Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

17.05.2021 року позивач - Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради в інтересах дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , звернувся до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 03.06.2021 року дана справа передана для розгляд за підсудністю до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.07.2021 року дана справа передана для розгляд за підсудністю до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська. Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09.11.2021 року дана справа передана для розгляд за підсудністю до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2021 року для розгляду даної справи визначено суддю Кудрявцеву Т.О. Ухвалою судді від 06.12.2021 року у справі відкрито загальне провадження, визначено про необхідність проведення у справі підготовчого засідання. 30.06.2022 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла уточнена позовна заява Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради в інтересах дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , звернувся до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до свідоцтва про народження дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , їх батьками є [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] . Наказом управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради № 3 від 07.02.2018 року [PERSON] , [INFO] , був взятий на облік як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах, з підстави проживання у сім`ї у якій батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Наказом управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради № 30 від 14.12.2020 року [PERSON] , [INFO] , був взятий на облік як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах, з підстави проживання у сім`ї у якій батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до інформації поліції Шевченківського району від 29.09.2016 року мати [PERSON] знаходилась напідпитку, вела себе агресивно по відношенню до свого сина [PERSON] та била його. У результаті виїзду поліції на [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 та за ч.1 ст. 184 КУпАП та направлено до суду. Наказом управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради № 41 від 01.11.2016 року дитину [PERSON] , [INFO] , був взятий на облік як такого, що зазнав жорстокого поводження з боку матері. За місцем мешкання дітей мати не створила належних умов для проживання, у квартирі брудно, присутній неприємний запах, вона та її співмешканець ведуть нездоровий спосіб життя, зловживають алкогольними напоями, не мають постійної роботи [PERSON] часто залишає місце мешкання, після залишення домівки 16.06.2020 року він був доставлений до Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 6» Дніпровської міської ради, з 13 липня 2020 року перебував у патронатній сім`ї [PERSON] , у зв`язку з перебуванням матері у лікарні, у січні 2021 року [PERSON] був повернутий матері. За інформацією КЗО «СЗШ №119» ДМР, де навчається [PERSON] , у хлопчика часто виникають проблеми з навчанням, поведінкою та спілкуванням з товаришами; за весь час навчання хлопчик проявив себе як недисциплінований учень, навчається погано, потребує постійного контролю за навчанням та поведінкою; за характером [PERSON] різкий, емоційний, нестриманий, часто буває агресивний, провокує конфлікти та бійки, зовні буває неохайний, іноді ходить у брудному одязі. Мати не підтримує зв`язок з класним керівником, на телефонні дзвінки не відповідає, успіхами сина у навчанні не цікавиться, часто залишає [PERSON] вдома, не пояснюючи причини його відсутності в школі. [INFO] [PERSON] народила [PERSON] , який перебуває на обліку у фахівців: лікар-пульмонолог дитячий, лікар-ортопед травматолог дитячий, лікар-кардіолог дитячий, лікар-невролог дитячий; дитині рекомендовано оформлення статусу «дитина з інвалідністю». Адміністрацією комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Дніпровської міської ради підготовлена відповідна документація, засідання комісії було призначено на 27.10.2020 року, але мати не з`явилася, на повторному засіданні 10.02.2021 року вона також не була; на планові огляди у березні 2021 року мати дитину не привела; 19.04.2021 року лікарем-педіатром та медичною сестрою при відвідуванні дітей за місцем мешкання лікаря мати не впустила до помешкання. Співробітниками управління у справах дітей неодноразово здійснювались виходи у сім`ю, проводились профілактичні бесіди щодо належного виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків, утримання дітей, попереджено про адміністративну відповідальність у разі агресивного поводження із дітьми. 19.04.2021 року відділом превенції відділення поліції №7 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , доставлені до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №6» ДМР у зв`язку з тим, що мати дітей перебувала за місцем мешкання у стані сильного алкогольного сп`яніння, між нею та співмешканцем відбувалася сварка та бійка, перебування дітей за місцем мешкання з матір`ю загрожувало життю та здоров`ю дітей. На позачерговому засідання комісії з питань захисту прав дітей, яке відбулося 23.04.2021 року, членами комісії було ухвалено відібрати дітей. Розпорядженням голови адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради від 28.04.2021 року №101-р було ухвалено негайно відібрати дітей від батьків. Розпорядженням голови адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради від 28.04.2021 року № 114-р дитину [PERSON] , [INFO] , влаштовано до КЗ «Дніпропетровській спеціалізований будинок дитини» ДОР, [PERSON] перебуває в комунальному закладі «Центр підтримки дітей та сімей Барвінок» Дніпровської міської ради. Посилаючись на зазначене, позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; стягнути аліменти з [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на користь особи, яка буде виконувати обов`язки законного представника дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 14.09.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином. У наданій суду заяві представник позивача позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу у її відсутності та в заочному порядку. Відповідач причину неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву, заяв та клопотань суду не надавала. Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду за наявними у справі доказами та відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши справу, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України). Згідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 07.02.2012 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] народився [INFO] і його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 07.07.2020 року Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), [PERSON] народився [INFO] і його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19.05.2021 року Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). Наказом управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради № 3 від 07.02.2018 року [PERSON] , [INFO] , був взятий на облік як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах, з підстави проживання у сім`ї у якій батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Наказом управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради № 30 від 14.12.2020 року [PERSON] , [INFO] , був взятий на облік як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах, з підстави проживання у сім`ї у якій батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до інформації поліції Шевченківського району від 29.09.2016 року мати [PERSON] знаходилась напідпитку, вела себе агресивно по відношенню до свого сина [PERSON] та била його. У результаті виїзду поліції на [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 та за ч.1 ст. 184 КУпАП та направлено до суду. Наказом управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради № 41 від 01.11.2016 року дитину [PERSON] , [INFO] , був взятий на облік як такого, що зазнав жорстокого поводження з боку матері. За місцем мешкання дітей мати не створила належних умов для проживання, у квартирі брудно, присутній неприємний запах, вона та її співмешканець ведуть нездоровий спосіб життя, зловживають алкогольними напоями, не мають постійної роботи [PERSON] часто залишає місце мешкання, після залишення домівки 16.06.2020 року він був доставлений до Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 6» Дніпровської міської ради. Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Дніпрі ради № 183 від 17.07.2020 року дитина - [PERSON] , [INFO] , влаштовано до патронатної сім`ї [PERSON] у зв`язку з перебуванням матері у лікарні. Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Дніпрі ради № 307 від 16.10.2020 року продовжено строк перебування дитини - [PERSON] , [INFO] , в сім`ї патронатного вихователя [PERSON] . Відповідно до Розпорядження голови адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради від 15.01.2021 року №1-р з 17.01.2021 року виведено з патронатної сім`ї [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , та передано його на виховання та спільне проживання матері [PERSON] . За інформацією КЗО «СЗШ №119» ДМР, де навчається [PERSON] , у хлопчика часто виникають проблеми з навчанням, поведінкою та спілкуванням з товаришами; за весь час навчання хлопчик проявив себе як недисциплінований учень, навчається погано, потребує постійного контролю за навчанням та поведінкою; за характером [PERSON] різкий, емоційний, нестриманий, часто буває агресивний, провокує конфлікти та бійки, зовні буває неохайний, іноді ходить у брудному одязі. Мати не підтримує зв`язок з класним керівником, на телефонні дзвінки не відповідає, успіхами сина у навчанні не цікавиться, часто залишає [PERSON] вдома, не пояснюючи причини його відсутності в школі. [INFO] [PERSON] народила [PERSON] , який перебуває на обліку у фахівців: лікар-пульмонолог дитячий, лікар-ортопед травматолог дитячий, лікар-кардіолог дитячий, лікар-невролог дитячий; дитині рекомендовано оформлення статусу «дитина з інвалідністю». Відповідно до «Акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї, в якій мешкає дитина [PERSON] , [INFO] » від 15.09.2020 року, складеного спеціалістами управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради, обстежені житлово-побутові умови проживання за адресою [ADDRESS] , та з`ясовано, що квартира розташована на 2 поверсі 6-ти поверхового будинку, складається з однієї кімнати, коридору, кухні та санвузлу; умови проживання не відповідають санітарним нормам; у квартирі давно не проводилося генеральне прибирання, повітря затхле (палять), частково проведений ремонт, але шпалери в коридорі не доклеєні; ванна кімната та туалет теж потребують ремонту; є необхідні старі меблі; у кухні відсутня мийка. Зазначено, що стосунки в сім`ї бувають складними, мати дітей та її співмешканець схильні до вживання алкогольних напоїв, тому між ними часто виникають сварки та бійки; [PERSON] народила двійню (одна дитина померла), на той час, коли вона була в пологовому будинку, її малолітній син був влаштований в патронатну сім`ю, вона не має постійного місця роботи. За результатами відвідування члени комісії прийшли до висновку про те, що мати не виконує батьківські обов`язки належним чином, з нею в черговий раз проведена відповідна профілактична бесіда щодо належного виконання батьківських обов`язків та шкідливих звичок їй рекомендовано терміново провести генеральне прибирання у квартирі; вона в черговий раз попереджена про адміністративну відповідальність за ст. 184 КУпАП. Адміністрацією комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Дніпровської міської ради підготовлена відповідна документація, засідання комісії було призначено на 27.10.2020 року, але мати не з`явилася, на повторному засіданні 10.02.2021 року вона також не була; на планові огляди у березні 2021 року мати дитину не привела; 19.04.2021 року лікарем-педіатром та медичною сестрою при відвідуванні дітей за місцем мешкання лікаря мати не впустила до помешкання. Співробітниками управління у справах дітей неодноразово здійснювались виходи у сім`ю, проводились профілактичні бесіди щодо належного виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків, утримання дітей, попереджено про адміністративну відповідальність у разі агресивного поводження із дітьми. 19.04.2021 року відділом превенції відділення поліції №7 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , доставлені до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №6» ДМР у зв`язку з тим, що мати дітей перебувала за місцем мешкання у стані сильного алкогольного сп`яніння, між нею та співмешканцем відбувалася сварка та бійка, перебування дітей за місцем мешкання з матір`ю загрожувало життю та здоров`ю дітей. На позачерговому засідання комісії з питань захисту прав дітей, яке відбулося 23.04.2021 року, членами комісії було ухвалено відібрати дітей. Розпорядженням голови адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради від 28.04.2021 року №101-р було ухвалено негайно відібрати дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від батьків [PERSON] та [PERSON] . Розпорядженням голови адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради від 28.04.2021 року № 114-р дитину [PERSON] , [INFO] , влаштовано до КЗ «Дніпропетровській спеціалізований будинок дитини» ДОР, [PERSON] перебуває в Комунальному закладі «Центр підтримки дітей та сімей Барвінок» Дніпровської міської ради. Відповідно до інформації Комунального закладу «Центр підтримки дітей та сімей Барвінок» Дніпровської міської ради від 19.10.2022 року за весь час перебування дитини [PERSON] з 05.05.2021 року у закладі мати не відвідувала дитину, не цікавилась його життям та станом здоров`я, ніякої матеріальної допомоги (сезонний одяг, канцтовари) не надавала, з адміністрацією та психологами центру не спілкувалась, успіхами дитини не цікавилась, діти з 03.032022 року знаходяться в Закарпатській області м.Мукачево. Відповідно до листа від 22.02.2023 року Комунального закладу «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради», з моменту зарахування дитини [PERSON] , [INFO] , до даного закладу по 07.04.2022 року мати [PERSON] дитину не відвідувала, не цікавилась станом його здоров`я; з 07.04.2022 року по теперішній час малолітні вихованці даного закладу перебувають в евакуації в Нідерландах. Вбачається, що [PERSON] потребує постійного догляду, має інвалідність через вроджену двобічну клешоногість із значними та стійкими порушеннями опорно-рухомого апарату. Таким чином, мати дітей ухиляється від виконання батьківських обов`язків, протягом тривалого часу не належним чином виконувала свої обов`язки щодо виховання дітей під час їх проживання з нею; не створила належних умов для їх проживання, отримання дітьми належних освітніх послуг, не забезпечила [PERSON] місцем для навчання, [PERSON] не отримував належного догляду, медичного лікування; мати постійно вживає алкогольними напоями, долею дітей протягом більше двох років взагалі не цікавиться на в закладах ні в управлінні-служби у справах дітей. Тривале не вирішення питання про позбавлення батьківських прав порушую право дітей на сімейне виховання. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.12.2021 року у справі № 200/10447/19 [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно своєї старшої дитини. Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2022 року [PERSON] визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України з призначенням покарання у вигляді двох років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання. Відповідно до Висновку від 11.05.2021 року № 4/3-40 Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Таким чином, судом встановлено, що мати дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] із своїми дітьми не спілкується, тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, дітей у медичних закладах не відвідує, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, тривалий час не цікавиться їх життям, розвитком, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти, чим свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками., що не спростовано. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На вказане посилається і у Пленумі Верховний Суд України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007р. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява N 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейного життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61 2175св20), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 22.09.2021 року у справі № 0907/2-5553/2011. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява N 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України"). Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, зокрема, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини та наведені положення законодавства, в тому числі практику Європейського суду з прав людину як джерело права, суд вважає, що в судовому засіданні знайшли підтвердження ті обставини, що відповідачка тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не приймає участі у їх житті, розвитку, підготовці до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання дітей; особисто не спілкується з дітьми, не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, чим свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, що нею не спростовано. Отже, суд дійшов зазначеного висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно її дітей, зважаючи на те, що в ході розгляду справи встановлено вину в діях відповідача щодо невиконання покладеного на неї законом обов`язку щодо виховання дітей та її свідомого ухилення на протязі тривалого часу від виконання батьківських обов`язків щодо дітей, і докази того, що змінити її поведінку в кращу сторону у суда відсутні. Суд також вважає, що хоч позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, проте з огляду на встановлені в ході розгляду справи обставини вважає за необхідним задовольнити позов в цій частині, що буде відповідати інтересам дітей, молодший з яких потребує лікування спеціалістів за станом здоров`я та поміщення у спеціальний медичний заклад, та які тривалий час перебувають без участі матері у їх житті. Зважаючи на викладене, позовні вимоги позивача про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню. Також, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачення з ними, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На це вказує і Верховний суд у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18, провадження № 61-10531св21. Крім зазначених позовних вимог позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, утримання відповідачем своєї дитини є не її правом, а є її обов`язком. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також положеннями ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Так, статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь особи яка буде виконувати обов`язки законного представника дитини, до досягнення дитиною повноліття. Судовим розглядом даної справи встановлено, що відповідачка [PERSON] не надає матеріальну допомогу на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Таким чином, з огляду на те, що відповідач зобов`язана утримувати дітей до досягнення ними повноліття, створювати необхідні умови для їх розвитку та життя, від чого, як судом встановлено, вона ухиляється, суд приходить до висновку про задоволення і цих позовних вимог у повному обсязі. Будь-яких доказів неможливості надавати матеріальну допомогу - як то за станом здоров`я, перебування на утриманні інших осіб, відповідачем суду не надано. Тому позовні вимоги позивача про стягнення з [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на користь особи, яка буде виконувати обов`язки законного представника дітей, у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дітьми повноліття підлягають задоволенню, при цьому початок стягнення аліментів слід обраховувати з дня подачі позову - з 17.05.2021 року . З урахуванням вищевказаного, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення про стягнення аліментів на утримання дітей в межах суми платежу за один місяць. В порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідачка підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. за позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та 1073,60 грн. про стягнення аліментів, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду на Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved