Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

[PERSON] , 23.01.2023 року звернувся до суду із позовом, у якому просить розірвати шлюб укладений між сторонами, зареєстрований 20.06.2003 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис № 1089, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що сторони уклали шлюб 20.06.2003 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис № 1089, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Також зазначає, що на протязі останніх шести років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. На даний момент подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Від шлюбу мають дочку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] . Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями Залізничного районного суду м. Львова від 23.01.2023 року визначено головуючого суддю Румілова Н. М.\~(а.с. 14). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15.03.2023 року позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з її істотними недоліками (а.с. 16). 07.04.2023 року позивач [PERSON] подав письмову заяву про усунення недоліків, у якій виправив недоліки позовної заяви. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 17.04.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 29). Відповідно до розпорядження № 91/23/В щодо призначення повторного проведення автоматизованого розподілу справи 462/426/23 провадження 2/462/426/23 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями (а.с. 40). Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2023 року визначено головуючого суддю Кирилюк А. І. (а.с. 41). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05.06.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 42). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, був належно повідомлений про час та місце розгляду справи. Однак, року 11.05.2023 та 22.06.2022 року від позивача надійшла письмова заява, у якій останній просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася хоча про дату, місце та час проведення судового засідання була належним чином повідомлена, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень сторони позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Суд зазначає, що згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 12 ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положеннями ст.\~15,\~16\~ЦК України,\~ст.\~4\~ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] стверджується, що сторони знаходяться у шлюбі з 20.06.2003 року, який зареєстрований міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис № 1089 (а.с. 12). Копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] , актовий запис № 5894, та свідоцтвом серії [NUMBER] , [INFO] народився син [PERSON] , актовий запис № 4470 (а.с. 10-11). Частиною 1 ст. 51 Конституції України\~закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.\~Стаття 24\~СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Статтею 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Однією із основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб. Згідно ч. 1 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є у тому числі те, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, збереження шлюбу є неможливим. Сторони спільним побутом не пов`язані, спільного господарства не ведуть. Згідно ч. 2\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Крім того, згідно\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що їх подальше спільне життя подружжя збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, збереження шлюбу є неможливим. Спорів щодо місця проживання дітей та з приводу поділу майна сторони не мають. За таких обставин, суд дійшов висновку, що розлад у сім`ї носить стійкий характер, сторони втратили одне до одного почуття любові, сім`я фактично не існує, примирення між сторонами не можливе. А відтак, позов слід задовольнити та розірвати шлюб. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп., що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи (а.с. 13). Відповідно до заяви позивача судовий збір слід залишити за ним.

Outcome: approved