Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

29 березня 2023 року [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до Татарбунарської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок. В позові просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на відмову державного реєстратора речових прав на нерухоме майно у проведенні державної реєстрації права власності на житло за відсутності правовстановлюючого документа. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що фактична належність їй спірного майна підтверджується Витягом з погосподарської книги. У підготовче засідання сторони не з`явилися. Представник позивачки подав суду заяву, в якій просив справу слухати у його та позивачки відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив не стягувати з відповідача судові витрати. Представник відповідача також надіслав суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги визнала повністю. Згідно з ч.4\~ст.200 ЦПК України\~суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин, суд ухвалив слухати справу у підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до абз.3 ч.2\~ст.331 ЦК України, якщо право на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За ч.3\~ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Але, згідно із ч.4\~ст.3 цього Закону права, що виникли до набрання чинності вказаним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення будівництва. Питання набуття права власності на той час регулювалося Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року №8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пунктом 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначено, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог вказаного законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Зазначене відповідає висновку Верховного Суду викладеному у постанові від 06 березня 2018 року у справі №175/2254/15. Крім того, по приватних житлових будинках, що збудовані до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення в експлуатацію при оформленні права власності. Таким чином, за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи (п.3.2 Листа ВССУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). Згідно з п.20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі - Інструкція), яка втратила чинність 19 січня 1996 року, передбачалася реєстрація будинків і домоволодінь на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Судом встановлено, що 23 березня 2023 року державним реєстратором прав на нерухоме майно С.Летінським позивачці відмовлено у проведенні реєстрації права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] за відсутності правовстановлюючого документа на нерухоме майно (а.с.12). За даними технічного паспорту, виготовленого станом на 10 грудня 2018 року, житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] складається з: житлової будівлі - А; навісу а; сараю Б; сараю В; сараю Г; навісу г; літньої кухні Д; погребу д; навісу д', сараю Е; дворових споруд 1-4, рік будівництва 1946-1970 роки (а.с.6-8). Об`єкти самочинного будівництва відсутні. Ринкова вартість житлового будинку з будівлями та спорудами згідно з довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості станом на 28 березня 2023 року становить 128\~462, 21 грн (а.с.13-14). Згідно з довідкою Борисівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області №403 від 20 серпня 2019 року (а.с.10), земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за вказаною адресою площею 0, 25 га та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0, 10 га під вказаним будинком знаходиться у користуванні [PERSON] з 1958 року. На підставі рішення Татарбунарської міської ради п`ятнадцятої сесії VIII скликання №591- VIII від 08 жовтня 2021 року [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] , орієнтовною площею 0, 25 га (а.с.9). При цьому, належність позивачці спірного майна підтверджується Витягами з погосподарських книг Борисівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно з якими, господарство за адресою: [ADDRESS] , значиться у приватній власності, головою сім"ї значиться [PERSON] . Відповідно до листа ТОВ Татарбунарське РБТІ та РОН №375 від 14 квітня 2023 року згідно архівних даних БТІ станом на 01 січня 2013 року право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] не зареєстроване (а.с.30). Оскільки, позивачка довела наявність майна, підстави до його набуття, неможливість реалізації своїх прав у інший спосіб, суд визнає її позовні вимоги обґрунтованими та ухвалює про їх задоволення. На прохання позивачки суд не стягує з відповідача судові витрати.

Outcome: approved