Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

В березні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до Білоцерківського національного аграрного університету про визнання незаконним та скасування протоколу, визнання незаконним та скасування наказу, визнання контракту продовженим та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу по день відновлення на роботі, посилаючись на наступні обставини. 31.08.2022 року, згідно наказу №124/ОС по Білоцерківському національному аграрному університету, позивача звільнено з посади доцента кафедри епізоотології та інфекційних хвороб Білоцерківського НАУ у зв`язку з закінченням строку договору (п. 2 ст. 36 КЗпП України). Зважаючи на фактичні обставини, які передували звільненню позивача, а також порушення норм трудового законодавства з боку відповідача, вважає звільнення незаконним з наступних підстав. Так, 31.08.2020 року між Білоцерківським національним аграрним університетом (Роботодавець) та [PERSON] (Працівник) укладено контракт № 63/20. Предмет контракту - трудові відносини між Роботодавцем та Працівником на посаді доцента кафедри епізоотології та інфекційних хвороб. Строк дії контракту з 31.08.2020 по 31.08.2022 років. 30.06.2022 року Роботодавець оголосив конкурс на заміщення вакантних посад для науково-педагогічних працівників (НПП), у яких закінчувався контракт на 31.08.2022 року. По кафедрі епізоотології та інфекційних хвороб було оголошено конкурс на 5 посад, за наявності 8 вакантних місць. Зазначає, що позивачка з 01.07 по 30.07.2022 р. перебувала у черговій відпустці, яка була продовжена з 01.08 по 14.08 2022 року. В період відпустки, а саме 29.07.2022 р. позивачка подала документи на оголошений конкурс до відділу кадрів Білоцерківського НАУ. 14.08.2022 року кандидатів на конкурс (5 НПП від кафедри епізоотології та інфекційних хвороб) було повідомлено, що конкурсна комісія працюватиме 16.08.2022 року у центральному корпусі БНАУ. На засіданні конкурсної комісії 16.08.2022 року начальник відділу кадрів [PERSON] повідомив, що у документах позивача відсутня довідка про її відповідність ліцензійним вимогам, тому вона не може бути допущеною до участі в конкурсі. Подібна заява шокувала позивачку, адже будь-яких повідомлень, що подані документи не відповідають вимогам конкурсу не отримувала. На звернення позивачки, що така довідка подавалася у листопаді 2021 року до відділу кадрів БНАУ і на момент проходження конкурсу була в наявності на електронному носії (флешці), що легко підтвердити роздрукувавши документ, комісія клопотання відхилила. Також конкурсна комісія не прийняла до уваги результати внутрішнього аудиту по критеріях оцінювання HПП Білоцерківського НАУ від 28.06.2022 року, адже позивачка посідала друге місце серед викладачів кафедри епізоотології та інфекційних хвороб. Головою конкурсної комісії та комісії по внутрішньому аудиту був перший проректор [PERSON] . У період з 16 по 26 серпня 2022 року позивачка неодноразово намагалася подати до відділу кадрів БНАУ довідку щодо її відповідності ліцензійним вимогам, але начальник відділу кадрів не приймав, хоча в інших НПП (більше 20 викладачів різних кафедр факультету ветмедицини допустили аналогічні помилки під час подачі документів) відсутні документи приймали, навіть в день роботи комісії. За усною вказівкою в. о. декана [PERSON] 26.08.2022 року позивачка та доцент кафедри епізоотології та інфекційних хвороб [PERSON] (якого також не допустили до участі в конкурсі) подали начальнику відділу кадрів заяви на ім`я ректора, щодо продовження роботи на вакантних посадах за наказом з 01.09.2022 року по 31.08.2023 року. У період з 26 по 31 серпня 2022 року на кафедрі епізоотології та інфекційних хвороб проводили розподіл робочого навантаження на 2022-2023 навчальний рік, яке офіційно затвердили на засіданні кафедри 30.08.2022 року. Крім основних ставок розподілили й вакантні години між викладачами й аспірантами кафедри епізоотології та інфекційних хвороб, і тому всі НПП, включаючи позивачку, написали заяви про роботу за сумісництвом. 01.09.2022 року на робочому місці позивачку усно повідомлено про звільнення з посади доцента кафедри епізоотології та інфекційних хвороб, оскільки ректором не підписано заяву подану 26.08.2022 року, щодо продовження роботи на вакантній посаді з 01.09.2022 року по 31.08.2023 року. 01.09.2022 р. позивачка подала заяви до профкому БНАУ та на ім`я ректора [PERSON] й записалась на особистий прийом. 05.09.2022 року, під час особистого спілкування на прийомі у ректора, на поставлені запитання ректор Білоцерківського НАУ [PERSON] відповіла, що вона не відповідає ліцензійним вимогам і для неї немає вакантних годин для подальшої роботи. На довідку з повною інформацією про її відповідність ліцензійним вимогам вона й не подивилась. Внаслідок незаконних дій з боку Роботодавця, Профспілкової організації у позивачки стався нервовий зрив та депресивний стан. Після одужання, 17 жовтня 2022 року Позивачка забрала трудову книжку із відділу кадрів Білоцерківського НАУ, а 18.10.2022 року стала на облік у Центрі зайнятості м. Біла Церква. Також, у жовтні 2022 року позивачка звернулась за юридичною консультацією, з приводу порушень трудового законодавства, до юридичного відділу депутата Верховної Ради України Миколи Бабенка. За період із жовтня 2022 року по лютий 2023 року позивачка та юристи надсилали запити до відповідача з вимогою надати необхідні документи. На звернення відповідач не надавав результативні документи, а з відповідями не квапився, порушуючи Закон України «Про звернення громадян». З вище перерахованих причин, строк звернення до суду позивачка пропустила. Зазначити, що відповідачем порушено вимоги норм законодавчих і локальних актів, які врегульовують конкурсний відбір науково-педагогічних працівників, а саме: позивачу-особі, яка подала заяву та документи і не допущена до конкурсного відбору не направлено письмове повідомлення про це, а також повідомлення на електронну адресу; засідання конкурсної комісії від 16.08.2022 року проведене з порушенням абзацу 9 Розділу 2 Положення, оскільки кількість присутніх не відповідає кількості голосуючих, а рішення прийнято «одноголосно»; у період з 16 до 30 серпня 2022 року відповідачем від позивача не прийнято довідку про досягнення у професійній діяльності та відповідність ліцензійним вимогам, яку не подала на конкурс; при можливості заміщення вакантної посади без проведення конкурсу, позивачці відмовлено ректором щодо призначення на посаду до оголошення наступного конкурсу. При цьому, згідно абзацу 3 ч. 2 ст. 56 Закону України «Про вищу освіту», максимальне навчальне навантаження на одну ставку НПП не може перевищувати 600 годин на навчальний рік. Протоколом засідання кафедри епізоотології та інфекційних хвороб від 30.08.2022 р. затверджено навчальне навантаження на 2022-2023 навчальний рік. Згідно з протоколом, затвердженого проекту розподілу навчального навантаження і робочих програм для семи науково-педагогічних працівників кафедри, включаючи позивача. Наразі залишилося 1784 год навчального навантаження на вакансії. Зазначає, що роботодавець порушив вимоги зазначених норм законодавства, ніяким чином не попередив працівника [PERSON] про наступне вивільнення та нараховану зарплату, виплатив кошти по заробітній платі лише 09.09.2022 року, а ознайомив із наказом про звільнення лише під час видачі трудової книжки [INFO] . Крім того, позивача звільнено за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (закінчення строку трудового договору), тоді як позивачка працювала згідно контракту (особлива форма трудового договору) і звільнення (запис у трудовій книжці), відповідно, повинен проводитися за п.8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (підстави, передбачені контрактом). Позивачка зазнала душевних страждань та переживань у зв`язку з незаконними діями відповідача, внаслідок яких її звільнено з роботи у перед пенсійний період. Позивачка втратила частину доходів у зв`язку із звільненням, що може вплинути на розмір пенсії у майбутньому. Дана обставина також порушує душевну рівновагу останньої. Також, зазнала душевних страждань й переживань у зв`язку з тим, що звільнення із-за не проходження конкурсної комісії дискредитує її як викладача (доцента) в очах студентів та колег. У зв`язку з незаконним звільненням позивачка втратила доходи, які б могла отримувати, виконуючи посадові обов`язки за посадою доцента. Тобто, незаконним звільненням позивачці нанесено матеріальну шкоду. Згідно довідки Білоцерківського НАУ від 14.03.2023 р. про заробітну плату [PERSON] , середня заробітна плата за останній період роботи на посаді доцента становить 20 678,12 грн. Зважаючи на обставини, що позивач вимушено не працювала у період вересень 2022 р. березень 2023 р., остання клопоче про стягнення з відповідача грошових коштів із розрахунку середнього заробітку за весь час вимушеного безробіття, а саме з вересня 2022 р. по березень 2023 р - 144 746,84 грн. Таким чином, ціна позову становить 145 820,44 грн., що включає суму: грошові кошти із розрахунку середнього заробітку за весь час вимушеного безробіття, а саме з вересня 2022 р. по березень 2023 р - 144 746,84 грн., судові витрати (судовий збір за одну позовну вимогу) - 1 073,60 грн. Просила суд визнати незаконним та скасувати протокол № 4 від 16.08.2022 року засідання Конкурсної комісії для проведення відбору науково-педагогічних працівників факультету ветеринарної медицини Білоцерківського національного аграрного університету в частині відмови [PERSON] в допуску до участі в конкурсі на заміщення посади доцента кафедри епізоотології та інфекційних хвороб. Визнати незаконним та скасувати наказ №124/ОС по Білоцерківському національному аграрному університету від 31 серпня 2022 року про звільнення [PERSON] , доцента кафедри епізоотології та інфекційних хвороб з посади 31.08.2022 року в зв`язку з закінченням строку договору (п.2 ст.36 КЗпП України). Визнати контракт № 63/20 між Білоцерківським національним аграрним університетом та [PERSON] таким, що продовжений на невизначений строк. Стягнути з Білоцерківського національного аграрного університету на користь позивача [PERSON] грошові кошти із розрахунку середнього заробітку за весь час вимушеного безробіття по день відновлення на роботі. Стягнути з Білоцерківського національного аграрного університету на користь позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі судових витрат. Розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 3вернути рішення суду до негайного виконання. Стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі судового збору (за одну позовну вимогу) у розмірі 1073.60 грн. ( а. с. 1-9 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2023 року ( а. с. 88 ) головуючим суддею визначено суддю Орєхова О.І. та матеріали справи передані для розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Ухвалою судді від 27.03.2023 року позовна заява [PERSON] до Білоцерківського національного аграрного університету була залишена без руху (а. с. 92-95 ). 03 квітня 2023 року за вх. № 14209 надано клопотання та документи на виконання ухвали судді від 27.03.2023 року. Одночасно, надано позовну заяву ( з уточненнями ), яка містить аналогічні обставини та вимоги ( а. с. 102-111 ), викладеним у первісній позовній заяві. Крім того, надано заву про поновлення процесуального строку для подання позову ( а. с. 112 ), яку обґрунтовувала тим, що у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні та подальше його продовження. Тому, відмова у поновленні строку, є обмеженням доступу до суду. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин. Ухвалою судді від 10 квітня 2023 року поновлено [PERSON] пропущений строк для звернення до суду, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін. Призначено судове засідання у справі на 17 травня 2023 року. Одночасно витребувано у відповідача належним чином завірені копії протоколу засідання конкурсної комісії, та листів Журналу реєстрації вхідної кореспонденції Білоцерківського НАУ за серпень вересень 2022 року\~ ( а. с. 121-123 ). 02 травня 2023 року за вх. № 19526 судом отримано відзив на позовну заву, в якому виклали свої позицію стосовно позовних вимог позивача та зазначали про законність звільнення позивача, підстави її поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного безробіття, відсутні ( а. с.130-133 ). Крім того, на виконання ухвали судді, надано опію протоколу засідання конкурсної комісії від 16.08.2022 року та копію листів журналу вхідної кореспонденції за серпень-вересень 2022 року ( а. с. 135-163 ). 15 травня 2023 року за вх. № 21707 судом отримано заяву про зменшення розміру позовних вимог ( а. с. 169-170). 11 червня 2023 року за вх. № 22049 судом отримано відповідь на відзив на позовну заяву ( а. с. 173-176 ). Разом із відповіддю на відзив на позовну заяву, надано заяву про залишення без розгляду заяву про зменшення позовних вимог, подану 12.05.2023року ( а. с. 177 ). 17 травня 2023 року по справі оголошено перерву до 08.06.2023 року у зв`язку з клопотанням представника відповідача ( а.с.185-187 ). В судовому засіданні позивач та її представник, кожний окремо, підтримали уточнену позовну заяву, надали пояснення аналогічні викладеним в ній та просили задовольнити її в повному обсязі. Заяву про зменшення позовних вимог, подану 12.05.2023 року не підтримали, просили її не приймати та не розглядати. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити в їх задоволенні повністю, оскільки вказані вимоги позивача є безпідставними, а з боку Білоцерківського НАУ при звільненні позивача не було жодних порушень трудового законодавства. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. \~ Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. \~ Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що 31.08.2020 р. між Білоцерківським національним аграрним університетом та [PERSON] було укладено контракт № 63/20 на строк по 31.08.2022 р., за умовами якого [PERSON] прийнята на роботу на факультет ветеринарної медицини на посаду доцента кафедри епізоотології та інфекційних хвороб ( а. с. 17 ). Відповідно до умов вказаного контракту, цей контракт припиняється у зв`язку із закінченням строку дії контракту; за згодою сторін; за ініціативою Роботодавця\~ до закінчення строку дії контракту у випадках, передбачених законодавством, зокрема ст.40-41 КЗпП України; за ініціативою Працівника до закінчення стооку дії контракту у випадах, передбачених законодавством; за іншими підставами, передбаченими законодавством ( п. 10 Контракту ). 31 серпня 2022 року, згідно наказу №124/ОС по Білоцерківському національному аграрному університету, позивача звільнено з посади доцента кафедри епізоотології та інфекційних хвороб Білоцерківського НАУ у зв`язку з закінченням строку договору (п. 2 ст. 36 КЗпП України). Підстава:\~ контракт 63/20 ( а. с.18). Встановлено, що 30.06.2022 року Роботодавець оголосив конкурс на заміщення вакантних посад для науково-педагогічних працівників (НПП), у яких закінчувався контракт на 31.08.2022 року. Рішенням конкурсної комісії для проведення конкурсного відбору науково-педагогічних працівників факультету ветеринарної медицини БНАУ від 16 серпня 2022 року (витяг з протоколу № 4) конкурсна комісія ухвалила відмовити [PERSON] в допуску до участі в конкурсі на заміщення посади доцента кафедри епізоотології та інфекційних хвороб ( а. с. 32-33 ). Так, з вказаного рішення вбачається, що конкурсна місія розглянула в присутності [PERSON] документи, які були подані останньою, претендентом на посаду доцента кафедри епізоотології та інфекційних хвороб та встановлено, що документи подано в термін обумовлено конкурсом, проте вони не відповідають умовам оголошеного конкурсу. До пакету документів не додано довідку ( в довільній формі ) про відповідність кандидата на посаду професора/доцента/старшого викладача Ліцензійним умовам провадження освітньої діяльності, затверджених КМУ від 30 грудня 2015 р. № 1187, в редакції постанови КМУ від 10 травня 2018 року № 347. Звертаючись до суду з позовними вимогами ( уточненими, які аналогічні первісним ) позивач вважає, що з боку відповідача щодо її звільнення були порушенні вимоги трудового законодавства,\~ безпідставно відмолено в прийнятті участі в конкурсі, що змусило її звернутися до суду з вищевказаними позовними вимогами. Відповідно ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.\~ Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. У статті 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі. Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У Постанові № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки позивач була звільнена Наказом № 124/ОС від 31.08.2022 року, трудову книжку остання отримала 17.10.2022 року, про що остання зазначала, а з боку відповідача не спростовано, до суду звернулася 21 березня 2023 року з вищевказаними вимогами, дійсно такий строк ( місячний та тримісячний ) позивачем був пропущений, але ухвалою судді від 10 квітня 2023 року, позивачу [PERSON] поновлено пропущений строк для звернення до суду ( а. с. 121-123 ). Судом було враховано воєнний стан, який запроваджений на території України, у зв`язку з чим строки зупиняються, на що також посилалася позивач в заяві про поновленні процесуального строку для звернення до суду. Крім того, поновлюючи строк звернення до суду з позовною заявою, суд керувався\~ верховенством права щодо невиправданого обмеження доступу до правосуддя. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі N 917/1739/17 (провадження N 12-161гс19) вказано, що "предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу". У частинах першій, третій статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником та власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою. Відповідно до частини 3 статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі достроково, можуть встановлюватися угодою сторін. Встановлено, що прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору. Згідно з ч. 11 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту», під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів, укладанню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується Вченою радою закладу вищої освіти. Згідно пункту 2 статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (п. 2 і 3 ст. 23). Зміни, припинення та розірвання контракту, який укладено між позивачем та університетом, врегульовано розділом V контракту. Так, як зазначено вище, у пункті 10 контракту передбачені підстави для його припинення, зокрема, в зв`язку із закінченням строку дії контракту. Отже при укладанні контракту, строк його дії було встановлено за погодженням сторін і визначено конкретним терміном - 31.08.2022 р. Переукладання строкового трудового договору (контракту), чи продовження строку його чинності у випадках, що підпадають під ч. 2 ст. 23 КЗпП не передбачає набуття трудовим договором характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк. Тож, при переукладанні контракту чи продовженні строку його дії виключається можливість застосування ч.2 ст. 39-1 КЗпП У країни. Позивач вважає, що контракт після його переукладення, як встановлено в судовому засіданні до цього декілька разів з позивачем, укладався\~ на певний строк, набув статусу безстрокового, проте, такі посилання останньої не ґрунтується на законі. У постанові Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 04 березня 2021 року № 640/15491/19, від 19 травня 2021 року № 591/5815/18 міститься висновок, що оскільки за характером роботи, а саме тривалістю учбового року та кількості студентів, які неможливо визначити заздалегідь, трудові відносини між сторонами не можуть бути встановлені на невизначений строк, переукладення строкового трудового договору у випадках, що підпадають під дію частини другої статті 23 КЗпП України, не має наслідком набуття трудовим договором характеру безстрокового чи укладеного на невизначений строк. Не заслуговують на увагу і доводи позивача, що її не було попереджено про звільнення, оскільки припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку його дії не потребує заяви чи будь-якого волевиявлення працівника. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення. Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 15.02.2023 у справі №377/169/20 (провадження №61-13316св21). Як зазначено у вищевказаній постанові Верховного Суду, припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку його дії не потребує заяви чи будь-якого волевиявлення працівника. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП. Тому контракт припиняється у зв`язку із закінченням строку його дії. Винятком із цього правила є фактичне продовження трудових відносини, коли жодна зі сторін за закінченням строку дії трудового договору не поставила вимогу про їх припинення. Як встановлено вище, відповідач, видав наказ про звільнення\~ позивача у зв`язку із закінченням строку дії контракту. Не заслуговують на увагу і доводи позивача щодо попереднього погодження звільнення працівника з профспілковим комітетом навчального закладу. Статтею 43 КЗпП України передбачені випадки, у яких розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу проводиться за попередньою згодою виборного органу, зокрема це розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу. Разом з тим, у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2020 року у справі № 686/27915/18 міститься висновок про те, що «звільнення на підставі пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП за закінченням строку дії трудового договору не вважається звільненням з ініціативи роботодавця, підстави якого передбачені статтями 40 та 41 КЗпП України». На підставі наведеного, наказ на звільнення виданий у відповідності до чинного законодавства про працю та не порушує прав позивача. Окрім цього, припинення трудового договору у зв`язку з закінченням його строку не потребує заяви чи якогось волевиявлення працівнику. Свою волю на укладення строкового трудового договору позивач уже виразила, коли писала заяву про укладення контракту для роботи на посуді доцента кафедри. Одночасно вона виразила і волю на припинення такого договору, у зв`язку із закінченням його строку, на який він був укладений. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 725/2974/16-ц. Такі правові висновки містяться і в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 753/16193/16-ц, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 761/27037/17-ц, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 грудня 2018 року у справі № 757/26016/17-ц. Також не заслуговують на увагу доводи позивача в тому, що не було згоди профспілкового комітету на розірвання трудового договору, оскільки таке право надається працівникам лише при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, тоді як, [PERSON] була звільнено на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП. Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 20 березня 2020 року у справі № 592/8399/17 (провадження № 61-36714св18). Тому, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що наказ відповідача № 124/ОС від 31 серпня 2022 року є правомірним та законним і підстави для його визнання незаконним та скасування, відсутні, оскільки позивач була звільнена на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору, тому у частині наявності підстав для звільнення, порушення відсутні. Крім того, не підлягають задоволенню\~ і вимоги позивача в частині визнання контракту № 63/20 між відповідачем та позивачем таким, що продовжений на невизначений строк, оскільки такі вимоги позивача не гуртуються на вимогах закону.\~\~ До того ж, термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін. Аналогічний по суті висновок зроблений в постанові Верховного Суду України від 03 листопада 2017 року в справі № 308/8168/15-ц. Крім того, як зазначено вище, прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору, що узгоджується з вимогами ч. 11 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту», якими встановлено, що під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів, укладанню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується Вченою радою закладу вищої освіти. Як зазначалось вище, прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору. Так, 16.08.2022 року конкурсною комісією з проведення конкурсного відбору науково-педагогічних працівників факультету ветеринарної медицини та інституту післядипломного навчання керівників і спеціалістів ветеринарної медицини в присутності позивача було розглянуто поданий нею пакет документів. За результатами розгляду комісією встановлено, що він не відповідає вимогам обумовленим конкурсом, а саме відсутня довідка (в довільній формі) про відповідність кандидата на посаду доцента Ліцензійним умовам провадження освітньої діяльності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 р. № 1187, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10 травня 2018 р. № 347. Рішенням конкурсної комісії для проведення конкурсного відбору науково-педагогічних працівників факультету ветеринарної медицини БНАУ від 16 серпня 2022 року (витяг з протоколу № 4) конкурсна комісія ухвалила відмовити [PERSON] в допуску до участі в конкурсі на заміщення посади доцента кафедри епізоотології та інфекційних хвороб. Як встановлено в судовому засіданні та не спростовано сторонами, що дійсно положеннями було передбачено участь у конкурсі з поданням документів, які були визначені. В свою чергу, в судовому засіданні з боку позивача не було надано жодного належного та допустимого доку тому, що на розгляд комісії останньою було подано увесь необхідний пакет документів. Одночасно, позивач в судовому засіданні не заперечувала та погодилася, що нею не була додана вищевказана довідка. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Крім того, не заслуговує на увагу і твердження позивача про невідповідність кількості присутніх членів комісії та голосуючих. Згідно наказу, № 177/ОС від 12 жовтня 2021 року «Про створення конкурсних комісій» ( а. с. 164-168 ) комісія, конкурсного відбору факультету ветеринарної медицини складається із 7 чоловік (§ 6), які одноголосно приймали рішення. На засіданні комісії були присутні гаранти освітньо-професійних програм «Ветеринарна медицина», які не входять до складу конкурсної комісії і не приймали участь в голосуванні. Вказане рішення прийняте конкурсною комісією у відповідності до Положення «Про порядок заміщення посад (обрання і прийняття на роботу) науково-педагогічних (педагогічних) працівників Білоцерківського національного аграрного університету», який\~ затверджений Вченою радою БНАУ ( а. с. 74-84 ), як того вимагає ст. 55 Закону України «Про вишу освіту». Тобто, в основу рішення конкурсної комісії покладено не відповідність позивачу професійно-кваліфікаційним вимогам, що висуваються до відповідної посади, тому позивачу було відмовлено в допуску до участі в конкурсі. Враховуючи вищенаведене, не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині визнання незаконним та скасувати протокол № 4 від 16.08.2022 року засідання Конкурсної комісії для проведення відбору науково-педагогічних працівників факультету ветеринарної медицини Білоцерківського національного аграрного університету в частині відмови [PERSON] в допуску до участі в конкурсі на заміщення посади доцента кафедри епізоотології та інфекційних хвороб, оскільки порушень судом під час розгляду справи не було встановлено. Оскільки судом не було встановлено законних підстав для скасування наказу про звільнення позивача, не підлягають задоволенню і вимоги останньої в частині\~ стягнення з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу по день відновлення на роботі. Не заслуговують на увагу і посилання позивача на те, що на сьогодні у відповідача є вільна, вакантна посада, на яку вона претендувала, а конкурс не оголошено, оскільки питання оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади є виключним повноваженням відповідача щодо кадрового забезпечення, що надані законом. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що звільнення позивача відбулося без порушення вимог трудового законодавства. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).\~ За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: dismissed