Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , в сумі 136045 гривень, а також заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] , в сумі 136045 гривень та 12000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, а всього 284099 гривень. Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 09 липня 2002 року стягнуто із [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку /доходів/ щомісячно, починаючи від 18 червня 2002 року і до досягнення сином [PERSON] повноліття. [PERSON] виповнилося 18 років 29.07.2019. Позивач 30.10.2014 уклала шлюб вдруге і змінила прізвище із Сердечної на [PERSON] . Виконавчий лист №2-1470, виданий 09.07.2002 Красногвардійським районним судом міста Дніпропетровська, знаходився на виконанні у Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (місто Дніпро). Через халатне ставлення до виконання своїх обов`язків і злочинну бездіяльність судових виконавців зазначеного відділу станом на 29.07.2019 заборгованість по сплаті аліментів склала 136045,00 грн. Заходів щодо стягнення аліментів і погашення або зменшення заборгованості не вживалося. Розрахунком державного виконавця встановлено, що сума заборгованості по сплаті аліментів у цьому провадженні станом на 07.05.2021 складає 136045 грн. Розмір заборгованості за аліментами, визначений державним виконавцем, відповідачем [PERSON] в судовому порядку не оскаржено. Супровідним листом 13556 від 16.08.2021 року позивач отримала постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, а також лист Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (місто Дніпро) від 27.08.2021 із роз`ясненням про необхідність звернутися до суду із заявою про стягнення боргу. Після чого направити виконавчий документ із заявою про прийняття виконавчого провадження до відділу державної виконавчої служби. Після надходження виконавчого документа державним виконавцем будуть вжиті заходи, передбачені вимогами чинного законодавства для виконання рішення суду. Позивач неодноразово пропонувала відповідачу добровільно погасити заборгованість, але він відмовляється, а тому позивач змушена звертатися до суду із цим позовом. Кількість прострочених днів по сплаті аліментів відповідачем [PERSON] із 01 травня 2018 року по 01 січня 2022 року становить 1680 днів. Отже, сума неустойки (пені) за цей період становить 607981,77 грн. Враховуючи положення ч. 2 ст. 196 СК України, розмір неустойки (пені) не повинен перевищувати 100 відсотків заборгованості тобто розмір неустойки (пені) складає також 136045 грн. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 21.02.2023 провадження було відкрито, справу призначеного до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам було надано час для подання заяв по суті. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 13.06.2023 позовна вимога щодо стягнення заборгованості по сплаті аліментів залишена без розгляду. Учасники справи, належним чином повідомлені про розгляд справи, у судове засідання не з`явились. 13 червня 2023 представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності його довірителя, в якій просив позовні вимоги щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та витрат на професійну правничу допомогу задовольнити. Також не заперечував проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача у справі в судове засідання, наслідки ухвалення заочного рішення їм відомі та зрозумілі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки відповідач суду не повідомив. Відзив на позов до суду від відповідача не надходив. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, а тому суд приходить до переконання про наявність законних підстав для вирішення спору по суті. Зі згоди позивача, наданої у заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу в них [INFO] народився син [PERSON] . 09.07.2002 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист у справі № 2-1470-2002, за яким суд вирішив стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходу громадян, починаючи з 18 червня 2002 року та до досягнення дитиною повноліття. 30.10.2014 позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та після шлюбу обрала прізвище [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Красноградського районного управління юстиції у Харківській області. 16.08.2017 [PERSON] змінив прізвище на [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого Кегичівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Постановою про закінчення виконавчого провадження № 19346173 від 07.05.2021 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1470-2002 виданого 09.07.2002 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , 29.07.2001 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходу громадян, починаючи з 18 червня 2002 року та до досягнення дитиною повноліття повернуто. В поверненому на адресу стягувача виконавчому листі державним виконавцем Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Донченко Є.М. зазначено, що заборгованість по аліментам станом на 29.07.2019 року складає 136045,00 грн. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, неустойка (пеня), яка нарахована на заборгованість по аліментам за період з 01 травня 2018 року по 01 січня 2022 року становить 607981,77 грн. Оскільки заборгованість зі сплати аліментів становить 136045,00 грн. то пеня у відповідності до ст.\~196\~СК України не має її перевищувати та складає 136045,00 грн. Розглядаючи дані позовні вимоги суд виходить із наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року в справі №333/6020/16-ц викладений правовий висновок щодо обрахунку неустойки за прострочення сплати аліментів, який є обов`язковим для врахування при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, у якому відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц. Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає положенням, викладеним у вищенаведеній правовій позиції Великої Палати Верховного Суду. Відповідач, у свою чергу, наведений позивачем розрахунок не спростував, свого розрахунку або доказів на підтвердження відсутності заборгованості зі сплати аліментів щодо яких останній зобов`язаний за рішенням суду, не надав. При цьому суд враховує, що відповідачем не оспорюється визначений виконавчою службою і розмір заборгованості по аліментам. Виходячи з викладеного, встановивши, що відповідач не надав належних, допустимих та достатніх доказів того, що зазначена заборгованість утворилася не з його вини; приймаючи до уваги, що наявність об`єктивних та непереборних обставин, що перешкоджали відповідачу належним чином виконувати свій обов`язок не підтверджені відповідними доказами; враховуючи, що саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї винив несплаті (неповній сплаті) аліментів, суд вважає, що існують правові підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені), передбаченої статтею 196 СК України. Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 196 СК України одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені), розмір якої має бути не більше 100 відсотків заборгованості. Отже, враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів, розмір якої (з урахуванням заборгованості по аліментам у сумі 136045,00 грн.) складає 136045,00 грн. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК). При цьому суд зобов`язаний врахувати: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21), Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 161/8104/21-ц. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. На підтвердження наданих юридичних послуг позивач надала ордер №12/27 від 12 лютого 2023 року, витяг з договору щодо надання правової допомоги б/н від 12 січня 2023 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Жигилієм П.В., додаткову угоду № 1 до договору №12/12 про надання правової допомоги від 12.01.2023 з зазначенням фіксованої суми гонорару в розмірі 12000 гривень, квитанцію № 3998від 12 лютого 2023 року. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення даних позовних вимог, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 гривень. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позивач при подачі позову звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1360,45 грн.

Outcome: approved