Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої представник зазначив, що позивачка та її чоловік [PERSON] перебуваючи у шлюбі збудували житловий будинок, що був розташований за адресою: [ADDRESS] ). Восени 1998 року на території села Стригальня відбулася повінь, внаслідок якої було пошкоджено багато будинковолодінь, в тому числі Будинок [ADDRESS] , у зв?язку із чим селищною радою вказане будинковолодіння було визнано таким, що знаходиться в зсувонебезпечній зоні, а тому його мешканці підлягали відселенню. 09 квітня 1999 року Міжгірським районним державним виробничим підприємством технічної інвентаризації Закарпатської області на замовлення Міжгірської селищної ради була проведена технічна інвентаризація житлового будинку, що був розташований за адресою: [ADDRESS] ), в якому на той час ніхто не проживав, право власності на який зареєстровано не було, а забудовником його був [PERSON] . Саме цей будинок було обрано комісією Міжгірської селищної ради для придбання з метою відселення [PERSON] та членів його сім`ї із зруйнованого внаслідок повені Будинку [ADDRESS] . Рішенням 8-ї сесії 23-го скликання Міжгірської селищної ради від 13.05.1999 було вирішено просити Міжгірську районну державну адміністрацію Закарпатської області виділити кошти для придбання житла, зокрема, [PERSON] в сумі 23\~940,00 грн., які в подальшому були виділені та перераховані [PERSON] в рахунок оплати вартості Будинку №66 і між ними мав бути укладений договір купівлі-продажу цього будинку складений на користь [PERSON] . В червні 1999 року [PERSON] передав [PERSON] ключі від Будинку №66 та матеріали технічної інвентаризації по ньому, після чого [PERSON] разом із своєю сім`єю переїхав на постійне проживання в Будинок [ADDRESS] . Примірник договору купівлі-продажу цього будинку [PERSON] не передавали. Отже, з червня 1999 року і по теперішній час позивачка відкрито володіє та користується [ADDRESS] . Чоловік позивачки, [PERSON] , помер [INFO] . На випадок своєї смерті [PERSON] заповітів не залишав. 04 квітня 2023 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Хустського РНО Закарпатської області Дунаєва Ю. М. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [INFO] [PERSON] , однак нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Будинок №66 по причині відсутності у спадковій справі правовстановлюючих документів на цей будинок та відсутності інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо цього будинку. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому висловлено прохання про визнання за позивачкою права власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалами суду від 30.05.2023: --- по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (а.с. 43-44); --- по справі витребувано докази (а.с. 45-46). Ухвалою суду від 15.06.2023 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 62). Представник позивачки адвокат Рішко С. І. подав заяву з проханням розглядати справу без його участі та участі його довірительки. Висловив позицію про підтримання заявлених у позовній заяві вимог (а.с. 61). Від Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області надійшла заява з проханням розглядати справу без участі представника селищної ради за наявними в ній матеріалами. Висловлено позицію за якою селищна рада визнає вимоги заяви (а.с. 50). Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що 30 липня 1959 року Міжгірським відділом ЗАГС Закарпатської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №45, в результаті чого позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 12). 04 листопада 1998 року комісією Міжгірської селищної ради було складено акт обстеження будинковолодіння [PERSON] в [ADDRESS] , згідно якого Будинок №41 був визнаний таким, що знаходиться в зсувонебезпечній зоні, а тому його мешканці підлягали відселенню. Комісією рекомендовано виділити кошти на придбання нового житла для [PERSON] та членів його сім`ї (а.с. 18). 09 квітня 1999 року Міжгірським районним державним виробничим підприємством технічної інвентаризації Закарпатської області на замовлення Міжгірської селищної ради була проведена технічна інвентаризації Будинку [ADDRESS] , в якому на той час ніхто не проживав, право власності на який зареєстровано не було, а забудовником його був [PERSON] (а.с. 19-22). Як зазначено у позовній заяві, саме цей будинок було обрано комісією Міжгірської селищної ради для придбання з метою відселення [PERSON] та членів його сім`ї із зруйнованого внаслідок повені Будинку №41. 20 квітня 1999 року комісією Міжгірської селищної ради було складено оціночний акт вартості Будинку №66, згідно якого вартість будинку була оцінена у суму 25\~598,00 грн. (а.с. 24). Рішенням 8-ї сесії 23-го скликання Міжгірської селищної ради від 13.05.1999 було вирішено просити Міжгірську районну державну адміністрацію Закарпатської області виділити кошти для придбання житла, зокрема, [PERSON] в сумі 23 940,00 грн. (а.с. 25). Розпорядженням голови Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області від 18.05.1999 №189 було виділено Міжгірській селищній раді кошти для придбання житла, зокрема, [PERSON] в сумі 23 940,00 грн. При цьому було зобов`язано в.о. Міжгірського селищного голови [PERSON] провести придбання житла, в тому числі для [PERSON] , у відповідності до встановленого порядку та подати в РДА до 01.06.1999 інформацію про закуплене житло (а.с. 27). Надалі Міжгірська селищна рада перерахувала ці кошти [PERSON] в рахунок оплати вартості Будинку №66 і між був укладений договір купівлі-продажу цього будинку складений на користь [PERSON] (а.с. 53). [INFO] помер чоловік позивачки, [PERSON] , підтвердженням чого є копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 13). 04 квітня 2023 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Хустського РНО Закарпатської області Дунаєва Ю. М. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [INFO] [PERSON] , за наслідками чого нотаріусом було заведено спадкову справу №23/2023, зареєстровану в Спадковому реєстрі за №72028148 (а.с. 15). Як було встановлено нотаріусом, Позивачка прийняла спадщину за [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті. Ніхто інший із заявами про прийняття спадщини чи про відмову у від прийняття спадщини у встановлений законом строк не звертався. Однак постановою від 26.04.2023 №34/02-31 приватний нотаріус Дунаєв Ю. М., з посиланням на норми Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012 року №296/5, відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Будинок №66 по причині відсутності у спадковій справі правовстановлюючих документів на цей будинок та відсутності інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо цього будинку (а.с. 17). За змістом статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217\~ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Частиною першою статті 1258\~ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі статтею 1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом статті 1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (статті 317 ЦК України). Частиною першою та другою статті 321\~ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як встановлено статтею 392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному захист прав власника на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Цивільні права можуть виникати з рішення суду, як зазначено у частині 5 статті 11 ЦК України, лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених статтями 335, 376 та 392 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина 2 статті 328 ЦК України). Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Матеріалами справи підтверджено, що після смерті [PERSON] позивачка прийняла спадщину до його майна шляхом спільного проживання, в тому числі його частки у праві власності на Будинок [ADDRESS] , і стала єдиним повноправним власником цього будинку, однак за відсутності правовстановлюючих документів позивачка позбавлена можливості зареєструвати таке право власності. Отже, враховуючи встановлені судом обставини, відсутність у відповідача заперечень щодо задоволення позову, а також те, що прийняттям спадщини позивачкою права інших осіб не порушуються, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявлені в позовній заяві. Відповідно до вимог статей 141, 142\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, позивачці з державного бюджету підлягають поверненню 3010,50 грн., що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого нею при поданні позовної заяви (6021,00 х 0,5 = 3010,50).

Outcome: approved