Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

Адвокат Петричка Олександр Євгенович в інтересах [PERSON] звернувся до Снятинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Заболотівської селищної ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14.02.2010 він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від шлюбу у сторін народилося донька - [PERSON] , [INFO] , яка на сьогоднішній день проживає з позивачем окремо від відповідача. Спільне життя не склалося з причин відсутності взаєморозуміння та довіри між сторонами, байдужості до життя та проблем кожного. Сторони останнім часом проживають окремо. Вважає, що спільне проживання з відповідачем та збереження сім`ї неможливе та суперечитиме його інтересам та інтересам неповнолітньої доньки. Донька проживає з позивачем, який фінансово забезпечений та займається підприємницькою діяльністю. Позивач просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 14 лютого 2010 року виконкомом Ганьківської сільської ради Снятинського району Івано-Франківській області, актовий запис № 1.Окрім того, просив визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з ним. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, зазначили, що сторони протягом двох років разом не проживають, дитина відвідує маму один раз на два-три тижні. Житло належить дружині, але вона на нього не претендує і в ньому проживають позивач з донькою, а також повнолітній син відповідачки від іншого шлюбу. Позивач займається підприємницькою діяльністю, здійснює оптову торгівлю зерновими товарами, тому має достатньо коштів для забезпечення сім`ї. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до суду подала письмову заяву, у якій позов визнала повністю, просила розглянути справу без її участі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Органу опіки та піклування Заболотівської селищної ради Качмарська Н.М. в судовому засіданні просила взяти до уваги висновок, вважає, що в даному випадку немає спору, адже відповідачка подавала заяву до органу опіки та піклування, у якій писала, що не заперечує, щоб донька проживала з батьком. У вирішенні справи покладається на розсуд суду. Допитана в судовому засіданні в порядку ст. 232 ЦПК України малолітній свідок [PERSON] суду пояснила, що вона навчається у 7 класі Ганьківського ліцею. Проживає без матері разом із батьком у [ADDRESS] , приблизно 1-1,5 роки. З мамою спілкується по телефону 1 раз на два-три тижні. Зустрічається з мамою 1 раз на два-три тижні. Де саме проживає мама вона не знає. Тато піклується про неї, забезпечує її та брата. Наміру переходити проживати в інше житло в іншу місцевість разом з мамою вона не має, оскільки у с. Ганьківці у неї багато друзів, школа, її брат. Проживати з мамою в Україні або виїжджати з нею за кордон вона не бажає. Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника третьої особи, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 14 лютого 2010 року виконкомом Ганьківської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області, [PERSON] та [PERSON] 14 лютого 2010 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 1. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу [PERSON] , прізвище дружини - [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17.11.2010 виконкомом Ганьківської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області, [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 22. Батьком дитини записаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Відповідно до копії акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 03.02.2023 № 79, складеного Заболотівською селищною радою Коломийського району Івано-Франківської області, в ході обстеження встановлено, що [PERSON] проживає в чотирикімнатному житловому будинку з господарськими будівлями, заг. пл. буд. 120 кв.м., з дочкою [PERSON] 2010 р.н., яка навчається в Ганьківському ліцеї у 7 класі. Дружина [PERSON] зареєстрована, але фактично не проживає в будинку, проживає за іншою адресою. Житлово-побутові умови проживання добрі. Згідно з довідкою № 183 від 22.06.2023, виданою Заболотівською багатопрофільною лікарнею Шевченківським АЗПСМ, [PERSON] , 1973 р.н., станом на 22.06.2023 на диспансерному обліку в психоневрологічному кабінеті не знаходиться. Згідно з копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичний осіб-підприємців [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець та відповідно до копії податкової декларації є платником єдиного податку. Відповідно до висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , складеного органом опіки та піклування Заболотівської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Заболотівської селищної ради № 486-34/2023 від 20.03.2023, встановлено, що спору між батьками немає, оскільки [PERSON] , [INFO] , просить дочку [PERSON] , [INFO] , залишити проживати із батьком [PERSON] , [INFO] , відповідно і дівчинка бажає залишатись проживати із батьком. Враховуючи відсутність спору між позивачем та відповідачкою, орган опіки та піклування питання стосовно визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , залишає на розсуд суду. Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини разом із батьком. Вказані правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини та Цивільного кодексу України. У судовому засіданні встановлено, що шлюбні та сімейні відносини між сторонами припинені, шлюб носить формальний характер, фактичні шлюбні відносини притаманні подружжю припинені, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, які не бажають примирення. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. При цьому, суд враховує, що визнання відповідачем позовної вимоги про розірвання шлюбу не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. За таких обставин суд вважає, що позовна вимога адвоката Петрички Олександра Євгеновича в інтересах [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини суд зазначає про таке. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, статей 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» вбачається, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України). Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, сім`ї, свого народу та Батьківщини. Вирішуючи позов та визначаючи місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , суд виходить з того, що відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. При визначенні місця проживання дитини суд враховує, що позивач займається вихованням дитини, піклується про неї, має житло, в якому створені усі належні умови для проживання та виховання дитини. Дитина постійно проживає з батьком та знаходиться на його повному утриманні, оскільки батько працює та має постійний та стабільний дохід, а отже забезпечений матеріально. Дитина навчається у 7-му класі ліцею за місцем свого постійного проживання. Отже, з боку батька створені усі належні умови для виховання та розвитку дитини за її постійним місцем проживання. Підстави, передбачені ч. 2 ст. 161 СК України, відповідно до яких суд не може передати дитину для проживання з батьком, у судовому засіданні не встановлені. Натомість відповідачка на теперішній час не може приділити достатньо часу для повноцінного виховання й розвитку дитини. Як зазначено у висновку органу опіки та піклування [PERSON] повідомила, що на даний час проживає у подруги в м. Коломия, а також те, що вона планує виїхати за кордон, а тому не проти, щоб донька проживала з батьком. Як вбачається з пояснень [PERSON] вона вже проживає без матері разом із батьком приблизно 1-1,5 роки. З мамою спілкується по телефону 1 раз на два-три тижні. Зустрічається з мамою 1 раз на два-три тижні. На думку суду, залишення малолітньої дитини проживати з батьком у її звичному середовищі з належним доглядом про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку. За таких обставин, ураховуючи інтереси дитини, думку дитини висловлену у судовому засіданні, ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до батька, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, обставини, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог, є достовірними, підтверджені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з її батьком [PERSON] підлягають задоволенню, а таке рішення суду буде в повній мірі відповідати інтересам дитини.

Outcome: approved