Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

В серпні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В., про визнання недійсним заповіту та визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Позивач з 10.09.1986 року постійно проживав з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (нова назва - [ADDRESS] ). 01.08.2019 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимовоi Т.І. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається із 3/19 часток житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] та двох земельних ділянок, що знаходяться за тією ж адресою, кадастрові номери: 5110600000:01:036:0067 та 5110600000:01:036:0068. Загальна вартість майна становить 187327,00 грн. Приватним нoтapiycом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу було вiдмовлено, оскільки [PERSON] залишила заповіт, вiдповiдно до якого заповіла все своє майно не на користь позивача. Позивач вказує, що вказаний заповіт складений з порушенням вимог чинного законодавства України та підписаний не його матір`ю, а іншою особою, заповіт складено в період часу, коли мати тяжко хворіла і не усвідомлювала значення своїх дій. На дату складання заповіту 27.05.2013 року [PERSON] через тяжку хворобу та похилий вік знаходилась в такому стані, що ні прочитати заповіт, ні підписати його не могла. Більш того, вона не могла розуміти значення своїх дій та висловити свою волю, оскільки незадовго до нотаріусом заповіту, а саме 02.05.2013 року була госпіталізована в неврологічне відділення Ізмаїльської міської лікарні № 1, де перебувала до 17.05.2013 року і була виписана з діагнозом «острое нарушение мозгового кровообращения по ишемическому типу в бассейне правой средней мозговой артерии (по клиническим данным) с левосторонним гемипарезом (с плегией в руке и глубоким парезом в ноге) и гемигипестезией». Тобто, у [PERSON] стався інсульт, який супроводжувався пошкодженням тканин мозку, та призвів до порушень роботи мозку, паралічу і порушень мови. Таким чином, через тяжку хворобу, що зумовила порушення роботи мозку [PERSON] станом на 27.05.2013 року не розуміла та не могла розуміти та усвідомлювати значення своїх дій та дій інших осіб. У заповіті від 27.05.2013 р. приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В. вказала, що «у зв`язку з хворобою та похилим віком [PERSON] , вона не може сама прочитати, підписати заповіт, за її дорученням, в її та нотаріуса присутності текст цього заповіту прочитано у голос її свідками: [PERSON] , [PERSON] та підписано [PERSON] ». Таким чином, [PERSON] могла підписати заповіт від імені [PERSON] лише за умови укладення ними договору доручення. Проте такий договір між ними не укладався, що підтверджується і самим заповітом. В заповіті нотаріус лише вказала, що заповіт підписано «за дорученням». Але більш ніякої інформації, яка б підтвердила, що дійсно між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір доручення немає. Так, не вказано письмове це було доручення, чи усне; не зазначено місце і дату укладення договору доручення; не міститься будь-якої іншої інформації, яка б дала змогу встановити дійсність і наявність такого договору. Ця обставина підтверджується заповітом, копія якого додається до позовної заяви. Як уже зазначалось вище, через тяжку хворобу мозку, [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій, не розуміла дії інших осіб. Тому і укласти договір доручення чи чітко висловити усне розпорядження вона не могла, що підтверджується медичною документацією. [PERSON] підписала заповіт від імені [PERSON] без укладення договору доручення. Крім того, нотаріусом було посвідчено заповіт при свiдках, які є членами сім`ї, близькими родичами спадкоємця за заповітом - [PERSON] , що суперечить нормам ЦК України. Так, свідок [PERSON] є матір`ю [PERSON] [PERSON] кілька разів змiнювала прізвище, деякий період воно було « [PERSON] », в подальшому вона його знову змінила на « [PERSON] ». Особа, що підписала заповіт - [PERSON] (дівоче прізвище « [PERSON] ») є рідною сестрою [PERSON] , та, відповідно, є рідною тіткою [PERSON] . Свідок [PERSON] є чоловіком [PERSON] . Деякий час вони проживали без укладення шлюбу. Тобто, свідок [PERSON] також є родичем [PERSON] . Також, [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON] ». Таким чином, на думку позивача, при укладенні та посвідчені заповіту [PERSON] було порушено ряд законодавчих норм щодо його укладення та посвідчення. З огляду на викладене, позивач просить суд визнати недійсним заповіт [PERSON] , який було складено та посвідчено приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В., 27.05.2013 року та зареєстровано в реєстрі за номером 904, визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на: 3/19 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , і складається із: житлового будинку літ. «А», загальна площа 136,4 кв.м., житлова площа - 49,0 кв.м., літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «Д», гаражу літ. «В», надвірних споруд 1-11; земельну ділянку площею 0,0300 га, кадастровий номер 5110600000:01:036:0067, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (нова назва [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0206 га, кадастровий номер 5110600000:01:036:0068, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій вказав, що просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій вказала, що просить суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду письмові пояснення, в якій вказала, що заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання заповіту [PERSON] , посвідченого нею недійсним, просить суд розглянути справу у її відсутність (а.с.43-47 т.1). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.04.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Ухвалою суду від 03.06.20210 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В., про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0300 га, кадастровий номер 5110600000:01:036:0067, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] залишено без розгляду (а.с. 121 т.1). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належали 3/19 часток житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] , виданого 11.11.2009 року виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради №1261 (а.с. 15 т.2, а.с. 22 т.1), земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5110600000:01:036:0068, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №044617 (а.с.24 т.1). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11.03.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №373, [PERSON] померла [INFO] (а.с.12 т.1). Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина, до якої входить: 3/19 часток житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110600000:01:036:0068. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Як вбачається з заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В. 27.05.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №904, [PERSON] заповіла [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, на що за законом на день смерті вона буде мати право (а.с.20 т.1). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №57060590 від 01.08.2019 року заповіт [PERSON] від 27.05.2013 року чинний (а.с.17-19 т.1). У статтях 1233, 1234 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Загальні вимоги до форми заповіту закріплені у статті 1247 ЦК України. Цією правовою нормою передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. У частині четвертій статті 207 ЦК України визначено, що якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Також згідно зі статтею 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Відповідно до статті 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. Аналогічні положення містяться у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Пунктами 5, 6 глави 9 цього Порядку передбачено, що якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. Згідно з частинами першою, другою статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. На заповіт як односторонній правочин поширюються загальні правила ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має потрібного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з істотним порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати його складання тощо). Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За таких обставин, враховуючи, що відповідачка позов визнала, суд прийшов до висновку, щодо задоволення позову в частині визнання заповіту недійсним. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261, 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] є її син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Ізмаїльським міськвиконкомом відділом ЗАГС 06.06.1986 року (а.с.13 т.1). Відповідно до Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №5119-1296857-2018 місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] з 10.09.1986 року. (а.с.14 т.1). Згідно до ч.1 ст.1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як було встановлено судом, позивач [PERSON] на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем [PERSON] , тому вважається таким, що фактично прийняв спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. 01.08.2019 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимової Т.І. про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] , яка складається з: 3/19 часток житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5110600000:01:036:0068 (а.с.16 т.1). Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимової Т.І. від 01.08.2019 року №463/02-14 позивачу було повідомлено щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] , у зв`язку з тим, що спадкодавець залишила заповіт на все своє майно не на його користь (а.с.15 т.1). Приймаючи до уваги, що суд прийшов до висновку щодо визнання заповіту недійсним, виходячи з положень ст. 1223 ЦК України, враховуючи те, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, а також з огляду на те, що відповідачка визнала позов і обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання недійним заповіту, визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту, в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved