Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 85 030,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] є її онукою, а відповідач [PERSON] її чоловіком. На початку 2021 року, у зв`язку з вагітністю онуки та необхідністю надання відповідної допомоги у її будинку став проживати її чоловік, [PERSON] . З початку його проживання у її будинку мало епізодичний характер, але після народження у них сина він залишився проживати постійно. Вселення [PERSON] на її житлову площу було здійснено без її письмової згоди, його реєстрація за цієї адресою не здійснювалась та умови його проживання не оговорювались, ніякого договору про користування її житловою площею не укладалось. [PERSON] має схильність до заволодіння чужим майном, так таємниці від неї неодноразово користувався її платіжною карткою і знімав гроші для задоволення своїх особистих потреб. Крім того, вона на прохання онуки та її чоловіка надавала їм грошові кошти на їх сімейні потреби, оскільки самостійного постійного джерела доходу вони не мали. Фактично ж ці гроші [PERSON] використовував не в інтересах своєї сім`ї, а програвав їх у гральному клубі. При цьому вони постійно обіцяли повернути їй усі кошти, що вкрав у неї [PERSON] та ті, які вона їм надавала у борг. Свої обв`язки з повернення цих коштів вони підтвердили розпискою від 23.07.2022 року, в який визнали суму боргу в розмірі 2200 (дві тисячі двісті ) доларів США, оскільки позивач надавала грошові кошти у валюті із запасів, що за життя чоловіка вони відкладали на "чорний день" і зобов`язались солідарно повернути їй суму боргу до кінця 2022 року. Але ніякого повернення боргу так й не відбулось, а 13 січня 2023 р. вони з онукою вимусили [PERSON] залишити їх дім, тому що крім схильності до чужого майна він мав важкий характер, бив свою дружину, неодноразово погрожував й позивачці, навіть зброєю, з приводу чого вона зверталась до поліції. Мирним шляхом спір між ними вирішити не вдалося, тому вона вимушена звертатися в суд з даним позовом та просила суд стягнути на її користь з відповідачів суму боргу в розмірі 85030.0 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073.0 грн. Ухвалою суду від 04.04.2023 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до положень ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст.275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно до ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, причини не явки до суду не повідомили, відповідь на позов не надали. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч.1 ст.281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 23 липня 2022 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] написали розписку позивачу [PERSON] , згідно до якої вони взяли у позивачки в борг 2200 доларів США та зобов`язується повернути їх в строк до кінця 2022 року, що підтверджується наданою розпискою позивачем. До цього часу сума боргу позивачу не повернута. Курс гривні по відношенню до долара США станом на день подання позову становив 38,65 грн. за долар США відповідно до розрахунку позивача виходячи з курсу НБУ, тому в еквіваленті становлять 85030,0 грн. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що відповідачі в добровільному порядку не повернули фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти, що свідчить про порушення прав позивача, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів фактично отримані грошові кошти в сумі 85030.0 грн., у зв`язку з чим позов підлягає повному задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст.133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; Частиною 1 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покласти на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1073.60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved