Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про визнання права власності на земельні ділянки в якому вказує, що на підставі рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 червня 2021 року, за ним визнано право власності за набувальною давністю на житловий будинок в [ADDRESS] . Маючи намір приватизувати земельну ділянку на якій розташований належний йому житловий будинок, Позивач звернувся до сільської ради та йому стало відомо, що вказана земельна ділянка, площею 0.2907 га, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 04 березня 2003 року належить Відповідачу, який звернувся до сільської ради з заявою про розмежування ділянки за цільовим призначенням та її було розмежовано: - 0.25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); - 0.0407 га для ведення особистого селянського господарства. Також, на підставі технічної документації із землеустрою було встановлено в натурі (на місцевості) вказані земельні ділянки, їх зареєстровано в Державному земельному кадастрі та присвоєно кадастрові номера. Відповідач відмовляється укласти з Позивачем цивільно-правову угоду з метою переходу права власності на земельні ділянки. Позивач зазначає, що, так як належний йому об`єкт нерухомого майна нерозривно пов`язаний із земельною ділянкою на якій він розташований, при переході до нього права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, до нього перейшло і право власності на земельну ділянку на якій вони розташовані. На підставі вищевикладеного, Позивач просить визнати за ним право власності на земельні ділянки: - площею 0.25 га, кадастровий номер 1824783900:02:004:0027, мета використання для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; - площею 0.0407 га, кадастровий номер 1824783900:02:004:0026, мета використання для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в [ADDRESS] . Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, в поданій позовній заяві просив справу розглядати за його відсутності. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти його задоволення. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України визначено, що в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частина третя статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, вислухавши Відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 червня 2021 року в справі № 288/897/21, задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, визнано за [PERSON] право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в [ADDRESS] . /а.с.7-8/ Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 липня 2021 року, зареєстровано право приватної власності [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . /а.с.9/ Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЖТ 04-13-006923 від 04 березня 2003 року, [PERSON] на підставі рішення VІІ сесії ХХІV скликання Макарівської сільської ради від 20 лютого 2003 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.2907 га, яка розташована на території с.Макарівка, Макарівської сільської ради, землю передано для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства. /а.с.10/ Рішенням Андрушківської сільської ради від 22 березня 2018 року на підставі заяви [PERSON] вирішено: 1. Земельну ділянку площею 0.2907 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розмежувати відповідно до цільового використання в тому числі 0.2500 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та 0.0407 га для ведення особистого селянського господарства. /а.с.11/ Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24 липня 2018 року, земельній ділянці площею 0.2500 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , присвоєно кадастровий номер 1824783900:02:004:0027. /а.с.12-14/ Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24 липня 2018 року, земельній ділянці площею 0.0407 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , присвоєно кадастровий номер 1824783900:02:004:0026. /а.с.15-18/ Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельні ділянки з тих підстав, що він являється власником житлового будинку, який нерозривно пов`язаний із земельною ділянкою на якій розташований, а тому до нього перейшло і право власності на належну Відповідачу земельну ділянку. Відповідно до статті 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України\~передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої і другої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. \~ \~ \~ \~Згідно статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. \~ \~ \~ \~Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України\~до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з частинами першою, четвертою статі 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) звернула увагу, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів [PERSON] (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності. Штучний правовий відрив об`єктів нерухомості від земельних ділянок, на яких вони розміщені, відбувся за радянських часів з ідеологічних мотивів. Під впливом тодішньої ідеології панувало уявлення, що особи можуть мати право власності на об`єкти нерухомості, але не на земельні ділянки, на яких вони розташовані. Так, Конституцією УРСР 1978 року (ч. 2 ст. 11) було передбачено, що земля є у виключній власності держави. Внаслідок такого підходу існує значна кількість об`єктів нерухомості, які знаходяться у власності приватних осіб, розташованих на землях державної та комунальної власності, причому земельні ділянки під цими об`єктами можуть бути несформованими. Водночас намір законодавця подолати такий штучний правовий відрив об`єктів нерухомості від землі не викликає сумніву. Тому в разі, якщо право власності на об`єкт нерухомості та на земельну ділянку, на якій цей об`єкт розташований, належать одній особі, подальше відчуження об`єкта нерухомості окремо від земельної ділянки, а також земельної ділянки окремо від об`єкта нерухомості не допускається (позиція Верховного Суду у постанові від 30 вересня 2021 року у справі № 161/18258/18, провадження № 61-2114св20). \~ \~ \~ \~Враховуючи встановлені судом обставини, наведені норми законодавства, та те, що визнання Відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за Позивачем права власності на спірні земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] , на яких розташоване належне йому на праві власності нерухоме майно. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За наведених обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved