Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач») в особі свого уповноваженого предстанвика звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі «Відповідач 1»),Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області(надалі «Відповідач 2»), в якому просить визнати протиправними діями незаконну відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відносно неприйняття документів про отримання спадщини; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь [PERSON] грошові кошти у вигляді оспорюваної суми спадщини в розмірі 72 143 грн., які належать [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.12.2021 року. Позовні вимоги мотивовано тим, що відмова Відповідача 1 у прийнятті від уповноваженого представника [PERSON] документів про отримання спадщини (пенсії його померлої матері) є незаконною, оскільки, на думку представника Позивача, чинним порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій не забороняється надання заяв та представництво інтересів за довіреністю. Крім того, незаконною, на думку представника Позивача, є позиція Відповідача 2 щодо спірності суми пенсії, яка увійшла до складу спадщини та можливість зменшення такої суми, оскільки згідно чинного законодавства суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без отримання додаткових довідок та без будь-яких часових обмежень, а заяви на отримання цієї спадщини можуть подаватися представниками на підставі довіреності. В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідачем 1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, на адресу суду подано відзив на позов, у якому представник посилається на необґрунтованість позовних вимог, а також на притаманність даному спору характеру публічного та необхідність його розгляду в порядку адміністративного судочинства. В частині заперечень по суті спору Відповідач 1 у відзиві на позов покликається на те, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки подання заяви про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера представником на підставі виданого доручення не передбачено чинним законодавством. В судовому засіданні представник Відповідача 1 заперечила проти позовних вимог та посилалася на необхідність розгляду даного спору за правилами адміністративного судочинства. Відповідачем 2 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, подано до суду відзив на позов, у якому представник Відповідача 2 покликається на положення статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за якою нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Яке зазначила представник Відповідача 2, на запит приватного нотаріуса щодо суми неотриманої пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зазначало про те, що розмір виплати може бути зменшено на підставі статті Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в залежності від дати звернення до органу ПФУ з усіма необхідними документами. Крім того, Відповідач 2 посилається на те, що до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області Ковинєв І.Є. із заявою про виплату неотриманої пенсії не звертався. В судовому засіданні представник Відповідача 2 проти позовних вимог заперечила, просила відмовити у їх задоволенні, а також посилалася на те, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Проаналізувавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Щодо доводів сторони відповідачів про публічно-правовий характер спору. Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України закріплено право особи на звернення до суду за захистом, за змістом якого кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до змісту глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закономустановлений інший порядок судового вирішення. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Отже, критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Так, у спірних правовідносинах, які виникли між відповідачами (органами Пенсійного фонду України) та Позивачем [PERSON] , дійсно однією із сторін є орган дкержавної влади. Однак, суть даних спірних правовідносин становить захист спадкових прав [PERSON] , оскільки, звертаючись до Відповідача 1 в особі свого уповноваженого представника із відповідною заявою, він бажає реалізувати право на спадкування отримати спадщину у вигляді грошових коштів (неотртиманої пенсії його матері-спадкодавця), які акумулюються на рахунках органу пенсійного фонду. Даний спір не стосується підтвердження певного соціально-правового статусу, право на виплату пенсії тощо. Даний спір не є пенсійним спором, а є спором спадковим. Суд зауважує, що в рамках даної справи відповідачі безпідставно намагаються надати спірним правовідносинам характеру публічного спору (спору про право на отримання пенсії, спору про розмір пенсії), оскільки з моменту смерті спадкодавця (отримувача пенсії) та видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину такі відносини трансформувалися у спадкові. В разі наявності з боку органу пенсійного фонду спору (заперечення) щодо конкретного розміру пенсії, на яку видано свідоцтво про право на спадщину за законом відповідно до вимог чинного законодавства таке свідоцтво може бути предметом оскарження у встанволеному законом порядку. Безпідставними є посилання представника Відповідача 1 у відзиві на позов на відповідну практику Верховного Суду, оскільки відповідні справи, які переглядалися Верховним Судом та на які посилається представник Відповідача 1, стосуються підтвердження за особою певного соціально-правового статусу щодо виплати пенсії чи іншої допомоги, а, натомість, у спірних правовідносинах Позивач [PERSON] такого питання не ставить. Враховуючи вищевикладене, Суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо характеру даного спору як публічно-правового. По суті позовних вимог Судом встановлено наступне. [PERSON] , [INFO] , є рідним сином [PERSON] (а.с.11). Згідно Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 29 липня 2021 року (а.с.12) [PERSON] померла [INFO] . 30 грудня 2021 року приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Меркуловим П.Ю. видано Свідоцтво про право на спадщину за законом (спадкова справа №73/2021) (а.с.17), яким посвідчено, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] є її син [PERSON] , [INFO] … Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: залишку недоотриманої пенсії у сумі 72 143,68 грн., які належали спадкодавцю [PERSON] згідно із листом №1600-0401-8/56088 від 17.08.2021 року, виданим Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області. 12.01.2023 року [PERSON] як представник [PERSON] на підставі довіреності від 19.07.2021 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Фесенко О.Ю. (а.с.16) звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про виплату спадщини. Листом від 02.02.2023 року (а.с.18-19) Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повідомило заявника про те, що подання заяви про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера представником на підставі виданого доручення не передбачено чинним законодавством. Вважаючи таку відмову незаконною, та посилаючись на те, що фактично [PERSON] , [INFO] , перебувала на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області, Позивач в особі свого представника звернувся до суду з даним цивільним позовом. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається напідставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини. Як зазначено Верховним Судом у постанові від 23 лютого 2022 року у справі №428/10113/20 (провадження № 61-14299св21): «Тлумачення статті 1227 ЦК України свідчить, що: цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом,з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме томуу членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати». Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Згідно із частинами першою та другою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Зміст ч. 3 ст. 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини. Суд звертає увагу на те, що Цивільний кодекс України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Відтак, необгрунтованими є посилання представника Відповідача 2 у відзиві на позов та в судових засіданнях на норму частини 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як на підставу відмови в позові, оскільки вказана норма застосовується у інших правовідносинах, а саме у разі звернення самого пенсіонера за отриманням недоотриманої пенсії або, в разі смерті пенсіонера, членів його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Натомість, у разі включення сум недотриманої пенсії до складу спадщини положення частини 1 статті Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застосуванню не підлягають. Так, у спірних правовідносинах відповідне право на суму пенсії, що увійшла до складу спадщини, підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (Свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.12.2021 року, виданого приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Меркуловим П.Ю.), яке в розумінні ст. 66 Закону України «Про нотаріат» є правовстановлюючим документом, який засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємця. Суд зазначає, що в даному випадку свідоцтво, яке видано на спадщину, яка складається з недоотриманих пенсійних коштів в розмірі 72 143 грн. 68 коп., на час розгляду справи є чинним, сума, що зазначена у свідоцтві сторонами не оспорювалась. В судовому засіданні представники відповідача підтвердили, що вищевказане свідоцтво про право на спадщину за законом в судовому порядку ними не оскаржувалося. За таких обставин, Суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідачі незаконно перешкоджають реалізації прав Позивача як спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна, яке визначено в свідоцтві про право на спадщину за законом від 30.12.2021 року. Щодо рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову уповноваженому представнику Позивача у прийнятті документів про отримання спадщини, викладену у листі від 02.02.2023 року, Суд зауважує наступне. Підставою відмови у прийнятті документів про отримання спадщини Відповідачем 1 зазначено те, що подання заяви про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера представником на підставі виданого доручення не передбачено чинним законодавством. Так, пунктом 3 Постанови про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 30.07.2015\~ № 13-1, визначено, що одним із принципів здійснення прийому та обслуговування осіб органами Пенсійного фонду є, зокрема: орієнтація на одержувача формування ефективної системи взаємодії з одержувачем послуги, надання послуги на базі централізованих інформаційних технологій незалежно від місця взяття його на облік (проживання, перебування на обліку). Відповідно до пункту 5 Постанови про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України під час здійснення прийому та обслуговування особи користуються правами, передбаченими Законами України «Про звернення громадян», «Про захист персональних даних», «Про доступ до публічної інформації», законодавством про пенсійне забезпечення, законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відповідні відносини. Особи, що звертаються до органів Пенсійного фонду, мають право, зокрема: звертатися до органів Пенсійного фонду особисто або через представника, повноваження якого оформлено у встановленому законом порядку. Пунктом 9Постанови про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України визначено, що органи Пенсійного фонду не мають права: вимагати від заявника надання документів, інформації або вчинення дій, надання або здійснення яких не передбачено законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відповідні відносини, або які знаходяться в розпорядженні (віднесені до компетенції) відповідного органу Пенсійного фонду; відмовляти одержувачу у прийнятті оформлених належним чином і поданих у встановленому законодавством порядку заяв, звернень, документів, які він вважає за необхідне подати органу Пенсійного фонду. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України25.11.2005\~ № 22-1(у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) (надалі також «Порядок»). Абзацом першим пункту 1.1 Порядку визначено, що заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі орган, що призначає пенсію). Абзацом четвертим пункту 2.26 Порядку визначено, що для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі не звернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину. Отже, пунктом 5 Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України передбачено право особи звертатися до органів Пенсійного фонду особисто або через представника, повноваження якого оформлено у встановленому законом порядку. Положення про те, що для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі не звернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, заявник повинен звернутися виключно особисто, Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005\~ № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) не містить. Не свідчить про наявність такого обмеження (щодо звернення до органу ПФУ через уповноваженого представника) і системний зміст вищевказаного Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки: пункт 5 даного Порядку передбачає право особи звертатися до органів Пенсійного фонду особисто або через представника, повноваження якого оформлено у встановленому законом порядку. пункт 4.2 Порядку передбачає, що при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема: ідентифікує заявника (його представника); пункт 4.1 Порядку передбачає можливість продовження виплати пенсії за довіреністю. Відтак, за висновком Суду, у спірних правовідносинах Відповідачем 1 допущено безпідставне розширене тлумачення змісту пунктів 1.1 та 2.26 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005\~ № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), оскільки положення щодо особистого звернення заявника з відповідною заявою та неможливості представництва у цих відносинах вказаний Порядок не містить. У зв`язку з цим Суд приходить до висновку, що, відмовивши представнику [PERSON] у здійсненні на користь [PERSON] виплати спадщини (суми недоотриманої пенсії у розмірі 72 143,68 грн.), Відповідач 1 Головне Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області порушило спадкові права Позивача, у зв`язку з чим позовна вимога про визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, викладену у листі від 02.02.2023 року, у прийнятті документів про отримання спадщини підлягає задоволенню. Натомість, оскільки Судом встановлено, що фактично померла спадкодавець [PERSON] перебувала на обліку у Головному Управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області, і саме даним органом пенсійного фонду нараховувалася та акумулювалася недоотримана пенсія померлого пенсіонера, враховуючи конкретні обставини даної справи та необхідність ефективного захисту порушеного спадкового права Позивача на отримання спадкового майна, Суд дійшов висновку, що сума спадщини у 72 143,68 грн. підлягає стягненню з Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області. Суд враховує та погоджується з тим, що із завою про виплату вказаної суми Позивач до Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із відповідною заявою не звертався, однак, зауважує, що в ході розгляду даної справи Відповідач 2 проти позовних вимог по суті заперечував (зокрема, в частині суми пенсії, яка увійшла до складу спадщини), у зв`язку з чим Судом встановлено існування спору між Позивачем та Відповідачем 2 в цій частині. Однак, підстав для невиплати [PERSON] грошових коштів у вигляді спадщини за законом в розмірі 72 143,68 грн., які належать [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.12.2021 року, виданого приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Меркуловим П.Ю. Судом не встановлено. Відповідно до ст. 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судовий збір слід розподілити у відповідності до статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 328, 1216, 1217, 1227 ЦК України, статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Постановою про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 30.07.2015 № 13-1, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005\~ № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1),

Outcome: approved