Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

Позивач Орган опіки та піклування Горішньошеровецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів. Посилається на те, що неповнолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] перебувають на обліку дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування в службі у справах дітей Горішньошеровецької сільської ради на підставі рішення Заставнівського районного суду від 15.04.2019 про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів. Підставами для відібрання дітей слугувало систематичне неналежне виконання [PERSON] та [PERSON] своїх батьківських обов`язків, зловживання алкогольними напоями та реальна загроза життю та здоров`ю дітей. Також [PERSON] та [PERSON] не працевлаштовані, жодного доходу не мали, жили тільки на грошові допомоги від держави на дітей. Розпорядженням Новоселицької районної державної адміністрації від 11.06.2019 було встановлено опіку над [PERSON] та [PERSON] . Їх опікуном призначено [PERSON] . Діти проживають разом з нею за адресою [ADDRESS] з 2018 року. Батьки дівчат [PERSON] та [PERSON] нічого не зробили, щоб піклуватися про дітей та повернути їх додому, не мають постійної роботи, зловживають алкогольними напоями, з дому винесені всі речі, відсутній будь-які умови для проживання, будинок повністю порожній. [PERSON] дітьми не цікавиться, участі у житті та вихованні дітей не приймає, кошти на дітей не сплачує. Приїхав до дітей один-два рази на рік у стані алкогольного сп`яніння та поводив себе неадекватно. Крім того [PERSON] було попереджено про розгляд питання стосовно позбавлення його батьківських та запрошено на комісію з питань захисту прав дитини при Горішньошерівецькій сільській раді на якій він мав змогу дати свої пояснення стосовно даної ситуації, проте на засідання комісії він не з`явився. Така поведінка відповідача [PERSON] призвела до того, що рішенням Горішньошеровецької сільської ради було прийнято рішення щодо надання до суду висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав. Також позивач зазначає, що рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 15.04.2019 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] в розмірі 1013 грн. 50 коп. та на [PERSON] , [INFO] в розмірі 813 грн. щомісячно, починаючи з 19.09.2018 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. Однак на даний час розмір аліментів, який був визначений за рішенням суду є значно менший ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку і є недостатній для матеріального утримання дітей, а тому просить суд змінити розмір аліментів, які стягуються із [PERSON] та стягувати з нього аліменти в твердій грошовій сумі, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дітей. Представник позивача Величко М.О. в судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по даній справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся судовою повісткою, причини неявки суду не відомі, відзив до суду не подавав. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила задовольнити. Суду пояснила, що з 2019 року неповнолітні діти перебувають на її утриманні. З даного часу ні бітько ні матір не займаються вихованням та утриманям дітей, їхнім життям не цікавляться, не відвідують. Крім того, останні зловживають спиртними напоями, та в даному стані відповідач [PERSON] поводиться агресивно, тому вона його боїться. Будь які аліменти від [PERSON] не отримує, оскільки з виконавчим листом не зверталась, не пред`являла його до виконання. Отримує матеріальну допомогу від держави, здатна самостійно забезпечувати дітей. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наведеного, суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280,281 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, третю особу [PERSON] дослідивши наявні в справі докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована в Україні постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про освіту» від 23.03.1996 року та ст. 155 СК України батьки мають право і зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Згідно ст. 157 СК У країни, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, підтримувати стосунки, виявляти турботу щодо них. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] є батьком малолітніх [PERSON] . [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.7,8). На сьогоднішній день малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають із бабусею, яка є їх опікуном за адресою: [ADDRESS] , та знаходяться на її утриманні,що вбачається із акту обстеження умов проживання (а.с.16). Відповідач [PERSON] не знаходиться на реєстраційному обліку в с.Горішні Шерівці Чернівецького району Чернівецької області однак проживає за адресою [ADDRESS] , що вбачається із довідки за №344 від 15.03.2023 року виданої виконавчим комітетом Горішньошеровецької сільської ради (а.с.24). Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] вихованням та утриманням дітей [PERSON] , [PERSON] не займається, не спілкується з ними, не піклується про їх здоров`я, фізичний та моральний розвиток, про створення належних умов для їх проживання та виховання, не цікавиться їх матеріальним забезпеченням. Діти проживають біля бабусі [PERSON] , яка є їх опікуном згідно Розпорядження Новоселицької районної державної адміністрації за №122-р від 11.06.2019 року (а.с.15). Згідно характеристики виданої Горішньошеровецькою сільською радою за №345 від 15.03.2023 року [PERSON] за місцем проживання зарекомендував себе із посередньої сторони, порушень громадського порядку за ним не вставнолено. Схильний до вживання алкоголю, скандалить в сім`ї. Співмешкає із [PERSON] , офіційно не працевлаштований (а.с.25). Відповідно до вимог частини 5 та 6 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно рішення виконавчого комітету Горішньошерівецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області №5 від 10.04.2023 та висновку органу опіки та піклування Горішньошеровецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, вбачається за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно його неповнолітніх доньок [PERSON] . [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов' язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей. За таких встановлених обставин винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїх батьківських обов`язків, враховуючи права і інтереси дітей, суд дійшов висновку про злісне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та необхідність позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітніх доньок [PERSON] . [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст. 169 Сімейного кодексу України). З урахуванням наведеного, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, а також враховуючи, що відповідач [PERSON] заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надав, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених на них ст. 150 СК України, відносно малолітньої дитини. Також судом встановлено, що згідно рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 15.04.2019 року з [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] в розмірі 1013 грн, 50 коп. на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 813 грн., щомісячно, починаючи з 19.09.2018 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.10-14). Так, як вбачається із листа Заставнівського відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області від 15.03.2023 станом на 15.03.2023 на виконанні у Заставнівському ВДВС виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] та [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , не перебуває. Представник органу опіки та піклування просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на тверду грошову суму, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому позивачем не конкретизовано в якій сумі стягувати аліменти. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В порушення вимог ст. 81 ЦПК України представник позивача не надала суду жодного доказу, які б підтверджували зміну матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я одержувачів аліментів, якими є діти. Таким чином суд з матеріалів справи не вбачає, та позивачем взагалі не обгрунтовано не підтверджено суттєвої змінити матеріального становища платника аліментів, погіршення матеріального стану отримувача аліментів. Дану обставину підтвердила в судовому засіданні і опікун неповнолітніх дітей, яка вказала, що отримує соціальну допомогу, якої достатньо для забезпечення належного розвитку і проживання дітей. Враховуючи наведене, суд вважає, що в задоволені позовних вимог про збільшення розміру аліментів, які стягуються із [PERSON] на користь неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] слід відмовити за безпідставністю. Згідно ч. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то, відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача у дохід держави. На підставі викладеного, ст.ст. 8, 12, 14, 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 150, 155, 157, 164, 165, 180-184 Сімейного кодексу України, ст. 27 Конвенції «Про права дитини»,

Outcome: partial