Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-22 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису в якій просила: видати обмежувальний припис [PERSON] , [INFO] , строком на 6 місяців: перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; наближатися на 300 метрів до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] : місця проживання (перебування) [PERSON] : [ADDRESS] : дитячого центру розвитку «Павлуша» (садочок повного дня) за адресою: Київська область, м.Ірпінь, вул.Северинівська,106-А; місця проживання (перебування) [PERSON] , матері [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , [INFO] , якщо вона за власним бажанням перебуває в місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб. Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що вона [PERSON] є матір`ю малюка [PERSON] , [INFO] , який від народження мешкає з нею за адресою реєстрації та повністю перебуває на її утриманні, двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу квартири від 26.11.2019 р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО Чижиковим О.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 48903. Зазначає, що працює в ТОВ «Житомирський м`ясокомбінат» на посаді торговельного агента, під час зайнятості на роботі сина [PERSON] доглядає мати [PERSON] . Вказує, що син народився у неї від короткочасних позашлюбних відносин з [PERSON] , з яким вона ніколи спільною сім`єю не мешкала, спільного господарства ніколи не вела. [PERSON] свої батьківські обов`язки по відношенню до сина [PERSON] в будь-якій формі не виконує, ніколи будь-яких грошових коштів (аліментів) на утримання дитини не надавав. Ірпінським міським судок Київської області 10 квітня 2023 року видано судовий наказ у справі № 367/661/23 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] в розмірі частини заробітку (доходу). Стверджує, що 24 грудня 2022 року [PERSON] приїхав за адресою проживання [PERSON] та забрав у матері [PERSON] їхнього сина, з яким вона гуляла у дворі будинку, пояснивши їй, що поїде разом з ним за [PERSON] на роботу. У зв`язку з неадекватними діями [PERSON] [PERSON] звернулась із заявою до поліції про викрадення сина (вх. ЕО 39483 від 24.12.2022 р.). [PERSON] на наполегливі бажання повернув сина лише через добу. 05 січня 2023 року на прохання [PERSON] заявниця дозволила останньому погуляти з сином у дворі багатоповерхового будинку за адресою її проживання (м. Ірпінь), [PERSON] в телефонному режимі повідомив, що сина вона більше не побачить. В зв`язку з чим, 06 січня 2023 року [PERSON] звернулась до органів поліції м. Ірпінь Київської області із заявою про викрадення сина. Вказує, що 23 лютого 2023 року суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Гришко О.М. у кримінальній справі № 369/2573/23 (провадження 1-кп/369/1632/23) виніс ухвалу про призначення підготовчого судового засідання за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №120231163900000015 від 08.01.2023 року. Додатково заявниці стало відомо, що [PERSON] є системним злочинцем та має судимість за вироком Ленінського районного суду від 22.10.2012 р. у кримінальній справі № 2018/14478/2012 (ст. 185 ч. 2, ст. 190 ч. 2 КК України). Зазначає, що [PERSON] постійно вчиняє по відношенню до неї, сина та її матері [PERSON] психологічно насилля, а останнім часом вдався до відвертого фізичного насилля по відношенню до її та сина. Після передання Київською спеціалізованою прокуратурою у військовій оборонній сфері Центрального регіону обвинувального акту з матеріалами до Києво-Святошинського районного суду Київської області, [PERSON] активізував свої дії спрямовані на залякування, пише відверті повідомлення через месенджер «Viber». 27 травня 2023 року відповідач [PERSON] приїхав за адресою проживання заявниці та намагався потрапити до квартири під приводом побачення з сином [PERSON] . 28 травня 2023 року так само підстерігав заявницю у дворі будинку з невідомою особою жіночої статі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 12.06.2023 року зазначену цивільну справу передано в провадження судді Ірпінського міського суду Київської області Третяк Я.М. Ухвалою суду від 12.06.2023 року відкрито окреме провадження у справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] про видачу обмежувального припису. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, заінтересованій особі копію позовної заяви з додатками на адресу його реєстрації. На день ухвалення рішення будь-яких заяв від заінтересованої особи до суду не надходило. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомляла. Заінтересована особа [PERSON] до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомляв. Відповідно ч.1,2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст.55, 124 Конституції України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликати у постраждало!' особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється у т.ч. на осіб, які мають спільних дітей. У силу положень ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (передування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У поданій заяві [PERSON] стверджує, що [PERSON] вчиняє відносно неї, сина [PERSON] та її матері [PERSON] , психологічне та фізичне насильство, що негативно впливає на стан її здоров`я і розвиток дитини, а тому встановлення обмежувального припису є необхідним з метою захисту її та малолітньої дитини. Поряд з цим, суд не знаходить підстав для задоволення поданої заяви, оскільки вважає, що наведені заявником обставини не підтверджені відповідними доказами у справі, виходячи з наступного. Як встановлено судом, що [INFO] народився [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 422, батьком якого зазначено - [PERSON] , матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] видане Ірпінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). З матеріалів справи вбачається, що заявниця [PERSON] її малолітній син [PERSON] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Нормою ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що доводи заявника в обґрунтування своїх вимог щодо застосування [PERSON] фізичного чи психологічного насильства над заявницею, не доведено. Нормою ст. 16 зазначеного Закону передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі. До Реєстру вносяться відомості (окремо за кожним випадком насильства). Формування Реєстру здійснюється окремо за кожним випадком домашнього насильства, насильства за ознакою статі шляхом внесення до нього відповідної інформації. Персональні дані про особу, яка повідомила про вчинення насильства, зберігаються у Реєстрі протягом одного року з дня надходження відповідної інформації про вчинення насильства. Персональні дані про постраждалу особу зберігаються у Реєстрі протягом трьох років з дня вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі. Нормами ч.ч.3,4 ст.26 цього Закону встановлено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. З огляду на те, що [PERSON] не надано до суду належних та допустимих доказів вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо неї та сина, відсутні судові рішення, які набрали законної сили про визнання винуватим [PERSON] у вчиненні вищенаведених дій, суд вважає, що подана заява не підтверджена належними доказами того, що [PERSON] є кривдником [PERSON] . З огляду на викладене, твердження заявника про те, що [PERSON] чинить фізичне та психологічне насильство щодо неї та дитини, не доведено відповідними доказами у справі. У той же час, суд не приймає, як доказ витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12023116390000015 від 08.01.2023, тому що важливою гарантією дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого у кримінальному процесі та обов`язковою складовою справедливого судового розгляду є презумпція невинуватості. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частини перша, друга, третя статті 62 Конституції України). Відповідно до п.2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод: «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц зазначено, що сам факт звернення заявника до органів поліції та внесення відомостей про кримінальні провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань не підтверджує факт вчинення особою насильства відносно заявника, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Суд зазначає, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. З огляду на наведене, суд вважає, що за відсутністю фактичних обставин та правових підстав, з якими Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» пов`язує необхідність вжиття для [PERSON] заходів у вигляді обмежувального припису, подана заява не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed