Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою,\~в обґрунтування якої представник зазначив, що відповідач за договорами позики від 08 листопада 2019 року та від 08 серпня 2020 року взяв у позивача в борг кошти в загальній сумі 300\~000,00 грн., які зобов`язався повернути до 20 грудня 2021 року. Проте відповідач обов`язок по поверненню боргу в установлений термін не виконав. З наведених причин у позовній заяві висловлено прохання стягнути з відповідача заборгованість за договорами позики в розмірі 300\~000,00 грн., 3%\~річних від\~простроченої суми в розмірі 11712,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 85528,15 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 12000,00 грн. Ухвалою суду від 03 травня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 38-39). Представник позивача подав до суду клопотання з проханням щодо розгляду справи за відсутності його та його довірителя. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом спрямування судових повісток за його зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом розміщення виклику в судове засідання на офіційному веб-сайті Судової влади України. Оскільки зі сторони позивача відсутні заперечення проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленомуЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4\~ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами першою та третьою статті 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1 та 2 статті 12\~ЦПК України). За змістом частин 1 та 6 статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 77 та частиною другою статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України). Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики, згідно вимог статті 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що згідно Договору позики від 08 листопада 2019 року [PERSON] взяв у борг в [PERSON] кошти в сумі 200\~000,00 грн. на термін до 20 грудня 2021 року (а.с. 16). 08 листопада 2019 року [PERSON] власноручно склав розписку, якою підтвердив отримання ним у борг від [PERSON] коштів у сумі 200\~000,00 грн. за договором позики від 08 листопада 2019 року, які зобов?язався повернути в термін до 20 грудня 2021 року (а.с. 18). 08 серпня 2020 року [PERSON] склав розписку, за змістом якої він підтвердив, що сума позики за договором від 08 листопада 2019 року становить 200\~000,00 грн. та за вказаним договором позики він бере в борг кошти в сумі 100\~000,00 грн. Загальну суму позики в розмірі 300\~000,00 грн. зобов?язався повернути до 20 грудня 2021 року (а.с. 19). Абзацом 1 частини 1 статті 1049\~ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлений договором. Згідно частини 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до частин 1 та 2 статті 509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до статті 599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом статей 525, 526\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Позика вважається\~повернутою в\~момент передання\~позикодавцеві речей,\~визначених родовими\~ознаками,\~або зарахування\~грошової суми,\~що позичалася,\~на його\~банківський рахунок (стаття 1049 ЦК України). Згідно із частиною 1 статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 611\~ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема плата неустойки. Відповідно до частини 1 статті 612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625\~ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Згідно розрахунку,\~який наведений\~в позовній\~заяві та\~не спростований\~відповідачем,\~загальна сума\~простроченого боргу\~за договорами\~позики становить\~397240,15 грн., з яких: 300000,00 грн. сума позики; 11712,00 грн. 3% річних за період з 21.12.2021 по 10.04.2023; 85528,15 грн. інфляційні втрати за період з січня 2022 року по березень 2023 року. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, три відсотки річних та інфляційні втрати нараховані на прострочену суму боргу підтверджується наданим розрахунком, обґрунтованість якого не спростована відповідачем по справі. З огляду наведеного позовна заява підлягає задоволенню в межах заявлених у ній вимог. Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями частини 1 статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частинами 1, 3, 4 статті 137\~ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За змістом частин 5 та 6 вказаної статті, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до положень статті 141 ЦПК\~України з\~відповідача на\~користь держави\~підлягає стягненню\~судовий збір\~у розмірі\~3972,40 грн.,\~оскільки позивач\~звільнений від\~сплати судового\~збору на\~підставі пунктів\~9\~та 10\~частини 1\~статті 5\~Закону України\~«Про судовий\~збір». Також, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000,00 грн., розмір яких підтверджується відповідними доказами (а.с. 20-26).

Outcome: approved