Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

У березні 2023 [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки і піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради, про позбавлення батьківських прав, призначення піклувальником та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог, зазначила, що [INFO] народився її онук [PERSON] . Матір`ю останнього є відповідачка [PERSON] . Батько дитини та син позивачки - [PERSON] , помер [INFO] . Відповідачка вже тривалий час питанням виховання та розвитком свого сина не займається (8 років). Дитина постійно проживала з [PERSON] та батьком (до його смерті). Коли дитині було 2,5 років, [PERSON] водила його в дитячий садочок, а [PERSON] вже тоді втратила до дитини інтерес та не здійснювала виховання, а в подальшому навіть перестала цікавитись станом дитини та його життям. Окрім того, [PERSON] вже тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток [PERSON] , не займається його вихованням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає і доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання дитиною освіти. Також зазначено, що мати хлопчика з сім`єю не проживає. На даний час [PERSON] звернулася до Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради для прийняття рішення про можливість бути піклувальником над неповнолітнім [PERSON] . Зазначила, що умови проживання в родині задовільні. Для [PERSON] обладнана окрема кімната, в якій створені усі умови для розвитку, виконання домашніх завдань, тощо. Стосунки у бабусі та онука дружні та товариські. Враховуючи вищевикладене, позивач просила ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO].; призначити [PERSON] піклувальником над [PERSON] . Також просила стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача до досягнення ним повноліття, та стягнути з [PERSON] на користь позивача 1073,60 грн. судового збору. 14.04.2023 дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання, витребувано від Органу опіки та піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 23.05.2023 до суду надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO]., відносно сина [PERSON] , [INFO] та висновок служби у справах дітей про доцільність призначення [PERSON] піклувальником над неповнолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] . 30.05.2023 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Зазначив, що у позивачки помер син [PERSON] і на її утриманні залишився онук [PERSON] . Мати хлопчика протягом 9 років не опікувалася сином, тому є усі підстави позбавити відповідачку батьківських прав, а [PERSON] призначити піклувальником над неповнолітнім [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала. Суду повідомила, що [PERSON] народила дитину в Тростянці, а проживали разом з її сином в м.Києві, оскільки він там працював. Через деякий час відповідачка забрала дитину та поїхала до своєї мами. Зазначила, що відповідачка вела аморальний спосіб життя. Неодноразово забирала дитину і їхала в невідомому напрямку. Тоді син позивачки разом із працівниками поліції забрали у неї дитину. І з того часу, це з 3 років, хлопчик проживав з позивачкою та її покійним сином. [PERSON] приїздила на похорон, а в подальшому сказала своєму сину, що не приїде. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином за місцем її проживання, а також за місцем реєстрації. Заяв, клопотань та відзиву на позовну заяву до суду не надала. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Служба у справах дітей Тростянецької селищної ради в судове засідання не з`явився. Від [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без її участі. Також в судовому засіданні були допитані свідки. Свідок [PERSON] суду повідомила, що з позивачкою проживає по сусідству. Також знайома з відповідачкою, яка не брала участі у вихованні сина. Могла залишити дитину без нагляду і піти гуляти по місту. Фактично з трьох років позивачка та її син взяли опіку над онуком. [PERSON] водила [PERSON] в садочок, в школу. Так як [PERSON] (син позивачки) ходив рано на роботу, то вона доглядала онука. На даний час хлопчик проживає з позивачкою. Навіть після смерті [PERSON] , [PERSON] участі у вихованні не приймала. З бабусею онук у хороших відносинах, конфліктних ситуацій між ними не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що з позивачкою проживає по сусідству. Сім`я [PERSON] порядна, виховали двох дітей. Щодо невістки [PERSON] зазначив, що вона вела себе погано, коли дитина була маленька, тікала з дому. Коли [PERSON] був маленький, відповідачка поїхала і дуже рідко з`являлася. З народження та по сьогоднішній день дитина проживає з [PERSON] , вона виховує його та піклується. Хлопчик має окрему кімнату, займається спортом, ходить у 8 клас. Відповідно до ст. 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] в смт Тростянець Вінницької області. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2023/001928328 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). [INFO] народився [PERSON] , про що 09.07.1979 складено відповідний актовий запис за №58. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , його батьками записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.8). [INFO] народився [PERSON] , про що 20.03.2007 складено відповідний актовий запис за №8. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , його батьками записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.12). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.03.2023, у віці 43 років помер [PERSON] (а.с.9). Факт смерті також підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання №00038732904 від 03.03.2023(а.с.10). Відповідно до довідки №02-17/569 від 09.03.2023, виданої виконкомом Тростянецької селищної ради [PERSON] про те, що вона дійсно здійснювала поховання свого сина [PERSON] (а.с.11). Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є рідною матір`ю померлого [PERSON] та відповідно, бабусею [PERSON] , [INFO]. У позові зазначено, що [PERSON] , мати дитини, вже тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток сина [PERSON] , не займається його вихованням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з сином. У зв`язку з чим, позивач просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно сина, а її призначити піклувальником над неповнолітнім. Відповідно до довідки №10 від 25.01.2023, виданої директором та класним керівником Ліцею смт Тростянець Тростянецької селищної ради Козачку О.О. про те, що його навчанням та вихованням займається лише батько [PERSON] : відвідує при необхідності школу та батьківські збори, забезпечує потреби сина. Мати [PERSON] , з сім`єю не проживає, вихованням сина не займається, не цікавиться його навчанням, жодного разу у школі не була (а.с.15). Висновком Органу опіки та піклування Тростянецької селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тростянецької селищної ради №137 від 18.05.2023, визнано за доцільне позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] (а.с.49-52). З вищезазначеного висновку вбачається, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, гр. [PERSON] повідомила, що [PERSON] проживав з батьком від народження. У віці 4-х років мати [PERSON] покинула сина та поїхала проживати у іншу область. В подальшому вона змінила прізвище на - [PERSON] . З дитиною спілкувалася лише в телефонному режимі. З 2015 року на телефонні дзвінки дитини не відповідала, на зв`язок не виходила. Було лише з боку матері привітання на день народження сина. Дитиною завжди опікувався батько та бабуся. [PERSON] вже тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток [PERSON] , не займається його вихованням, підготовкою до самостійного життя. Відповідно до листа служби у справах дітей Бердичівської міської ради Житомирської області від 01.05.2023 №307, працівниками служби здійснено обстеження умов проживання [PERSON] та проведено бесіду, з метою з`ясування думки матері щодо позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] . Мати дитини не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, що підтверджується заявою, надісланою на адресу служби у справах дітей Тростянецької селищної ради. На засіданні комісії 17.05.2023 [PERSON] , яка була присутня через засоби зв`язку, повідомила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] , із позовними вимогами ознайомлена та повністю з ними погоджується. Також, 15.03.2023 працівниками служби у справах дітей селищної ради обстежено умови проживання дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В ході обстеження встановлено, що дитина проживає разом із бабусею у квартирі бабусі, за адресою [ADDRESS] . Житлові умови відповідають санітарно-гігієнічним нормам. Умови проживання задовільні. У хлопчика є кімната, в якій облаштовано зону для навчання та відпочинку (а.с.49-52). Конвенція про права дитини, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, визнаючи, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, забезпечує те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є - першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, крім того зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частина 4 ст. 155 СК України передбачає покладання на батьків відповідальності, встановленої законом, за ухилення їх від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до діючого СК України, до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачено застосування таких правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, зокрема, позбавлення батьківських прав. Положенням ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви … про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною, однак не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.1 ст.166 СУ України) Як встановлено з висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, остання підтвердила, що не займається вихованням сина та його утриманням. Відповідачка також не цікавиться сином, тобто не проявляє зі своєї сторони материнської турботи, що свідчить про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками відносно дитини. Окрім того, вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] . Враховуючи наведені обставини, зважаючи на те, що [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню [PERSON] , що свідчить про її небажання брати участь вихованні дитини та зберегти зв`язок із ним, а тому її слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO]. Надані докази стороною позивача є підтвердженням того, що позбавлення відповідачки батьківських прав є доцільним, оскільки остання допустили свідоме нехтування своїми обов`язками, як матері. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу положення статей 169 та 170 СК України, згідно яких, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню та утримання дитини, суд за її заявою може постановити рішення про поновлення батьківських прав відносно сина [PERSON] . Щодо вимоги про призначення [PERSON] піклувальником неповнолітнього [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ч.2 ст.243 СК України). Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків. Опіка (піклування) встановлюється для забезпечення виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків, хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей. Право на опіку або піклування мають особи, які не досягли 14 років (малолітні особи) особи віком від 14 до 18 років (неповнолітні особи). У випадку встановлення опіки або піклування над малолітніми або неповнолітніми особами головною функцією є забезпечення належного виховання та захисту їх особистих немайнових і майнових прав та інтересів. Встановлення опіки або піклування відбувається якщо: 1) батьки померли; 2) батьки невідомі; 3) батьки визнані в судовому порядку безвісно відсутніми або померлими; 4) батьки позбавлені судом батьківських прав або прийнято рішення про відібрання дитини і передачу її під опіку незалежно від того, позбавлені вони батьківських прав чи ні, оскільки перебування з ними небезпечне для життя дитини; 5) батьки визнані у встановленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними (психічно хворі, розумово відсталі або перебувають на тривалому стаціонарному лікуванні в лікувально-профілактичному закладі чи на державному утриманні в будинках-інтернатах); 6) батьки понад шість місяців не можуть займатись вихованням своїх дітей (засуджені до позбавлення волі на тривалий час за скоєння злочину, за станом здоров`я (інваліди I - II групи) тощо); 7) батьки понад шість місяців не проживають разом з дитиною та без поважних причин не беруть участі в її вихованні та утриманні, не виявляють щодо дитини батьківської уваги та турботи; 8) батьки підкинули (залишили) дитину, і це підтверджено відповідними актами, складеними органами внутрішніх справ; 9) батьки відмовились від дітей в установленому законом порядку; 10) виїхали на постійне місце проживання або на постійне місце роботи за кордон чи перебувають у довготривалому відрядженні; 11)батьки перебувають під слідством. Разом з тим, ч. 4 ст.167 СК України передбачено, що якщо дитина, батьки якої позбавлені батьківських прав, не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в зоні проведення антитерористичної операції, та безпритульні діти. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є рідною бабусею [PERSON] , [INFO]. Дитина проживає з нею та перебуває на повному її утриманні. Висновком служби у справах дітей Тростянецької селищної ради від визнано за доцільне призначення [PERSON] піклувальником над неповнолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] (а.с.54-55). Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» виданий про те, що [PERSON] станом на 15.03.2023 до кримінальної відповідальності не притягалася, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 16). Відповідно до довідки №66 від 10.03.2023 та довідки №64 від 10.03.2023 зазначається, що [PERSON] за психіатричною допомогою в КНП «Тростянецька ЦРЛ» не зверталася та на диспансерному обліку у лікаря-нарколога КНП «Тростянецька ЦРЛ» не перебуває (а.с.17). Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що у березні 2023 року працівниками служби у справах дітей селищної ради обстежено умови проживання дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В ході обстеження встановлено, що дитина проживає разом із бабусею. Житлові умови відповідають санітарно-гігієнічним нормам. Умови проживання задовільні. У хлопчика є кімната, в якій облаштована зона для навчання та відпочинку. Дитина забезпечена одягом та взуттям відповідно до віку та сезону (а.с.14). Враховуючи, що суд дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітньої дитини, а тому [PERSON] потребує призначення піклувальника. Таким піклувальником бажає бути позивач [PERSON] і така можливість підтверджена відповідним висновком та іншими доказами, які містяться в матеріалах справи. Інших осіб, які б виявили бажання бути призначеними піклувальниками, судом не встановлено. Таким чином, з метою захисту прав і інтересів дитини, суд вважає, що позбавлення [PERSON] батьківських прав та призначення піклувальником [PERSON] буде вчинене в інтересах неповнолітнього [PERSON] . Щодо вимоги про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Згідно ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Так, за змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Позивач просить про стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно. При дослідженні обставин справи судом враховується той факт, що відповідач будь-яких заперечень щодо розміру аліментів до суду не надала, є особою працездатного віку, не надала доказів щодо свого місця роботи чи перебування на обліку в Державній службі зайнятості. Крім цього, не надала доказів про свій стан здоров`я, зокрема який впливає на працездатність, наявність чи відсутність на праві власності, володінні та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, а також не надала будь-яких інших доказів, які б давали підстави вважати, про неможливість надання нею допомоги на утримання дитини. Зазначені обставини не можуть свідчити про наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють надання матір`ю матеріальної допомоги сину щомісячно. За таких обставин, суд дійшов висновку, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи із закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, стягненню підлягають аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення [PERSON] повноліття. Аліменти слід стягувати на користь [PERSON] , оскільки вона призначена піклувальником над неповнолітнім [PERSON] , [INFO]. Згідно ч. 1 ст.79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Позивач звернулася до суду з позовною заявою 21.03.2023, а тому аліменти підлягають стягненню саме з цієї дати. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір в розмірі 1073,60 грн. за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав, у зв`язку з чим зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на викладене необхідно стягнути з [PERSON] на користь Держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved