Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

10 вересня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу заборгованості за договором позики в зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання у розмірі 400 000 грн В обґрунтовування своїх позовних вимог позивачка зазначив, що 10 серпня 2016 року між ним та [PERSON] був укладений Договір позики (далі - Договір) згідно з яким відповідач отримав у позику грошові кошти в сумі 400 000 грн, які зобов`язався повернути до 10 вересня 2016 року. В порушення своїх зобов`язань у вказаний строк відповідач позику не повернув. На прохання добровільно сплатити заборгованість не відреагував. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 9 січня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, відповідачу визначений строк на подання відзиву на позов (а.с. 13). У судовому засіданні сторони відсутні, про час, день та місце розгляду справи повідомлялися судом у встановленому законом порядку. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем отримано не було, а конверт із вказаними документами повернувся до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Також відповідача було повідомлено про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач не скористався своїм правом та не надіслав відзив на позов, з будь-якими клопотаннями не звертався. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, та ухвалити заочне рішення відповідно до правил ст. ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Статею 202 Цивільного Кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної в постанові судової палати у цивільних справах від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Судом встановлено, що 10 серпня 2016 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено Договір позики про таке: [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв у власність (позичив) гроші у сумі 400 000 грн, що по курсу НБУ є еквівалентом 16116 доларів США. [PERSON] зобов`язується повернути вказану суму до 10 вересня 2016 року (п. 1 Договору). Відповідно до п. 2 Договору позика надається без нарахування процентів від суми позики. Своїм підписом під цим договором, позичальник підтверджує факт отримання грошей (п. 3), який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Мелещенко О.М., 10.08.2016 року, реєстровий № 1534 (а.с. 5). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з статтями 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до звичаїв ділового обороту у випадку належного виконання грошового зобов`язання розписка повертається боржникові з відповідною відміткою про виконання. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У п. п. 5,6 Договору зазначено, що повернення грошей здійснюється шляхом передачі готівки позикодавцю при цьому на договорі позики робиться запис про суму повернення коштів за підписом позикодавця. Якщо позичальником не повернуто зазначену суму грошей до закінчення вказаного строку, позикодавець має право пред`явити цей договір до стягнення. Після виконання позичальником свого зобов`язання позикодавець повинен передати йому примірник цього договору з відміткою про повернення грошей (п.7). Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У постанові від 12 листопада 2020 року № 154/3443/18 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначено, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З досліджених судом доказів вбачається, що у встановлений строк відповідач грошові кошти позивачу не повернув, чим порушив взяті на себе зобов`язання за договором позики; в порядку ст.1051 Цивільного кодексу України не заявляв вимог з приводу оспорювання договору позики, тому позивачем правомірно пред`явлено вимоги до відповідача про стягнення боргу за цим договором. Відповідачем, в свою чергу, до суду не надано жодних доказів, які б підтверджували виконання ним своїх зобов`язань щодо повернення суми боргу. Виходячи з цих обставин, одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, відсутності заперечень з боку відповідача, неналежного виконання відповідачем умов договору про надання коштів у позику, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача і задоволення позову. Вимог про стягнення з відповідача судових витрат, зокрема судового збору, у розмірі 4000 грн позивач не заявляв. На підставі викладеного,

Outcome: approved