Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно за заповітом. Позовні вимоги мотивує тим, що він, разом із своєю мамою [PERSON] проживали в будинковолодінні по [ADDRESS] , де позивач і продовжує проживати разом із своєю сім`єю. \~ \~ \~ \~Відповідачем по справі є його рідний брат [PERSON] , який також на час смерті матері проживав і проживає в даному будинковолодінні . \~ \~ \~ \~Ще за життя, а саме 22.05.2016 року, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила на позивача заповіт, яким заповіла йому все своє майно. 05.10.2016 помирає мати [PERSON] , провівши похорони матері, сторони продовжували проживати і проживають по даний час у вищевказаному будинковолодінні, що підтверджується довідкою виконкомом Верхнянської с/ради ОТГ №99 від 09.05.2023 р. Так як на позивача був заповіт , то відповідач не претендував на майнові права спадкодавця матері [PERSON] , то відповідно він в нотаріальну контору з цього приводу не звертався. Маючи на руках заповіт та проживаючи з мамою на час смерті, позивач звернувся до нотаріальної контори після 6-ти місяців за відкриття спадкової справи, яку було відкрито 14.03.2017, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи . 22.03.2018 було видано свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] на земельну ділянку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 22.03.2017р. 21.03.2023 позивач звернувся до нотаріуса з відповідною заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] на будинковолодіння . 21.03.2023 нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на будинковолодіння через відсутність первинної реєстрації права власності та свідоцтва про право власності на будинковолодіння у спадкодавця . У зв`язку з цим [PERSON] змушений звернутись із позовом до суду про визнання права власності на спадкове майно за заповітом після смерті матері [PERSON] на дане будинковолодіння . Позивач вважає, що є всі підстави для визнання за ним права власності на спадкове майно за заповітом після смерті матері на будинковолодіння [ADDRESS] . У відповідності до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно довідки Верхнянськоїс/ради ОТГ від 09.05.2023р. №99 вбачається, що [PERSON] дійсно проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] до дня смерті [INFO] . В даному будинку на день смерті [PERSON] проживали також сторони по справі. Заповіт від імені [PERSON] посвідчувався у виконкомі Верхнянської с/Ради 22.05.2016 року по реєстру №66 та не змінювався і не відмінявся . Згідно технічного паспорта на дане будинковолодіннявсі будівлі та споруди побудовані до 1991 року. Із змісту положень Цивільного Кодексу Української РСР та "Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР", затвердженої наказом Міністерства комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність 13 грудня 1992 року, випливає, що право власності особи на збудований будинок до 13 грудня 1992 року могло підтверджуватись записом у по господарській книзі чи свідоцтвом про право власності, виданим на підставі рішення виконавчого комітету місцевої Ради депутатів про оформлення права власності на будинок. Таким чином позивач, як спадкоємець першої черги за заповітом , згідно ст.1261 ЦК України, та проживаючи разом з спадкодавцем , прийняв спадщину померлої матері [PERSON] , як це гласить ст.1268 ЦК України, оскільки постійно з нею проживав до дня смерті. Грошова оцінка вищевказаного будинковолодіння станом на 22.05.2023р. становить 142тис.303грн. В зв`язку з цим [PERSON] змушений звернутись із позовом до суду про визнання права власності на спадкове майно, оскільки іншого способу захистити своє право на спадщину не має. Позивач у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Кобзан Р.М. надав суду заяву, що позов підтримує, просить його задовольнити, слухати справу за їхньої відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, у якій зазначив про визнання позову та про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Зважаючи на те, що відповідач по справі визнав вимоги позивача і це визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у відповідності до частини четвертої статті 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved