Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

У березні 2023 року представник позивача звернулася до суду з позовом у якому просить визнати протиправною бездіяльність Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування» «Зоря-Машпроект», щодо незбереження середнього заробітку за [PERSON] на час введення умов воєнного стану та стягнути на його користь заборгованість у вигляді збереженої середньої заробітної плати за весь період дії умов воєнного стану на території України, з березня 2022 року по квітень 2023 року включно у сумі 193141,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є слюсарем з механоскладальних робіт 3-го розряду на Державному підприємстві «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування» «Зоря-Машпроект», він був призваний до лав Збройних Сил України з початку повномаштабного вторгнення. Оскільки громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими ч.ч.3,4 ст.119 Кодексу законів про працю України, яка передбачає, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватися у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку та оскільки роботодавцем не було призупинено дії трудового договору та не доведено до відома працівника який служить, вважає, що накористь [PERSON] має бути стягнений невиплачений заробіток за період з березня 2022 р. по квітень 2023 р. у сумі 193141,00 грн. 06.06.2023 року до суду від представника відповідача надійшов відзив, в якому вона просить в задоволенні позовних вимог позивача відмовити, оскільки його твердження з приводу того, що за ним, на період проходження військової служби, не зберіглися місце роботи, посада та середній заробіток, а також, що за ним повинен зберігатися середній заробіток за весь період проходження такої служби і понад цей період, аж до закінчення дії військового стану є безпідставними, необґрунтованими та такими, що суперечать законодавству. Посилається на те, що наказами №242-01-К від 13.09.2022 р. «Про проходження військової служби військовозобов`язаного за мобілізацією [PERSON] », №11-01-К від 01.02.2023 р. «Про внесення змін до наказу від 13.09.2022 р. № 242-01-К», №12-01-К від 01.02.2023 р. «Про закінчення військової служби за мобілізацією [PERSON] » на підставі документів наданих позивачем було визначено період проходження військової служби військовозобов`язаним за мобілізацією [PERSON] з 25.02.2022 р. по 20.01.2023 р., і на цей період збережено за ним місце роботи, посаду на підприємстві. Також відповідно до цих наказів середній заробіток за [PERSON] було збережено на період проходження військової служби військовозобов`язаним за мобілізацією але не на весь період, а по 18.07.2022 р. включно, по дату дії норми закону, яка це передбачала, відповідно до вимог ст.119 КЗпП України, в редакції, що діяла до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 р. №2352, який набрав чинності 19.07.2022 р., яким до вказаної статті були внесені зміни (у ч.3 ст.119 КЗпП України слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінені словами «зберігаються місце роботи і посада»). Таким чином позивачу було нараховано та сплачено середній заробіток у повному обсязі, в розмірі 59765,97 грн. за період з 25.02.2022 р. по 18.07.2022 р. Крім того місце роботи і посада за позивачем зберігалася увесь період проходження ним військової служби, а саме з 25.02.2022 р. по дату закінчення військової служби за мобілізацією. До того ж, не існує жодної правової норми, яка б регламентувала збереження середнього заробітку за працівником, який проходить військову службу понад період її проходження, до закінчення дії воєнного стану. Таким чином, дії відповідача є цілком законними та обгрунтованими. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21.04.2023 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. На підставі копії витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] від 01.03.2022 р. № 45 та копії тимчасового посвідчення [NUMBER] [PERSON] підприємством Державне підприємство «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування» «Зоря-Машпроект» видано наказ №242-01-К від 13.09.2022 р. «Про проходження військової служби військовозобов`язаного за мобілізацією [PERSON] », відповідно якого, на період проходження служби з 01.03.2022 р. по 18.07.2022 р. за [PERSON] , слюсарем з механоскладальних робіт 3 розряду в цеху №105, зберігається місце роботи, посада та середній заробіток на підприємстві. На підставі запису про призов слюсаря з механоскладальних робіт 3 розряду в цеху №105 [PERSON] у Збройні Сили України по мобілізації 25.02.2022 р., визначеному у п.9 військового квитка серії [NUMBER] , копію якого ним надано підприємству 26.01.2023 р., наказом №11-01-К від 01.02.2023 р. внесені зміни до п.1 наказу №242-01-К від 13.09.2022 р., а саме змінено період проходження [PERSON] військової служби, період «з 01.03.2022 р. по 18.07.2022 р.» замінено на період «з 25.02.2022 р. по 18.07.2022 р.». Наказом №12-01-К від 01.02.2023 р. «Про закінчення військової служби за мобілізацією [PERSON] », встановлено, що на підставі копії військового квитка, копії витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] від 20.01.2023 р. №20, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», [PERSON] вважати таким, для якого військова служба за мобілізацією закінчена 20.01.2023 р. Частиною 2 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у чинній редакції із останніми змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» № 1357-ІХ від 30.03.2021 р., передбачено, що громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими ч.3 ст.119 КЗпП України. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 р. №2352, який набрав чинності 19.07.2022 р., до ч.3 ст.119 КЗпП України, були внесені зміни, і з 19.07.2022 р., відповідно вимог ч.3 ст.119 КЗпП України, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігається місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відтак, за вказаними особами не зберігається з 19.07.2022 р. середній заробіток на підприємстві, а зберігається тільки місце роботи і посада. Із наданих\~відповідачем доказів,\~а саме\~довідки про\~заробітну платі\~та інші\~доходи №136\~від 02.05.2023\~р.,\~судом встановлено,\~що Державним\~підприємством «Науково-виробничий\~комплекс газотурбобудування»\~«Зоря-Машпроект» було збережено, нараховано та сплачено позивачу середній заробіток за період проходження військової служби з 25.02.2022 р. по 18.07.2022 р. (за період поки норма ст. 119 КЗпП України передбачала таке збереження), у сумі 59765,97 грн. Крім того, місце роботи і посада за позивачем зберігалася увесь період проходження ним військової служби, тобто з 25.02.2022 по дату закінчення військової служби за мобілізацією. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. В порушення ч. 3 ст. 12, ст. 77, ст. 81 ЦПК України позивач не надав жодних належних доказів в підтвердження наявності бездіяльності відповідача тобто не надав жодного доказу про нездійснення відповідачем збереження за позивачем середнього заробітку відповідно до вимог ст.119 КЗпП України та Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Також не надано позивачем жодного доказу про те, що бездіяльність, якби вона була б, протиправна. Судом встановлено, що відсутня будь - яка бездіяльність відповідача (тим більше і протиправна) щодо не збереження за позивачем середнього заробітку. Відтак, враховуючи вчинення відповідачем усіх належних дій, щодо збереження гарантованого позивачу ст. 119 КЗпП України права, а саме: збереження за позивачем місця роботи, посади та середнього заробітку на період проходження останнім військової служби на строк до 18.07.2022 (включно) та виплату йому середнього заробітку за цей період в розмірі 59 765,97 грн.; збереження за позивачем місця роботи та посади на строк до закінчення його військової служби [PERSON] , вимоги позивача є безпідставними. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Оскільки позивач при подачі позову до суду був звільнений від сплати судового збору, спір вирішений не на його користь, то у відповідності до положень\~ст.141ЦПК України\~судові витрати з розгляду даної справи слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed