробничо-комерційна агрофірма «Солнцево» від 27 липня 2022 року (т. 1 а.с. 14-19), ринкова (дійсна) вартість автотранспортного засобу марки NISSAN, моделі QASHQAI, 2013 року випуску, об`єм двигуна 1598 см.куб, номерний знак [NUMBER] , - недопустимим доказом (т. 1 а.с. 241). 13 жовтня 2022 року представником відповідача адвокатом Бєлік С.П. подано клопотання про внесення судових витрат на депозит суду (т. 1 а.с. 242-243). 27 жовтня 2022 року від відповідача [PERSON] подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (т. 1 а.с. 1) 02 листопада 2022 року відповідачем [PERSON] особисто власноруч за змістом клопотання від 02 листопада 2022 року зазначено про ознайомлення з матеріалами справи (т. 1 а.с. 2). 03 листопада 2022 року відповідачем [PERSON] подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді. (т. 2 а.с. 3-4). Як вбачається з Програми «Інформаційні судові системи» облік документів в електронному вигляді за номером справи 208/3878/22, внесений за період починаючи з 15 серпня 2022 року. 09 листопада 2022 року позивачем, в особі представника адвоката Галенко О.Є. подано відповідь на відзив (т. 2 а.с. 8-11). 15 листопада 2022 року відповідачем, в особі представника відповідача адвоката Бєліка С.П. подано клопотання про зобов`язання позивача та 3-ю особу, надати письмові відповіді на питання (т. 2 а.с. 13-14). 15 листопада 2022 року відповідачем, в особі представника відповідача адвоката Бєліка С.П. подано клопотання про витребування доказів (т. 2 а.с. 18). 21 листопада 2022 року відповідачем, в особі представника відповідача адвоката Бєліка С.П. подано заяву про забезпечення позову (т. 2 а.с. 21-22) 23 листопада 2022 року судом розглянуто клопотання адвоката Бєліка С.П., як представника відповідача [PERSON] , «про зобов`язання позивача внесення суми на депозит суду для забезпечення судових витрат відповідача» (т. 2 а.с. 41-42) і «про зобов`язання позивача та 3-ю особу надати заяви свідка» (т. 2 а.с. 44-45), та у задоволені клопотань відмовлено. Також, 23 листопада 2022 року розглянуто клопотання адвоката Бєліка С.П., який діє в інтересах відповідача, [PERSON] «про витребування доказів» по цивільні справі № 208/3878/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Державний нотаріус Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Астахова Ольга Сергіївна «про припинення права власності на частку у майні» (т. 2 а.с. 51-52), яке задоволено, та витребувано від Територіального сервісного центру МВС № 1244 (адреса: 51927, область Дніпропетровська, місто Кам`янське, вулиця Стасова, будівля № 79) інформацію: за ким зареєстрований автомобіль марки NISSAN, модель QASHQAI, 2013 року випуску, шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип-загальний легковий-загальний хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] . 07 листопада 2022 року на адресу суду надійшла відповідь ТСЦ МВС № 1244 (т. 2 а.с. 63-64). Крім того, 23 листопада 2022 року було розглянуто також заяву адвоката Бєліка С.П., як представника відповідача [PERSON] , «про забезпечення позову» (т. 2 а.с. 47-49), у задоволені якої було відмовлено. 07 грудня 2022 року відповідачем, в особі представника відповідача адвоката Бєліка С.П. подано клопотання про зобов`язання позивача надати заяву свідка та надати відповіді на питання (т. 2 а.с. 65-66). 07 грудня 2022 року відповідачем, в особі представника відповідача адвоката Бєліка С.П. подано клопотання про залучення доказів (т. 2 а.с. 67-69), під час судового провадження, відповідач [PERSON] заявила про недоцільність його дослідження. 13 грудня 2022 року, 26 грудня 2022 року від відповідача [PERSON] подані заяви про ознайомлення з матеріалами справи. 21 грудня 2022 року представником відповідача адвокатом Бєлік С.П. подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи (т. 2 а.с. 100-101). 16 січня 2023 року відповідачем, в особі представника відповідача адвоката Бєліка С.П. подано клопотання про закриття провадження у справі (т. 2 а.с. 106-107). 16 січня 2023 року відповідачем, в особі представника відповідача адвоката Бєліка С.П., подано заяву про намір подати розрахунок витрат пов`язаних з розглядом справи (т. 2 а.с. 113). 09 березня 2023 року стороною відповідача підтримано клопотання про закриття провадження у справі з підстав п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у задоволені якого відмовлено (т. 2 а.с. 141-146) Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 березня 2023 року, з врахуванням процесуальної позиції сторін, відсутності додаткових заяв, клопотань, пов`язаних із підготовчими діями в межах даної справи, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті заявленого позову ( т. 2 а.с. 148-151). 14 березня 2023 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про неможливість прибуття до суду для участі в судовому засіданні призначеного на 16.03.2023 року та заявлено про відкладення розгляду справи (т. 2 а.с. 161-162), аналогічна заява надійшла 14 березня 2023 року від представника відповідача адвоката Бєліка С.П. (т. 2 а.с. 163-164). 30 березня 2023 року відповідачем [PERSON] подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи (т. 2 а.с. 177-178). 08 травня 2023 року відповідачем, в особі представника відповідача адвоката Бєліка С.П. подано клопотання про витребування у позивача оригіналу звіту «Про оцінку автотранспортного засобу» складеного ПП Виробничо-комерційна агрофірма «Солнцево» від 27 липня 2022 року автотранспортного засобу марки NISSAN, моделі QASHQAI, 2013 року випуску, номерний знак [NUMBER] , договору про оцінку укладеного між замовником [PERSON] та виконавцем оцінки (т. 2 а.с. 181-182). 08 травня 2023 року під час судового засідання, з врахуванням процесуальної згоди сторони позивача, безпосередньо надано в засіданні представником позивача адвокатом Галенко О.Є. оригінал заявленого для витребування доказу - звіт «Про оцінку автотранспортного засобу» складеного ПП Виробничо-комерційна агрофірма «Солнцево» від 27 липня 2022 року (т.2 а.с.187-196), оригінал Договору на проведенн оцінки автотранспортного засобу від 27 липня 2022 року (т.2 а.с. 97-198), акт прийому-передачі Звіту про експертну оцінку (т.2 а.с.199). 09 травня 2023 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області провадження № 2-з/208/67/23 (т. 2 а.с. 216) та провадження № 2-з/208/66/23 (т.2 а.с.218), клопотання представника відповідача адвоката Бєліка С.П. залишено без задоволення. 09 травня 2023 року відповідачем [PERSON] подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи (т. 2 а.с. 224), за змістом якої власноруч відповідачем зазначено про те, що станом на 10 травня 2023 року зі справою ознайомлена в повному обсязі. 09 травня 2023 року, під час судового засідання, за участю сторін, в порядку ст. 241 ЦПК України, суд вислухавши додаткові пояснення і вирішивши заявлені при цьому клопотання учасників справи, ухвалив про закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів. Проте, під час судового засідання 09 травня 2023 року стороною відповідача в особі відповідача [PERSON] та представника відповідача адвоката Бєліка С.П. заявлено про надання стороні відповідача часу на підготовку до виступів у судових дебатах. Заява сторони відповідача була судом врахована та клопотання сторони відповідача про надання часу на підготовку до судових дебатів задоволено, і оголошено перерву в судовому засіданні на 20 червня 2023 року, з врахуванням позиції відповідача [PERSON] про її зайнятість і неможливість особистої участі у судовому розгляді в період до 15 червня 2023 року, та що розгляд справи можливий тільки за її особистою участю. 19 червня 2023 року відповідачем, в особі представника відповідача адвоката Бєліка С.П. повідомлено про намір подати докази про понесені витрати пов`язані із розглядом справи (т. 2 а.с. 229-230). 19 червня 2023 року відповідачем, в особі представника відповідача адвоката Бєліка С.П. подано письмову промову в дебатах (т. 2 а.с. 232-237) 20 червня 2023 року відповідачем [PERSON] на стадії судові дебати, подано заяву про відвід судді. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 червня 2023 року заява [PERSON] про відвід судді залишена без задоволення. 6. Фактичні обставини встановлені судом. \~ \~ \~ \~ [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої згідно до свідоцтва про народження (т. 1 а.с. 60), зареєстровано [PERSON] , та [PERSON] , згідно до актового запис № 2136 проведеного 26 липня 1977 року проведеного Дніпродзержинським Палацом Щастя. Згідно до витягу з Державаного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запиту про зміну імені за № 00030232986 від 06 квітня 2021 року, підтверджено зміна імені відповідача як [PERSON] , за актовим записом від 22 грудня 2015 року № 49 (т. 1 а.с. 99). 22 грудня 2015 року, згідно до Свідоцтва про зміну імені відповідачка змінила ім`я, з [PERSON] , на [PERSON] , що підтверджено актовим записом № 49 від 22 грудня 2015 року проведеного Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (т. 1 а.с. 245). 01 грудня 2012 року між [PERSON] , та [PERSON] , зареєстровано шлюб, згідно до актового запису № 515 проведеного Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 01 грудня 2012 року, що підтверджено копією свідоцтва (т. 1 а.с. 12). 16 червня 2018 року за [PERSON] , зареєстровано право власності на автомобіль марки NISSAN, моделі QASHQAI, 2013 року випуску, шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип загальний легковий-загальний хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджено копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] виданого та зареєстрованого ТСЦ 1242, (дата першої реєстрації 27 липня 2013 року) (т. 1 а.с. 10), відповіддю ТСЦ МВС № 1244 від 30 листопада 2022 року за ухвалою суду (т. 2 а.с. 64), згідно до якої станом на 30 листопада 2022 року запис про реєстрацію права власності обліковується за спадкодавцем [PERSON] .. [INFO] [PERSON] помер, смерть якого зареєстрована за актовим записом № 4448 проведеного Дніпровським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), від 12 червня 2020 року, що підтверджено копією свідоцтва про смерть (т.1 а.с.13), поховання якого здійснено [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про поховання виданого на її ім`я від 12 червня 2020 року, реєстрацій номер свідоцтва 512 (т.1 а.с.11, 61). На час своєї смерті спадкодавець [PERSON] був зареєстрований та проживав разом із своєю дружиною [PERSON] за адресою [ADDRESS] , що підтверджено довідками ТОВ «ЄРЦ КП» № 1/9524 від 24.06.2020 року (т. 1 а.с. 62). 17 червня 2020 року Другою кам`янською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 340/2020, за заявою спадкоємця [PERSON] , щодо спадкодавця [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , що підтверджено витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 68137562 від 18.01.2022 року (т. 1 а.с. 9), копією заяви [PERSON] (т. 1 а.с. 52). 07 липня 2020 року [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини відкритої на час смерті батька [PERSON] , [INFO] , заявив про прийняття за законом всього рухомого та нерухомого майна спадкодавця, що підтверджено копією заяви (т. 1 а.с. 56). [PERSON] оспорювала право [PERSON] на спадкування після смерті [PERSON] , що підтверджено копією заяви [PERSON] на ім`я Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 07 липня 2020 року (т. 1 а.с. 57), копією позовної заяви [PERSON] (т. 1 а.с. 83-84), копією Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року у справі № 209/3673/20, який у задоволені позовних вимог [PERSON] - відмовлено (т. 1 а.с. 127-131), копією Постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2021 року , якою апеляційна скарга [PERSON] на рішення суду залишено без задоволення, а рішення без змін (т. 1 а.с. 132-135) [PERSON] оспорювала нотаріальні дії державного нотаріуса Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Астахової С.С., що підтверджено копією ухвали про відкриття провадження у справі № 209/3190/20 за позовом [PERSON] до Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області (т. 1 а.с. 109), копією позовної заяви (т. 1 а.с. 110-113), копією судового рішення від 09 липня 2021 року (т.1 а.с 114) згідно до якого у задоволені позовних вимог позивачу [PERSON] відмовлено; копією Постанови Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року, згідно до якої апеляційна скарга [PERSON] залишена без задоволення (т. 1 а.с. 123, 125-126); касаційною скаргою (т. 1 а.с. 153-157, 167-171), копією Постанови Верховного Суду від 07вересня 2022 року, згідно до якої касаційні скарги [PERSON] на судові рішення залишено без задоволення, а рішення без змін (т. 1 а.с. 229-235). 12 червня 2022 року за заявою [PERSON] внесені данні в ЄРДР про те, що 11.08.2020 року приблизно о 18.40 годині за місцем мешкання [ADDRESS] помер [PERSON] , [INFO] , за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (т.2 а.с.26). 25 липня 2022 року за ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська у справі № 208/3351/22 внесені відомості в ЄРДР за клопотанням [PERSON] за фактом заволодіння її майном шахрайським шляхом за попередньою змовою групою осіб, внаслідок чого 30 липня 2022 року зареєстровано кримінальне провадження за № 12022041160000539 за ознаками ч. 2 ст. 190 КК України, та розпочато досудове розслідування, що підтверджено витягом з ЄРДР станом на 10.08.2022 року (т. 2 а..с 27). 18 січня 2022 року в межах справи № 591/2021 державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Астаховою О.С., на підставі статті 63 Сімейного кодексу України, - на ім`я [PERSON] , видано свідоцтво про право власності на 1/2 частку автомобіля, марки NISSAN, моделі QASHQAI, 2013 року випуску, шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип загальний легковий-загальний хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить померлому на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] виданого та зареєстрованого ТСЦ 1242, 16 червня 2018 року (дата першої реєстрації 27 липня 2013 року), яке зареєстровано в реєстрі за № 2-96 (т. 1 а.с. 7). 18 січня 2022 року в межах спадкової справи № 340/2020 державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Астаховою О.С., на підставі статті 1261 Цивільного кодексу України, на ім`я [PERSON] , видано свідоцтво про право на спадщину за законом, в тому числі на 1/4 частку автомобіля, як 1/2 частку від спадкового майна [PERSON] , 1951 року народження, який помер [INFO] , спадкоємцями якого є його дружина [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрованого та проживає за адресою [ADDRESS] , - 1/2 частка, дочка [PERSON] , [INFO] , - 1/2 частка, яка складається з однієї другої (1/2) частки автомобіля, марки NISSAN, моделі QASHQAI, 2013 року випуску, шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип загальний легковий-загальний хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить померлому на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] виданого та зареєстрованого ТСЦ 1242, 16 червня 2018 року (дата першої реєстрації 27 липня 2013 року), яке зареєстровано в реєстрі за № 2-97 (т. 1 а.с. 8). 18 січня 2022 року на ім`я [PERSON] . Другою кам`янською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області направлено повідомлення про видачу на ім`я спадкоємця після померлого [INFO] [PERSON] свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (т. 1 а.с. 211), про право власності на частку в спільному майні подружжя (т. 1 а.с. 212). Згідно до звіту «Про оцінку автотранспортного засобу» складеного ПП Виробничо-комерційна агрофірма «Солнцево» від 27 липня 2022 року (т. 1 а.с. 14-19), ринкова (дійсна) вартість автотранспортного засобу марки NISSAN, моделі QASHQAI, 2013 року випуску, об`єм двигуна 1598 см.куб, номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] від 16 червня 2018 року, станом на 27 липня 2022 року, без врахування ПДВ, склала 403940 (чотириста три тисячі дев`ятсот сорок) гривень 00 копійок, в тому числі вартість 1/4 частки склала 100985 (сто тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок. Як вбачається з оригіналу звіту «Про оцінку автотранспортного засобу» складеного ПП Виробничо-комерційна агрофірма «Солнцево» від 27 липня 2022 року (т.2 а.с.187-196), оригіналу Договору на проведення оцінки автотранспортного засобу від 27 липня 2022 року (т. 2 а.с. 197-198), акту прийому-передачі Звіту про експертну оцінку (т.2 а.с.199), між [PERSON] з однієї сторони, та ПП ВКАФ «Солнцево», в особі директора Гальченко О.В., яка діяв на підставі Статуту і Сертифікату суб`єкта оціночної діяльності за № 1022/20 від 23 листопада 2020 року, виданого Фондом державного майна України, укладено 27 липня 2022 року Договір на проведення оцінки автотранспортного засобу, за яким замовним доручає, а суб`єкт оціночної діяльності бере на себе зобов`язання з організації виконання робіт з незалежної оцінки автотранспортного засобу марки NISSAN, моделі QASHQAI, тип загальний легковий-загальний хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] , який є частковою приватною власністю замовника, а саме 3/4 частин, на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер [NUMBER] , реєстр № 2-96 від 18.01.2022 року, на 1/2 частку та свідоцтва про право на спадщину, серія та номер НРО 126725, реєстр № 2-97 від 18.01.2022 року на 1/4 частку. Згідно до п. 2.1. Договору вартість робіт, зазначених у п. 1.1. Договору, становить 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок. Згідно до акту прийому-передачі Звіту про експертну оцінку у р. 1 зазначено, що на момент підписання акту прийому-передач робіт з експертної оцінки автотранспортного засобу, грошові кошти за виконаний звіт сплачені повністю. Згідно до пояснень відповідача [PERSON] , з посиланням на отриману відповідь від Фонду державного майна України від 20 березня 2023 року, наказом від 21 лютого 2023 року № 325 Фонд анулював сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 23 листопада 2020 року за № 1022/20 виданого приватному підприємству «Виробничо-комерційна агрофірма «Солнцево», на підставі ст. 20 Закону про оцінку та Положення про порядок анулювання, у зв`язку із заявою зазначеного підприємства. Таким чином, на час складання звіту «Про оцінку автотранспортного засобу» складеного ПП Виробничо-комерційна агрофірма «Солнцево» від 27 липня 2022 року, (т. 1 а.с. 14-19), у Приватного підприємства «Виробничо-комерційна агрофірма «Солнцево», був наявний сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 23 листопада 2020 року за № 1022/20, який був дійсним, що надавало право підприємству здійснювати оціночну діяльність. 7. Норми права застосовані судом. За змістом\~ст. 61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з\~ст. 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частина 1 статті 11 ЦК України, - Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. П. 4 ч. 2 ст. 11 ЦК України, - Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: інші юридичні факти. Ч. 6 ст. 11 ЦК України, - У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до ст..ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною 1 статті 179 ЦК України, визначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Частиною 2 ст. 181 ЦК України визначено, що рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. У відповідності до ч. 2 ст. 183 ЦК України, - Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Статтею 190 ЦК України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Частиною 1 ст. 316 ЦК України - Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 319 ЦК України: Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1). Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.2). Усім власникам\~забезпечуються рівні\~умови здійснення\~своїх прав\~(ч.3).\~ Ч. 2 ст. 321 ЦК України - Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частина 1 ст. 355 ЦК України визначає, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною 1 статті ст. 365 ЦК України передбачено припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників 1. Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. У відповідності до ч. 2 ст. 365 ЦК України, Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч. 2 ст.1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Відповідно до\~ст. 1267 ЦК України\~частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ч.ч.1-3\~ст. 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.ч.1-2\~ст. 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Вимогами ч.ч. 6-8\~ст. 67 Закону України «Про нотаріат»\~визначено, що свідоцтво про право на спадщину на майно видається спадкоємцям на підставі правовстановлюючих документів. Процедура реєстрації транспортних засобів передбачена Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів , напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 (далі Порядок № 1388). Відповідно до п. 8 Порядку № 1388, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. 8. Висновки та мотиви судового рішення. Судом встановлено, що між сторонами наявний спір щодо володіння, користування та розпорядження своїми майновими правами на рухоме майно автомобіль марки NISSAN, модель QASHQAI, 2013 року випуску, шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип загальний легковий-загальний хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] , а саме: 1/2 частка якого належить позивачу на праві приватної власності набуте нею під час шлюбу із відповідачем як право на майно що є спільною сумісною власністю подружжя, та інша 1/2 частка якого увійшла у склад спадщини відкритої на час смерті спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] , вирішення та врегулювання якого підлягає із застосуванням норм Цивільного Кодексу України. Так, згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. ( ч. 2 ст. 15 ЦК України). Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004\~\~(справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Як встановлено судом, предметом спору є майнові права сторін які пов`язані із неподільною річчю автомобілем, а тому право часткової власності на неподільну річ здійснюється співвласниками за обоюдною згодою. Згідно з частиною першою статті\~356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є\~спільною частковою власністю. Частинами першою - третьою статті 358 ЦК України\~передбачено, що\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.\~Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Як встановлено в ході судового розгляду, та підтверджено копією спадкової справи відкритої після смерті спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] (спадкова справа 340/2020) спадкоємцями першої черги за законом є дружина померлого - [PERSON] , що підтверджено актовим записом № 515 проведеним Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 01 грудня 2012 року, копія свідоцтва про шлюб (т.1 а.с.12), та донька померлого - [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження (т.1 а.с.60), актовий запис № 2136 проведений 26 липня 1977 року Дніпродзержинським Палацом Щастя. За своє життя, в період шлюбу із [PERSON] , 16 червня 2018 року за [PERSON] , зареєстровано право власності на автомобіль марки NISSAN, моделі QASHQAI, 2013 року випуску, шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип загальний легковий-загальний хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджено копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] виданого та зареєстрованого ТСЦ 1242, (дата першої реєстрації 27 липня 2013 року) (т. 1 а.с. 10). [INFO] [PERSON] помер, смерть якого зареєстрована за актовим записом № 4448 проведеного Дніпровським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), від 12 червня 2020 року, що підтверджено копією свідоцтва про смерть (т.1 а.с.13). Таким чином, на [INFO] відкрилася спадщина, після смерті спадкодавця [PERSON] , у склад якої увійшли належні спадкодавцю майнові права на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя, набутого ним під час шлюбу із позивачем [PERSON] , а саме на 1/2 частку автомобіля марки NISSAN, моделі QASHQAI, 2013 року випуску, шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип загальний легковий-загальний хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] , Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] видане та зареєстроване ТСЦ 1242, за спадкодавцем 16 червня 2018 року. За своє життя спадкодавцем [PERSON] , заповіту не складено. У відповідності до ч. 1 ст. 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, - частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Частиною 2 ст. 1267 ЦК України передбачено, що спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. З врахуванням позицій сторін, та встановлених фактичних даних в ході судового розгляду судом встановлено, що сторони не досягли між собою згоди з питань порядку та способу користування, володіння та розпорядження своїми майновими правами по відношенню до спадкового майна автомобіля, який є неподільною річчю, не вирішили питань передбачених ч. 2 ст. 1267 ЦК України. Судом враховується, що фактично частки співвласників у спірному майні автомобілі, відповідно дорівнюють: 3/4 частки за позивачем [PERSON] , та 1/4 частка за відповідачем [PERSON] . Так, 1/2 частка у праві спільної власності на спірний автомобіль, відповідно до виданого 18 січня 2022 року в межах справи № 591/2021 державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Астаховою О.С., на підставі статті 63 Сімейного кодексу України, - на ім`я [PERSON] , свідоцтва про право власності на 1/2 частку автомобіля, марки NISSAN, моделі QASHQAI, 2013 року випуску, шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип загальний легковий-загальний хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить померлому на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] виданого та зареєстрованого ТСЦ 1242, 16 червня 2018 року (дата першої реєстрації 27 липня 2013 року), яке зареєстровано в реєстрі за № 2-96 (т. 1 а.с. 7), є власністю позивача [PERSON] , як дружини спадкодавця, як майна набутого під час шлюбу. Інша 1/4 частка у праві спільної власності на спірний автомобіль, набута позивачем [PERSON] у право власності на підставі виданого 18 січня 2022 року в межах спадкової справи № 340/2020 державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Астаховою О.С., на підставі статті 1261 Цивільного кодексу України, на ім`я [PERSON] , свідоцтва про право на спадщину за законом, як на 1/2 частку від спадкового майна [PERSON] , 1951 року народження, який помер [INFO] , спадкоємцями якого є його дружина [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрованого та проживає за адресою [ADDRESS] , - 1/2 частка, дочка [PERSON] , [INFO] , - 1/2 частка, яка складається з однієї другої (1/2) частки автомобіля, марки NISSAN, моделі QASHQAI, 2013 року випуску, шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип загальний легковий-загальний хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить померлому на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] виданого та зареєстрованого ТСЦ 1242, 16 червня 2018 року (дата першої реєстрації 27 липня 2013 року), яке зареєстровано в реєстрі за № 2-97 (т. 1 а.с. 8). В той же час, відповідач [PERSON] 07 липня 2020 року подала заяву про прийняття спадщини відкритої на час смерті батька [PERSON] , [INFO] , заявив про прийняття за законом всього рухомого та нерухомого майна спадкодавця, що підтверджено копією заяви (т. 1 а.с. 56). Так, за ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, заявив про прийняття спадщини відкритої на час смерті спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] , відповідач [PERSON] прийняла спадщину, відмови від прийняття спадщини у передбачений діючим законодавством України спосіб та порядок не подавала. А таким чином, [PERSON] прийняла спадщину у встановленому законом порядку, як донька померлого, як спадкоємиця першої черги за законом, враховуючи рівність часток спадкоємців, відсутність заповіту складеного за життя спадкодавцем, а тому фактично прийняла 1/2 частку від спадкового майна, в яке увійшли - майнові права спадкодавця [PERSON] , [INFO] , які він мав на час своєї смерті по відношенню до належної йому 1/2 частки автомобіля, марки NISSAN, моделі QASHQAI, 2013 року випуску, шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип загальний легковий-загальний хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] , що належали померлому на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] виданого та зареєстрованого ТСЦ 1242, 16 червня 2018 року (дата першої реєстрації 27 липня 2013 року), що відповідно дорівнює 1/4 частці у майнових правах на зазначений автомобіль, внаслідок прийняття [PERSON] як спадкоємицею відкритої спадщини на час смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] , що підтверджено поданою нею заявою від 07 липня 2020 року про прийняття спадщини. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 609/1231/19 зазначив, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Також ВС підкреслив, що відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). ВС відзначив, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Проте відсутність реєстрації права власності не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Отже, спадкоємиць звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини стає власником спадкового майна. Право на спадкове майно виникає з часу відкриття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на неї, саме така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц. Позиція сторони відповідача про те, що на час звернення із позовом, внаслідок не реєстрації своїх майнових прав на транспортний засіб, позивач не набула прав які підлягають захисту, не може бути прийнята, так як вона не узгоджується із приписами ЦК України, так як і позивач і відповідач фактично прийняли спадщину, відкриту на час смерті спадкодавця [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , у склад якої увійшли належні спадкодавцю майнові права на 1/2 частку зазначеного автомобіля. Звертаючись із позовом, наголошуючи про наявність спору, внаслідок порушення прав позивача, позивачем зазначено, що підставами для звернення із позовом є неможливістю дійти згоди з відповідачем та неможливості спільного користування неподільною річчю, не можливістю реалізувати своє право власності, в передбаченому законом порядку здійснити його реєстрацію, тощо, а з боку відповідача позиція заявлена про необізнаність відповідача про місцезнаходження автомобіля, не отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, та не проведення реєстрації такого права, так як відповідач розпоряджається своїми правами на власний розсуд, фактично прийняв спадщину в передбаченому законом порядку. Як встановлено судом, спір між сторонами щодо транспортного засобу до часу смерті спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] , не виникав, правомірність набуття майнових прав на нього позивачем [PERSON] та спадкодавцем, за його життя, з боку відповідача не оспорювалася. Відповідно до ч.ч.1-3\~ст. 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як встановлено в ході судового розгляду, позивач [PERSON] скористувалася своїм право на отримання свідоцтва про право на спадщину, отримав 18 січня 2022 року в межах спадкової справи № 340/2020 видане державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Астаховою О.С., на підставі статті 1261 Цивільного кодексу України, на ім`я [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину за законом, на 1/4 частку автомобіля, як 1/2 частку від спадкового майна [PERSON] , 1951 року народження, який помер [INFO] . Проте, [PERSON] своїм правом не скористувалася, і станом на час розгляду справи по суті, свідоцтва про право на спадщину за законом, на 1/4 частку автомобіля, як 1/2 частку від спадкового майна яке увійшло у склад спадщини відкритої на час смерті [PERSON] , 1951 року народження, який помер [INFO] , не отримала. Таким чином, не здійснення дій [PERSON] на отримання свідоцтва про право на спадщину, без відмови останньої від її прийняття, не спростовує факт прийняття нею спадщини з врахуванням поданої нею 07 липня 2020 року заяви про прийняття спадщини відкритої на час смерті батька [PERSON] , [INFO] , якою вона заявила про прийняття за законом всього рухомого та нерухомого майна спадкодавця, що підтверджено копією заяви (т.1 а.с.56), як і набуття нею прав на спадщину, у склад якої увійшли майнові права на зазначену частку автомобіля, яка належала спадкодавцю на час його смерті. Таким чином, до [PERSON] на підставі вищевикладених положень цивільного законодавства України перейшло право спільної часткової власності на вказаний автомобіль, частка якої у такому праві відповідно дорівнює 1/4 частці. Однак для реєстрації такого права за співвласниками рухомого майна, як то автомобіля, необхідним є дотримання співвласниками процедури реєстрації транспортних засобів, яка передбачена Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 (далі Порядок № 1388). Відповідно до п. 8 Порядку № 1388, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Порядком державної\~реєстрації (перереєстрації),\~зняття з\~обліку автомобілів,\~автобусів,\~а також\~самохідних машин,\~сконструйованих на\~шасі автомобілів,\~мотоциклів усіх\~типів,\~марок і\~моделей,\~причепів,\~напівпричепів,\~мотоколясок,\~інших прирівняних\~до них\~транспортних засобів\~та мопедів (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено обов`язок власників ТЗ та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представників, зареєструвати (перереєструвати) ТЗ протягом 10 діб після придбання, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. 18 січня 2022 року на ім`я [PERSON] . Другою кам`янською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області направлено повідомлення про видачу на ім`я спадкоємця після померлого [INFO] [PERSON] свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (т.1 а.с.211), про право власності на частку в спільному майні подружжя (т.1 а.с.212). Проте як встановлено в ході судового розгляду, і підтверджено сторонами, внаслідок не отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, на 1/4 частку автомобіля, як 1/2 частку від спадкового майна [PERSON] , 1951 року народження, який помер [INFO] , не досягнення між сторонами згоди щодо порядку і способу спільного володіння, користування і розпорядження спірним майном, яке є неподільним, реєстрація речових прав на автомобіль сторонами не здійснена, що також підтверджено відповіддю ТСЦ МВС № 1244 від 30 листопада 2022 року отриманою на ухвалу суду (т. 2 а.с. 64), згідно до якої станом на 30 листопада 2022 року запис про реєстрацію права власності обліковується за спадкодавцем [PERSON] . А тому посилання позивача [PERSON] на підставу звернення із позовом, наявність спору із відповідачем, з метою захисту належних позивачу майнових прав щодо заявленого транспортного засобу, частка якої у спільній частковій власності із відповідачем, дорівнює 3/4 частці підтверджено сукупністю встановлених фактичних обставин, на підставі доказів зібраних в межах цивільної справи, які досліджені судом за участю сторін, під час судового розгляду, та встановлено що сторони не досягли вирішення спору щодо спірного майна, в досудовому порядку, як і не уклали мирову угоду, під час провадження по справі в суді, для чого з врахуванням процесуальної позицій сторін судом на стадії підготовчого провадження надавався час на вирішення спору мировим шляхом, під час судового засідання яке мало місце 09 лютого 2023 року (т.2 а.с.124-129), та про недосягнення між сторонами мирової угоди щодо предмету спору було підтверджено сторонами в судовому засіданні 09 березня 2023 року (т. 2 а.с. 138-139). Таким чином, судом було встановлено, що на час вирішення спору сторони не досягли домовленості між собою про способ та порядок користування, володіння і розпорядження належним їм майном, як прийнятого в порядку спадкування за законом, після смерті спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] , що фактично позбавляє позивача можливості завершити процедуру реєстрації автомобіля та отримати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт), що в свою чергу позбавляє позивача можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності на 1/2 частку автомобіля набуту позивачем як на об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, так і на 1/4 частку автомобіля набуту позивачем в порядку спадкування за законом на відкриту спадщину після померлого чоловіка, яка прийнята позивачем. При цьому, право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст.41 Конституції України). Зокрема, згідно з п. 53 Рішення ЄСПЛ у справі Суханов та Ільченко проти України від 26 вересня 2014 року, першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар. Статтею 317 ЦК України встановлено, що зміст права власності складають правомочності щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. У пункт 75 Рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2015 вказується, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Щодо вимоги «ефективності» способу захисту, який може бути застосовано судом, роз`яснено у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 905/1926/16 від 11 вересня 2018 року, в якій зазначено: «оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування». Аналогічний висновок викладений і у постанові Верховного Суду України від 4 жовтня 2017 року по справі № 914/1128/16. На підставі викладеного суд вважає, що права позивача потребують судового захисту, а обраний спосіб захисту прав позивача відповідає складу наявних майнових прав наявних як у позивача, так і прав сторони відповідача, якою прийнято спадщину в передбачений спосіб та порядок, з врахуванням встановлених судом під час судового розгляду справи фактичних обставин, та неможливості за обоюдною згодою між сторонами врегулювання такого спору мировим шляхом, в тому числі завершити процедуру реєстрації транспортного засобу та вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Так як у відповідності до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, не передбачено обов`язку спадкоємця, який прийняв спадщину, одержати свідоцтво про право на спадщину, як то на рухоме майно, а передбачає можливість такого отримання, що фактично без реалізації такого права, одним із спадкоємців, позбавляє іншого спадкоємця, як співвласника майна, часткою якого є спадкове майно, реалізувати належні йому права власності по відношенню до належної позивачу частці на нього, яка згідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини, враховуючи що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. А, відсутність реєстрації права власності не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у гл. 29 ЦК України. Судом враховується, що спірне майно автомобіль, є неподільною річчю, а тому сторони не можуть здійснити дії передбачені ч.2\~ст.1278 ЦК України, як то виділ належної кожному зі спадкоємців його частки в натурі. Також, з врахуванням неподільності речі, позивач не може скористатися і частиною 2 ст.1279 ЦК України, яка передбачає, що спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна в межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення. Судом враховується, що згідно із частиною першою\~статті 356 ЦК України, власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно. єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє\~не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Судом враховується, що: - частки співвласників у праві на спірне майно автомобіль, відповідно дорівнюють: 3/4 частки за позивачем [PERSON] , та 1/4 частка за відповідачем [PERSON] ; - право на володіння, користування і розпорядження на 1/2 частку даного автомобіля, у позивача виникло з часу набуття такого майна, як об`єкту права спільного сумісного майна подружжя, під час шлюбу позивача із спадкодавцем, а саме з 16 червня 2018 року тобто з часу реєстрації права власності за [PERSON] , за його життя, на автомобіль марки NISSAN, моделі QASHQAI, 2013 року випуску, шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип загальний легковий-загальний хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] ; - право на спадкове майно за кожним із спадкоємцем, як то у [PERSON] , так і у [PERSON] , частки яких у спадковому майні є рівними, як у спадкодавців першої черги за законом, на 1/2 частку даного автомобіля, як майнових прав які належали спадкодавцю [PERSON] , на час його смерті, а саме на [INFO] , та увійшли у склад спадщини, виникли у спадкоємців на час відкриття такої спадщини, яка прийнята ними в передбачений спосіб та порядок, визначений діючим законодавством України. Таким чином, під час судового розгляду встановлено, та жодним належним, допустимим, достатнім, достовірним доказом не спростовано, що [PERSON] як спадкоємиця [PERSON] , померлого [INFO] , подала 07 липня 2020 року заяву про прийняття спадщини відкритої на час смерті батька [PERSON] , [INFO] , заявив про прийняття за законом всього рухомого та нерухомого майна спадкодавця, що підтверджено копією заяви (т.1 а.с.56), - прийняла 1/2 частку від спадщини відкритої на час його смерті, у склад якої увійшли належні спадкодавцю майнові права власності на 1/2 частку автомобіля марки NISSAN, моделі QASHQAI, 2013 року випуску, шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип загальний легковий-загальний хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] , набуті ним 16 червня 2018 року згідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] виданого та зареєстрованого ТСЦ 1242. А тому, не отримання відповідачем [PERSON] свідоцтва про право на спадщину, яке є її правом а не обов`язком, та як наслідок не реєстрація за нею такого права в передбачений спосіб та порядок, не позбавляє останню права спільної часткової власності на спірне майно, частка якої відповідно становить 1/4 частку від спірного автомобіля, але позбавляє реалізації належних майнових прав співвласника такого майна [PERSON] , частка якої у праві спільної часткової власності становить 3/4 відповідно. На підставі зазначеного, враховуючи що в ході судового розгляду знайшло підтвердження того, що частка у праві спільної часткової власності на автомобіль, марки NISSAN, модель QASHQAI, 2013 року випуску, шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип - загальний легковий - загальний хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] складає 1/4 частку, яка в порівнянні із іншою часткою у праві власності на зазначений автомобіль яка належить [PERSON] дорівнює 3/4 часток, а тому в порівнянні є незначною, та враховуючи неподільність автомобіля не може бути виділена їй в натурі; що між сторонами не досягнуто згоди щодо спільного володіння і користування, розпорядження автомобілем, та що це є неможливим про що заявлено під час судового розгляду; а враховуючи що таке припинення права на 1/4 частку у праві спільної часткової власності не завдасть істотної шкоди інтересам [PERSON] , яка до відкриття спадщини не мала майнових прав на зазначений автомобіль, а тому наявні підстави для застосування ч. 1 ст. 365 ЦК України, для вирішення спору по суті. Таким чином, на підставі встановлених фактичних обставин, підтверджених сторонами та дослідженими доказами, судом встановлено що з часу відкриття спадщини, у [PERSON] як спадкоємиці першої черги за законом, яка прийняла спадщину, наявні майнові права на 1/4 частку автомобіля марки NISSAN, моделі QASHQAI, 2013 року випуску, шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип загальний легковий-загальний хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] , як на 1/2 частку від спадкового майна відкритого на час смерті спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] , як то право володіння та користування, в той же час враховуючи не здійснення дій на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, та проведення реєстрації таких прав у відповідності до Порядку № 1388, на час розгляду справи по суті, внаслідок не вчинення певних дій, відповідач не набула права розпорядження належними їй з часу відкриття спадщини, яка прийнята нею в передбаченому порядку. Крім того, як зазначено безпосередньо відповідачем [PERSON] і її представником під час судового розгляду, не отримання нею свідоцтва про право на спадщину за законом, як то на прийняту нею 1/4 частку у праві власності на зазначений автомобіль, яка увійшла до складу спадщини відкритої на час смерті спадкодавця, не надасть можливості реалізувати своє право та обов`язок, співвласниці на реєстрацію такого права в передбачений спосіб та порядок, визначений Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388, що фактично підтверджує обізнаність відповідача [PERSON] , про наслідки вчинення або не вчинення нею дій, пов`язаних із реалізацію нею належних їй прав як на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, яку вона фактично прийняла, та яка належить їй з часу відкриття спадщини, так і на реєстрацію таких прав за нею, що прямо впливає на реалізацію прав іншої співвласниці [PERSON] пов`язаних із її правом власності на належну їй частку у праві спільної часткової власності на зазначений автомобіль, яка відповідно становить 3/4 частки, обмежуючи її у можливості реалізації такого права, яке існує і на час розгляду спору по суті. А тому, обраний спосіб захисту позивачем, як то припинення права [PERSON] на частку у спільному майні, з підстав та порядку передбаченому ст. 365 ЦК України, відповідає характеру спірних правовідносин, та майнових прав сторін на спірне майно. Так, частиною 1 статті ст. 365 ЦК України передбачено припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників 1. Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. У відповідності до ч. 2 ст. 365 ЦК України, Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Таким чином, судом встановлено наявність підстав передбачених ст. 365 ЦК України, що підтверджено в ході судового розгляду сторонами, за сукупністю доказів поданих сторонами, досліджених судом під час судового розгляду, які є належними, допустимими, достатніми, достовірними. Щодо позиції сторони відповідача, що позивач [PERSON] в порушення норм закону залучила в якості третьої особи державного нотаріуса Другої кам`янської державної нотаріальної контори Астахову О.С., яка за висновком відповідача є неналежною особою. Суд виходить з того, що нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право. Виходячи з норм закону «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача чи відповідача, так як нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права й обов`язки з особами, які звернулися до нього, в межах здійснення ним нотаріальних дій. Крім того, як встановлено судом, та підтверджено відповідачем [PERSON] нею не отримано свідоцва про право на спадщину за законом, в межах спадкової справи № 340/2020 яка заведена і перебуває у провадженні Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, державного нотаріуса Астахової О.С.. А тому, рішення у справі може вплинути на права або обов`язки державного нотаріуса Астахової О.С., при вчиненні нею як нотаріусом нотаріальний дій від імені держави, в межах зазначеної спадкової справи, що є необхідним для залучення такої особи до участі у справі, що відповідає приписам ст. 53 ЦПК України. Щодо визначення вартості 1/4 частки автомобіля, суд виходить з наступного. Так, згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продане в даному населеному пункті чи місцевості. Відповідно до п. 3 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджених постановою Кабінетів Міністрів України № 1440 від 10 вересня 2003 року, ринкова вартість це вартість, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу. За ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання. Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» документом, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору є звіт про оцінку майна. За загальними правилами доказування, визначеними ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заявляючи про вартість частки у праві спільної часткової власності на спірне майно, позивачем подано звіт «Про оцінку автотранспортного засобу» складеного ПП Виробничо-комерційна агрофірма «Солнцево» від 27 липня 2022 року (т.1 а.с. 14-19), згідно до якого визначено ринкову (дійсну) вартість автотранспортного засобу марки NISSAN, моделі QASHQAI, 2013 року випуску, об`єм двигуна 1598 см.куб, номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] від 16 червня 2018 року, станом на 27 липня 2022 року, без врахування ПДВ, яка склала 403940 (чотириста три тисячі дев`ятсот сорок) гривень 00 копійок, в тому числі вартість 1/4 частки склала 100985 (сто тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок. Так, у відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, - \~Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з оригіналу звіту «Про оцінку автотранспортного засобу» складеного ПП Виробничо-комерційна агрофірма «Солнцево» від 27 липня 2022 року (т.2 а.с. 187-196), оригіналу Договору на проведення оцінки автотранспортного засобу від 27 липня 2022 року (т. 2 а.с. 197-198), акту прийому-передачі Звіту про експертну оцінку (т. 2 а.с. 199), між [PERSON] з однієї сторони, та ПП ВКАФ «Солнцево», в особі директора Гальченко О.В., яка діяв на підставі Статуту і Сертифікату суб`єкта оціночної діяльності за № 1022/20 від 23 листопада 2020 року, виданого Фондом державного майна України, укладено 27 липня 2022 року Договір на проведення оцінки автотранспортного засобу, за яким замовник доручає, а суб`єкт оціночної діяльності бере на себе зобов`язання з організації виконання робіт з незалежної оцінки автотранспортного засобу марки NISSAN, моделі QASHQAI, тип загальний легковий-загальний хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] , який є частковою приватною власністю замовника, а саме 3/4 частин, на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер [NUMBER] , реєстр № 2-96 від 18.01.2022 року, на 1/2 частку та свідоцтва про право на спадщину, серія та номер НРО 126725, реєстр № 2-97 від 18.01.2022 року на 1/4 частку. Посилання відповідача [PERSON] на те, що оцінка проведена суб`єктом який не має право на оціночну діяльність, з порушенням норм, спростована поясненнями сторони відповідача наданими нею під час судового розгляду справи по суті, із посиланням на отриману відповідачем на її звернення відповіді Фонду державного майна України від 20 березня 2023 року, згідно до якої зазначено, що наказом від 21 лютого 2023 року № 325 Фонд анулював сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 23 листопада 2020 року за № 1022/20 виданого приватному підприємству «Виробничо-комерційна агрофірма «Солнцево», на підставі ст. 20 Закону про оцінку та Положення про порядок анулювання, у зв`язку із заявою зазначеного підприємства. Зазначеним, відповідач фактично підтвердила, що на час складання звіту «Про оцінку автотранспортного засобу» складеного ПП Виробничо-комерційна агрофірма «Солнцево» від 27 липня 2022 року, (т.1 а.с. 14-19), у Приватного підприємства «Виробничо-комерційна агрофірма «Солнцево», був наявний сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 23 листопада 2020 року за № 1022/20, який був дійсним, що надавало право підприємству здійснювати оціночну діяльність. Щодо рецензії проведеної оцінки за ініціативою відповідача (т.2 а.с. 252-254), то судом враховується, що відповідач [PERSON] станом на 28 вересня 2022 року, отримала копію позовної заяви будучи обізнана про докази на підтвердження своєї позиції заявленої позивачем, в тому числі і зі звітом «Про оцінку автотранспортного засобу» складеного ПП Виробничо-комерційна агрофірма «Солнцево» від 27 липня 2022 року (т.1 а.с.14-19), що підтверджено власноруч зробленим записом відповідача у її клопотанні (т.1 а.с.35), але відповідачка в період до 26 червня 2023 року, жодного доказу на спростування доказу поданого стороною позивача, як то звіту «Про оцінку автотранспортного засобу» складеного ПП Виробничо-комерційна агрофірма «Солнцево» від 27 липня 2022 року (т. 1 а.с. 14-19, т. 2 а.с. 187-196), не подала. Також, під час підготовчого провадження у справі, судом роз`яснювалося право на подання доказів, що відображено за змістом справи (т. 2 а.с. 83), під час судового засідання 08.12.2022 року, в тому числі реалізації свого права відповідача у разі незгоди з поданою позивачем оцінкою на визначенням дійсної вартості спірного майна, в тому числі на проведення експертної оцінки такого майна, за результатами якої відповідач може визначити вірну вартість спірного майна, проте відповідач своїм правом не скористувалася, та стороною відповідача заявлено станом на 09 березня 2023 року на час закриття підготовчого провадження про відсутність клопотань у сторони відповідача, що також відображено за матеріалами справи (т.2 а.с. 139). Посилання на проведену за ініціативою сторони відповідача рецензію оцінки за звітом «Про оцінку автотранспортного засобу» складеного ПП Виробничо-комерційна агрофірма «Солнцево» від 27 липня 2022 року (т. 2 а.с. 187-196), заявлено відповідачем [PERSON] шляхом подання через систему «Електронний суд» заяви про відвід судді, станом на 20 червня 2023 року, тобто на стадії судових дебатів, після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами. Проте, суд вважає необхідним зазначити, що законодавче врегулювання процесу та порядку рецензування визначено Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 р. № 2658-Ш та положеннями (національними стандартами) про оцінку майна. Рецензія на звіт про оцінку - це аналіз роботи експерта (оцінювача, який виконав звіт), що проводиться іншим експертом (рецензентом), в результаті якого формується незалежне судження про достовірність оцінки. Рецензія не повинна містити власного висновку рецензента про вартість об`єкта оцінки. При проведенні рецензування від фахівця-рецензента потрібен критичний аналіз звіту про оцінку і висновок про те, наскільки такий звіт можливо використовувати в цілях, для яких він був випущений (для суду, торгів, нотаріальної дії і т.п.). Рецензування звіту про оцінку майна здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до законодавства мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна, зокрема, суб`єктів оціночної діяльності (оціночних компаній). Якщо у письмовому запиті про необхідність рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) встановлюється вимога щодо надання висновку про вартість об`єкта оцінки, така вимога задовольняється шляхом проведення оцінки майна. Під час рецензування звіту про оцінку перевіряються: повнота і об`єктивність проведеної оцінки; правильність розрахунків і достовірність інформації; відповідність вимогам законодавства та національним стандартам оцінки; правильність вибору методології оцінки; обгрунтованість отриманих результатів; правильність вибору об`єктів-аналогів та ін. Рецензування полягає в неупередженому об`єктивному розгляді оцінки майна особою, яка не має особистої матеріальної або іншої зацікавленості в результатах такої оцінки, відповідно до напряму та спеціалізації її кваліфікаційного свідоцтва. Рецензія на звіт про оцінку майна - це законний спосіб захисту Ваших інтересів в судах та досудових суперечках, адже всі сторони процесу розуміють, що звіт, який визнаний рецензентом, як неякісний (недостовірний), не може бути використаний ні як аргументація в суді, ні як підстава для прийняття майнових рішень чи проведення юридичних дій. Тому рецензування є ефективним інструментом руйнування аргументів протилежної сторони, який вказує на конкретні недоліки і порушення в проведеній оцінці. Правовими підставами рецензування є Нормативно-правові акти, які регулюють процедуру проведення рецензування: Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»; Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440; Положення про порядок рецензування звітів про оцінку майна та майнових прав рецензентами, що працюють у штаті Фонду державного майна України, його регіональних відділень та представництв, затверджене наказом Фонду державного майна України від 31.10.2011 № 1585/1 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 25 листопада 2011 р. за № 1351/20089. Законодавством України про оціночну діяльність визначені загальні поняття, вимоги та підстави проведення процедури рецензування. Так, відповідно до положень статті 4 Закону про оцінку рецензування звіту про оцінку майна полягає в його критичному розгляді та наданні висновків щодо його повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна в порядку, визначеному Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна. Статтею 13 Закону про оцінку визначено, що рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна). Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) може виконувати оцінювач, який має не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, експертні ради, що спеціально створені саморегулівними організаціями оцінювачів з метою контролю за якістю оцінки майна, яка проводиться оцінювачами - членами саморегулівної організації, оцінювачі, які мають не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України, а також інших органах, зазначених у статті 5 цього Закону. Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), якщо зазначена оцінка погоджується, затверджується або приймається органом державної влади або органом місцевого самоврядування, є обов`язковим. Крім цього, положеннями пунктів 62 - 67 Національного стандарту № 1 визначені загальні вимоги до рецензування звіту про оцінку майна, зокрема наведені вимоги щодо порядку складання та змісту рецензії. Так, за результатами своєї роботи рецензент готує рецензію у письмовій формі, яку скріплює підписом. Рецензія не повинна містити власного висновку про вартість об`єкта оцінки. Будь-які судження про вартість об`єкта оцінки, виражені у грошовій формі, можуть відображатися рецензентом виключно у формі звіту про оцінку майна, складеному у повній формі відповідно до вимог національних стандартів. Рецензія повинна містити висновок про відповідність звіту вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна та про можливість його використання з відповідною метою, у тому числі про достовірність оцінки майна. Якщо у письмовому запиті про необхідність рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) встановлюється вимога щодо надання висновку про вартість об`єкта оцінки, така вимога задовольняється шляхом проведення оцінки майна. У разі рецензування звіту про оцінку майна оцінювачем, який працює в органі державної влади або органі місцевого самоврядування - суб`єктах оціночної діяльності, вимога щодо надання висновку про вартість майна задовольняється шляхом організаційного забезпечення проведення незалежної оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. У такому разі особи, що вимагають проведення незалежної оцінки майна в процесі рецензування, забезпечують укладення договору на проведення оцінки майна в порядку, визначеному законодавством. Рецензування звітів про оцінку майна рецензентами Фонду державного майна України та його регіональних відділень забезпечується в межах повноважень, визначених Законом про оцінку, положеннями пунктів 62 - 67 Національного стандарту № 1, іншими нормативно-правовими актами з оцінки майна, зокрема, Положенням про рецензування, яким визначені: \~ \~ \~ \~підстави для проведення рецензування звітів про оцінку майна рецензентами, що працюють в апараті Фонду державного майна України та його регіональних відділень; вимоги до звіту про оцінку майна, що надійшов для рецензування; \~ \~ \~ \~процедура проведення рецензування; відповідальність рецензентів, що працюють в апараті Фонду державного майна України, його регіональних відділень, за порушення законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність. А тому, зазначена рецензія не може бути віднесена до доказів в передбаченому ст. 76-80 ЦПК України, з зазначених вище підстав. Щодо оцінки доказів судом, то у відповідності до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно до звіту «Про оцінку автотранспортного засобу» складеного ПП Виробничо-комерційна агрофірма «Солнцево» від 27 липня 2022 року (т. 1 а.с. 14-19), ринкова (дійсна) вартість автотранспортного засобу марки NISSAN, моделі QASHQAI, 2013 року випуску, об`єм двигуна 1598 см.куб, номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] від 16 червня 2018 року, станом на 27 липня 2022 року, без врахування ПДВ, склала 403940 (чотириста три тисячі дев`ятсот сорок) гривень 00 копійок, в тому числі вартість 1/4 частки склала 100985 (сто тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок, узгоджується із отриманими відомостями про вартість об`єкту оцінки як ринкової вартості транспортного засобу. А тому, оцінка проведена на 27 липня 2022 року, з врахуванням звернення позивача із позовом станом на 15 серпня 2022 року є чинною, на час пред`явлення позову, за звітом «Про оцінку автотранспортного засобу» складеного ПП Виробничо-комерційна агрофірма «Солнцево» від 27 липня 2022 року, (т. 1 а.с. 14-19), проведена як суб`єктом оціночної діяльності, який на час оцінки мав права на здійснення такої діяльності за сертифікатом від 23 листопада 2020 року за № 1022/20. Факт того, що Фондом державного майна України наказом від 21 лютого 2023 року № 325 анульовано сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 23 листопада 2020 року за № 1022/20 виданого приватному підприємству «Виробничо-комерційна агрофірма «Солнцево», на підставі ст. 20 Закону про оцінку та Положення про порядок анулювання, у зв`язку із заявою зазначеного підприємства, не анулює сам звіт складений суб`єктом оцінювання на час дії такого сертифікату. На підставі зазначеного, підстав для визнання доказу - звіту «Про оцінку автотранспортного засобу» складеного ПП Виробничо-комерційна агрофірма «Солнцево» від 27 липня 2022 року (т.2 а.с. 187-196), недопустимим, з підстав передбачених ч. 1 ст. 78 ЦПК України, в ході судового розгляду не встановлено, а стороною відповідача їх наявність яка б спростовувала встановлену риночну вартість спірного майна за вказаним звітом, не доведена, як і не поданий інший доказ на підтвердження позиції сторони відповідача, так як відповідач не спростувала зазначену у звіті вартість майна, та не заявляла клопотань про призначення судом судової експертизи для визначення дійсної вартості спірного майна, не запропонувала іншого способу врегулювання спору, та не довела на підставі належних та переконливих доводів та доказів іншого розміру ринкової вартості як автомобіля вцілому, так і належної їй 1/4 частки права на спільне майно. Відповідно до положень\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. А тому, повно і всебічно з`ясував обставини справи, надав оцінку зібраним доказам, судом приймається визначення вартості належної [PERSON] , частки у спільному майні, як ідеальної частки яка становить 1/4 (одну четверту) частину від автомобіля, марки NISSAN, модель QASHQAI, 2013 року випуску, шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип-загальний легковий-загальний хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] , вартість якої становить 100\~985 (сто тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок, та яка підлягає стягненню в рахунок компенсації її вартості з позивача на користь відповідача, шляхом звернення за рахунок коштів внесених [PERSON] , на депозитний рахунок Територіального Управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області в розмірі 100985 (сто тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок, згідно до квитанції від 13 вересня 2022 року за № 9281-2408-1753-4925, що узгоджується із приписами ч. 2 ст. 365 ЦК України. На підставі вище зазначеного, оцінюючи у сукупності всі фактичні обставини, та докази надані сторонами, враховуючи підстави та обґрунтування заявлених вимог позивачем, позиції сторони відповідача якою позовні вимоги не визнані, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, з врахуванням приписів ст. 365 ЦК України, як то в частині припинення права [PERSON] , на 1/4 (одну четвертую) частку у спільному майні - автомобіль, марки NISSAN, модель QASHQAI, 2013 року випуску, шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип-загальний легковий-загальний хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] , як спадкоємиці 1/2 (однієї другої) частки від спадкового майна, відкритого на час смерті спадкодавця [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] (спадкова справа № 340/2020), яке складається з однієї другої (1/2) частки автомобіля, марки NISSAN, моделі QASHQAI, 2013 року випуску, шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип загальний легковий-загальний хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить померлому на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] виданого та зареєстрованого ТСЦ 1242, 16 червня 2018 року (дата першої реєстрації 27 липня 2013 року), прийнятої [PERSON] , в порядку частини 1 статті 1269 ЦК України, та стягнення з [PERSON] , на користь [PERSON] , 100\~985 (сто тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок, в рахунок компенсації вартості частки [PERSON] , у спільному майні, як ідеальної частки яка становить 1/4 (одну четверту) частину від автомобіля, марки NISSAN, модель QASHQAI, 2013 року випуску, шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип-загальний легковий-загальний хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] , шляхом звернення за рахунок коштів внесених [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , на депозитний рахунок Територіального Управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області в розмірі 100985 (сто тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок, згідно до квитанції від 13 вересня 2022 року за № 9281-2408-1753-4925, та визнання за [PERSON] , права власності на 1/4 частку зазначеного автомобіля. В іншій частині позовні вимоги заявлені позивачем [PERSON] не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, та задоволенню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 9. Судові витрати. При зверненні із позовом, стороною позивача понесені судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1009 (однієї тисячі дев`ять) гривень 86 копійок, що підтверджено квитанцією (т. 1 а.с. 1). 13 вересня 2022 року позивачем [PERSON] внесені грошові кошти на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області 100985 (сто тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок, що підтверджено квитанцією від 13 вересня 2022 року за № 9281-2408-1753-4925 (т. 1 а.с. 37). Відповідачем понесені витрати з оплати судового збору при зверненні із заявою про витребування доказів в сумі 520 (п`ятсот двадцять) гривень 00 копійок, що підтверджено квитанцією (т 2 а.с. 23). 16 січня 2023 року відповідачем, в особі представника відповідача адвоката Бєліка С.П., подано заяву про намір подати розрахунок витрат пов`язаних з розглядом справи (т. 2 а.с. 113). 19 червня 2023 року відповідачем, в особі представника відповідача адвоката Бєліка С.П. повідомлено про намір подати докази про понесені витрати пов`язані із розглядом справи (т. 2 а.с. 229-230). Вирішуючи питання в порядку ст. 141 ЦПК України, суд враховуючи понесені стороною позивача судові витрати у розмірі 1009 (однієї тисячі дев`ять) гривень 86 копійок, як суму сплаченого судового збору, підлягає стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування витрати на оплату судового збору при зверненні із позовом. Витрати понесені стороною відповідача - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , - пов`язані із розглядом справи, - необхідним є покладенню на сторону відповідача.

Outcome: partial