Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

31 березня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому просив зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з [PERSON] на [PERSON] , на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму, щомісячно з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. На підставі ухвали судді Лубенського міськрайонного суду від 03.04.2023 вказана заява передана до Чорнухинського районного суду для розгляду. Свої вимоги мотивував тим, що під час спільного проживання із [PERSON] , [INFO] у них народився син [PERSON] , який в даний час проживає з матір`ю. Спільне життя не склалося і вони припинили спільне проживання, але продовжує приймати участь у вихованні сина та надає кошти на його утримання в добровільному порядку. 12 травня 2017 року він уклав шлюб з [PERSON] [INFO] у них народився син [PERSON] . З 20 січня 2022 року він вступив на військову службу за контрактом. Обом своїм синам в достатній мірі надавав матеріальну допомогу і приймав участь у їхньому вихованні. Судовим наказом Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 березня 2023 року з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 27 лютого 2023 року до досягнення дитиною повноліття. На даний час він зобов`язаний сплачувати аліменти на меншого сина [PERSON] , [INFO] та надає в добровільному порядку матеріальну допомогу старшому сину [PERSON] , [INFO] , тобто утримує двох неповнолітніх дітей одночасно. Необхідність надання матеріальної допомоги всім своїм дітям та непропорційне визначення розміру аліментів на найменшого сина призводить до зміни його матеріального стану. Відповідно на двох неповнолітніх дітей він повинен сплачувати одну третину свого заробітку. При видачі судового наказу суд не врахував перебування на його утриманні старшого неповнолітнього сина, а також наявність повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка на даний час продовжує навчатись у вищому учбовому закладі. Тому просив\~зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. 30.05.2023 представник відповідача адвокат Ніколаєва Г.Г. подала відзив на позов у якому просила відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що позивачем не зазначено в позовній заяві про його матеріальний стан, тобто не зрозуміло чи погіршився його матеріальний стан в зв`язку з стягнення аліментів саме в розмірі частини від його доходу. До позовної заяви позивачем не додано доказів утримання старшого сина. Відсутні судові рішення про стягнення аліментів, нотаріальні договори, які б це підтверджували, квитанції про систематичну сплату аліментів старшому синові та інше. Тобто по суті позивачем констатовано лише факт наявності інших дітей. Позовна заява та додатки до неї не містять доказів продовження навчання старшою дитиною та необхідності надавати їй допомогу, а також фактів її надання. Тому у позивача станом на даний час є дві неповнолітні дитини, яких він теоретично утримує і може це робити далі в рівних частках, що не перевищуватимуть 50% його доходу. Тому розмір аліментів встановлений судовим наказом Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 березня 2023 року відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення, у зв`язку з тим, що позивач має ще одну неповнолітню дитину, без підтвердження погіршення його матеріального становища та сплати ним аліментів на старшого сина, не буде спрямовано на належне забезпечення спільного сина сторін. Ухвалою суду від 01.05.2023 року прийнято позов до розгляду та призначено судове засідання на 30.05.2023 року. У судовому засіданні представник позивача адвокат Садовий В.В. заявлений позов підтримав повністю, просив задовольнити вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Також в судовому засіданні додав, що звернення до суду [PERSON] із позовом про зменшення аліментів, зумовлено тим, що така процедура прописана в чинному законодавстві, це певна форма оскарження, тобто не погодження із судовим наказом, який виданий на підставі заяви відповідача. Зазначив, що відповідачка у заяві про видачу судового наказу не вказала, що у [PERSON] є ще одна неповнолітня дитина на утриманні. Також зазначив, що матеріальне становище позивача не погіршилось. Вважає, що оскільки позивач утримує двох неповнолітніх дітей, то має право на зменшення розміру аліментів до 1/6 всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Також адвокат Садовий В.В. в судовому засіданні зауважив, що в разі не задоволення судом позовних вимог, повнолітня донька, яка навчається та мати старшого сина позивача будуть змушені звернутись до суду із позовами про стягнення на їх користь аліментів із [PERSON] , щоб в подальшому зменшити розмір аліментів, що стягуються на утримання меншого сина з 1/4 до 1/6 всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні відповідач [PERSON] , позовні вимоги не визнала в повному обсязі, проти задоволення позовних вимог заперечує. Суду пояснила, що позивач подав позов про зменшення аліментів на її думку необґрунтовано. На той період часу коли вона звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу їй було відомо, що позивач аліменти не сплачує, а лише інколи матеріально допомагає матері його старшого сина. Під час спільного проживання із позивачем останній своїй повнолітній дочці кожного місяця добровільно сплачував по 3000 гривень. Чи надає він доньці зараз матеріальну допомогу їй невідомо. З їх спільним сином [PERSON] , позивач не спілкується. Позовні вимоги не визнає. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю старшого сина позивача, суду пояснила, що [PERSON] надавав їй матеріальну допомогу на утримання їх спільного сина, зазначивши, що дружині [PERSON] про це не було відомо. Її син [PERSON] певний час проживав у сім`ї [PERSON] і вона не заперечувала, щоб син спілкувався з батьком. У 2017 році вона звернулась до суду про стягнення з позивача аліментів на утримання їх спільного сина, позов було задоволено. Після того як вона звернулась до виконавчої служби із виконавчим листом про стягнення аліментів, між нею та [PERSON] була домовленість про виплату останнім всієї суми аліментів згідно виконавчого листа до досягнення дитиною повноліття. Після того, як [PERSON] сплатив їй усю суму аліментів, вона звернулась до виконавчої служби із заявою про повернення виконавчого листа у зв`язку із сплатою боржником усієї суми аліментів до 18 річчя дитини. На даний час аліменти не сплачуються. Свідок [PERSON] зазначила, що на даний момент [PERSON] надає їй матеріальну допомогу в розмірі 1000 щотижня. Зараз перебуває у шлюбі з іншим чоловіком, є спільна дитина. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як убачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого виконкомом Мелехівської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області, [PERSON] та [PERSON] , 12.05.2017 зареєстрували шлюб, актовий запис № 01. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Судом установлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, за час якого в них народилися син [PERSON] , [INFO] . Як вбачається зі свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 04.01.2018 року, батьками [PERSON] , записані [PERSON] та [PERSON] . Судовим наказом Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 березня 2023 з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з 27.02.2023 до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.05.2014, у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] . Також згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.02.2017, у [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON] , [INFO] . Визначаючись щодо заявлених позовних вимог та встановлених обставин, суд керується таким. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга\~статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Зокрема,\~статтею 180\~СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку В ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»\~зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей\~150,\~180 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Частина третя\~статті 181 СК України\~визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч. 1\~ст.\~192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Пунктом 23\~постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~15.05.2006\~№3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно із ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. А тому, зміна сімейного становища чи погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 128 КЗпП України - обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статі, не поширюється на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70%. Ч. 4 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» є аналогічною ч. 3 ст. 128 КЗпП України стосовно не поширення обмежень на відрахування із заробітної плати в разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що він сплачує аліменти на інших дітей. Однак позивач в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не надав суду будь яких доказів того, що його матеріальний стан погіршився, з матеріалів справи не вбачається, що дохід позивача зменшився. При цьому, докази, які б вказували на зменшення доходу позивача, внаслідок зміни сімейного стану позивача (укладення нового шлюбу та народження дітей), а також докази того, що діти перебувають лише на утриманні позивача, у матеріалах справи відсутні. Також суд зауважує, що зміна сімейного стану позивача, а саме утримання дітей від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Зокрема, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Копії виписок «Ощадбанк» про зарахування коштів на рахунок [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , [INFO] , на загальну суму 11500 гривень, сформовані в «Ощад 24/7», що надані представником позивача в судовому засіданні на підтвердження сплати позивачем аліментів, суд не бере до уваги, оскільки вони не підтверджують походження цих коштів та не ідентифікують платника. Також суд звертає увагу на той факт, що позивач не довів належними та допустимими доказами покращення матеріального стану відповідача. Так, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Статтею 81\~ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що визначений судовим наказом Лубенського міськрайонного суду Полтавської області розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього [PERSON] [INFO] та повнолітньої [PERSON] [INFO] , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення неповнолітнього [PERSON] [INFO] , та суперечитиме його інтересам, тому суд не вбачає підстав для зменшення розміру аліментів з 1/4 частини на 1/6, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні позовної вимоги. Ухвалюючи таке рішення, суд виходить із рівності всіх перед законом та судом, з вимог діючого законодавства, та з метою захисту інтересів дитини. При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення сторін, викладені у заявах по суті справи, не спростовують висновків суду та встановлених судом фактичних обставин справи і не можуть впливати на законність даного судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи,покладаються:1) у разі задоволення позову-на відповідача;2)у разі відмови в позові -на позивача;3)у разі часткового задоволення позову -на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed