Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

У січні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулись до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця за кредитним договором № б/н від 12.11.2009 року. Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що [PERSON] звернувсь до АТ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 12.11.2009. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. У заяві відповідач підтвердив факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ "ПриватБанк", які були надані для ознайомлення в письмовій формі. Підписавши заяву між сторонами, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку з встановленим кредитним лімітом. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 4800,00 гривень. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.3.2, п. 3.3 Договору, на підставі якого відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. \~ \~ \~ \~Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. [INFO] помер [PERSON] . Спадкоємцем [PERSON] , який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] . На виконання вимог ст. 1281 ЦК України позивачем, 08.06.2022 р. було направлено претензію кредитора до Коростишівської державної нотаріальної контори. 20.06.2022 року Позивачем було отримано відповідь Коростишівської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ» Приватбанк». 29.06.2022 р. до спадкоємця було направлено лист-претензію, згідно яких банк пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість [PERSON] за кредитним договором № б/н від 12.11.2009 р. становить 7995 грн. 88 коп, та складається з наступного: 7527,49 грн - заборгованість за тілом кредиту; 468,39 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Позивач просив стягнути на свою користь з відповідача вказану заборгованість в розмірі 7995,88 грн. та судові витрати. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 13.02.2023 відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 11.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду, представник позивача [PERSON] , подав клопотання, відповідно до якого просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення в справі. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, у передбаченому\~\~ст. 128 ЦПК України\~порядку, про що в матеріалах справи містяться підтвердження, відзив на позовну заяву не подала, інших заяв та клопотань не надходило. Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.\~211,\~280 ЦПК України\~суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Оскільки в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенню ч.2\~ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд дійшов наступних висновків. [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву №б/н від 12.11.2009 року (а.с. 25). У вказаній Анкеті-заяві зазначено, що підписант згоден з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між клієнтом і банком договір про надання банківських послуг. До позовної заяви банк додав копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ЗАТ КБ «Приватбанк», яка підписана сторонами, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, розрахунок заборгованості, виписку за договором та довідку щодо кредитних карт за кредитним договором. Як вбачається із вищевказаної Анкети-заяви, остання містить фактично анкетні дані [PERSON] , підпис позичальника та датована 12 листопада 2009 року. В даній заяві не вказано процентної ставки по кредиту, процент в місяць, щомісячної комісії, а також розмір пені і штрафу. [PERSON] , [INFO] помер [INFO] (а.с. 43). За життя [PERSON] , в порушення умов кредитного договору взятих на себе зобов`язань не виконав, непогашена заборгованість за розрахунком банку становить 7995,88 грн. (а.с. 8-17). 22.04.2022 року АТ КБ «ПриватБанк» направлено претензію кредитора ( в порядку ст. 1281 ЦК України) до Коростишівської державної нотаріальної контори (а.с.46). 22.06.2022р АТ КБ «ПриватБанк» на адресу відповідача було направлено лист\~претензію (а.с.48). Згідно довідки Управління Центру надання адміністративних послуг Коростишівської міської ради від 22.02.2023 № 08.1-12/23 місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 79). Як вбачається з копії спадкової справи № 75/2022 до майна померлого [INFO] [PERSON] , що заведена Коростишівською державною нотаріальною конторою спадкоємці померлого [PERSON] із заявами на прийняття спадщини у нотаріальну контору не звертались (а.с. 68-78). Зобов`язання виникають з підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша\~статті 530 ЦК України). Відповідно до змісту\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами\~ЦК України. Згідно з приписами\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~статті 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218\~ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Відповідно до положень\~ст. 1281 ЦК України\~спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно із статтею 1282\~ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу, суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Зазначене також міститься у п. 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5, в якому зазначено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника /позичальника/ за наявності поручителя чи спадкоємців, суди мають враховувати положення\~ст. 1282 ЦК України\~про те, що спадкоємці боржника за умови прийняття ними спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного ними у спадщину. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Виникнення у спадкоємців у разі прийняття спадщини обов`язку сплатити заборгованість боржника узгоджується зі змістом\~статті 1218 ЦК України, яка визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Вказані положення законодавства забезпечують дотримання балансу прав та інтересів усіх учасників цих правовідносин. Зокрема, спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок сплатити заборгованість спадкодавця, проте виключно в межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у сплаті йому заборгованості позичальника, у разі його смерті, за рахунок спадкового майна, яке прийняли спадкоємці боржника. Такий принцип регулювання спірних правовідносин ґрунтується на засадах розумності, пропорційності і справедливості та виключає можливість необґрунтованого покладення на спадкоємців боржника обов`язку погасити борг у розмірі більшому, ніж вартість набутого ними майна, що призведе до безпідставного погіршення їх майнового стану у зв`язку з виконанням зобов`язання, стороною якого вони не є і згоди на укладення якого не надавали. Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 552/4892/19, від 09 листопада 2022 року у справі № 295/15702/20. При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Суд звертає увагу на те, що від з`ясування вказаних обставин залежить правильність вирішення спору по суті та визначення наявності спадкового майна у боржника. Відповідно до положень частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частинами п`ятою\~сьомою\~статті 81 ЦПК України\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також в інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга\~статті 78 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України\~визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як вбачається із матеріалів справи, за адресою місця реєстрації проживання позичальника- [PERSON] : [ADDRESS] , зареєстрована відповідач [PERSON] (а.с. 79). Обґрунтовуючи підстави заявленого позову, банк посилався на те, що\~ [PERSON] відповідно до частини третьої\~статті 1268 ЦК України\~фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша\~статті 1270 ЦК України). Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Матеріали справи не містять жодних доказів того, що [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON] (за законом чи заповітом), а також, що вона постійно проживала за місцем своєї реєстрації на час відкриття спадщини. Рєстрація місця проживання відповідача за адресою місця проживання позичальника [PERSON] не є безумовним підтвердженням того, що вона є його спадкоємцем та фактично прийняла спадщину після його смерті. Крім того, матеріали справи не містять об`єктивних доказів того, що [PERSON] \~протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, заявила про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття, як і не містять будь-яких доказів на підтвердження наявності у спадкодавця рухомого та/або нерухомого майна/, а також вартості такого майна, не зважаючина те, що інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, згідно з положеннями ч.1ст.32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~є відкритою та загальнодоступною. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта\~статті 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, аналізуючи вищевикладене, враховуючи недоведеність позивачем обов`язкових обставин, які дають правові передумови для покладення на спадкоємця померлого обов`язку повернути борг кредитору спадкодавця, в тому числі щодо наявності, об`єму, вартості спадкового майна після смерті [PERSON] , у межах якого спадкоємець несе відповідальність перед кредитором, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги не знайшли своє обгрунтування, і в їх задоволенні слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: dismissed