Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису та просила видати обмежувальний припис. Заява мотивована тим, що [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] . [PERSON] чоловік заявника, з яким [PERSON] перебувала в шлюбі з 30.06.1990 року по 27.10.2006 рік. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниця від 27.10.2006 року, справа № 2- 3741/06, шлюб між сторонами було розірвано. Наразі заявник та заінтересована особа проживають окремо, проте 13.04.2021 року постановою Вінницького апеляційного суду у справі №127/31112/19 за [PERSON] було визнано право на 7/20 частки квартири за адресою [ADDRESS] . Заявник зазначає, що вона потерпає від насильства зі сторони [PERSON] , який вчиняв домашнє насильство в минулому, проте після прийняття рішення про поділ квартири, таке насильство стало регулярним та систематичним, від 06.03.2023 року у [PERSON] не було жодних спокійних вихідних, щотижня [PERSON] приходив до квартири, де проживає заявник, використовує словесні образи, погрози, залякування, вимагає продати квартиру, вимагає грошові кошти за свою частку квартири і подальше залишення в спокої заявника. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.12.2015 року у справі № 127/27049/15-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді тридцяти годин громадських робіт за вчинення насильства відносно колишньої дружини [PERSON] . Неодноразово [PERSON] зверталася в органи поліції для власного захисту: звернення від 11.03.2023 року щодо конфлікту з чоловіком було зареєстроване ІП «Єдиний облік» Вінницького РУН ГУНП за №3420; звернення від 12.03.2023 по факту вчинення домашнього насильства колишнім чоловіком було зареєстроване ІП «Єдиний облік» Вінницького РУН ГУНП за №3464. Відносно [PERSON] складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Повідомлення від 13.03.2023 з приводу неправомірних дій колишнього чоловіка було зареєстроване ІП «Єдиний облік» Вінницького РУН ГУНП за №3525; повідомлення від 01.04.2023 року по факту вчинення домашнього насильства колишнім чоловіком, зареєстроване ІП «Єдиний облік» Вінницького РУП ГУНП за №4510; звернення від 08.04.2023 року щодо непорозуміння із колишнім чоловіком, зареєстроване ІП «Єдиний облік» Вінницького РУП ГУНП за №4908, та 14.04.2023 року відносно [PERSON] [INFO] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Внаслідок вказаних подій у заявниці погіршився стан здоров`я, з`явилася тривожність, занепокоєння, боязкість, нерішучість, внаслідок чого вона звернулася за психологічною допомогою до Вінницького міського центру соціальних служб та до сімейного лікаря. Згідно виписки із медичної карти амбулаторної хворої від 16.03.2023 року слідує, що [PERSON] [INFO] , звернулася 10.03.2023 до сімейного лікаря та їй встановлено діагноз: гіпертонічна хвороба 2 ст. 2 ст. РССУ 2 Кризовий перебіг, класифікація за МКХ10:111.9, причини звернення деталізовано в огляді лікаря загальної практики сімейної медицини від 10.03.2023 року, серед яких зазначено нестабільність артеріального тиску, серцебиття, головний біль, відчуття тривоги, нервування, напруженості. 29.03.2023 року фахівцем Вінницького міського центру соціальних служб Вінницької міської ради було проведено оцінку потреб сім`ї [PERSON] [INFO] , внаслідок чого було оглянуто квартиру за адресою [ADDRESS] . Вказаним актом виявлено, що [PERSON] у вказаній квартирі не проживає, також виявлено, що [PERSON] має незадовільний стан здоров`я внаслідок гіпертонічної хвороби у зв`язку із конфліктами, які створює колишній чоловік, жінка перебуває у незадовільному емоційному стані через неконтрольовану поведінку колишнього чоловіка. Згідно висновку оцінки потреб [PERSON] (соціальна карта № [NUMBER] ), наявні складні життєві обставини, основні ознаки та чинники, які спричиняють складні життєві обставини є факти вчинення домашнього насильства з боку колишнього чоловіка. Відповідно до психологічної характеристики від 20.04.2023 за №01-07/330, [PERSON] з 21.03.2022 року знаходиться на обліку в Вінницькому міському центрі соціальних служб, як така, що опинилася у складних життєвих обставинах, внаслідок вчинення домашнього насильства. В межах отримання соціальної послуги соціального супроводу жінка отримує послуги консультування психолога, що відбуваються регулярно з 21.03.2022 року. На початку роботи було проведено тестування для визначення її психоемоційного стану. Використовувались методики: самооцінка психічних станів, повний кольоровий тест Люшера, метод портретних виробів (тест Сонді), психодіагностичний тест ПДТ, шкала тривоги Бека. Результати тестування свідчили про бажання жити в спокійних і впорядкованих умовах, в яких можна впевнено почуватися. Наполегливо опирається зв`язку, який сприймається як незадовільна залежність. Рішуче вимагає поваги до власних уподобань і звичок, відкрито прагне до незалежності. Відчуває, що має продовжувати боротьбу із зневажливим до себе ставленням та відкритою експатацією. Займає виражену оборонну позицію. Досі вдається стримувати збудження та агресивність. У зв`язку із викладеним вище, заявник була змушена звернутись до суду з заявою про видачу обмежувального припису. Ухвалою суду від 30.05.2023 року, заяву [PERSON] про видачу обмежувального припису було залишено без руху та заявнику визначено строк для усунення виявлених недоліків. 02.06.2023 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] про виправлення недоліків. Ухвалою суду від 05.06.2023 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами окремого провадження. У судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник - адвокат Плотиця В.В. заяву підтримали та просили її задовольнити з підстав, викладених у заяві. Заінтересована особа [PERSON] та його представник - адвокат Грабік М.С., в судовому засіданні заперечили щодо задоволення заявлених вимог, посилаючись на їх необгрунтованість та на обставини, зазначені у писмових запереченнях, долучених до матеріалів справи. Вислухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] , перебували в шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.10.2006 року було розірвано. За час шлюбу сторонами було придбано однокімнатну квартиру по [ADDRESS] . Постановою Вінницького апеляційного суду від 13.04.2021 року у справі №127/31112/19 за [PERSON] було визнано право на 7/20 частки квартири за адресою [ADDRESS] . Відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 02.12.2015 року у справі № 127/27049/15-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді тридцяти годин громадських робіт за вчинення насильства відносно колишньої дружини [PERSON] . Як вбачається із листів Національної поліції України, [PERSON] , неодноразово зверталася в органи поліції для власного захисту: звернення від 11.03.2023 року щодо конфлікту з чоловіком було зареєстроване ІП «Єдиний облік» Вінницького РУН ГУНП за №3420; звернення від 12.03.2023 по факту вчинення домашнього насильства колишнім чоловіком було зареєстроване ІП «Єдиний облік» Вінницького РУН ГУНП за №3464. Відносно [PERSON] складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Повідомлення від 13.03.2023 з приводу неправомірних дій колишнього чоловіка було зареєстроване ІП «Єдиний облік» Вінницького РУН ГУНП за №3525; повідомлення від 01.04.2023 року по факту вчинення домашнього насильства колишнім чоловіком, зареєстроване ІП «Єдиний облік» Вінницького РУП ГУНП за №4510; звернення від 08.04.2023 року щодо непорозуміння із колишнім чоловіком, зареєстроване ІП «Єдиний облік» Вінницького РУП ГУНП за №4908, та 14.04.2023 року відносно [PERSON] [INFO] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Згідно виписки із медичної карти амбулаторної хворої від 16.03.2023 року слідує, що [PERSON] [INFO] звернулася 10.03.2023 до сімейного лікаря та їй встановлено діагноз гіпертонічна хвороба 2 ст. 2 ст. РССУ 2 Кризовий перебіг, класифікація за МКХ10:111.9, причини звернення деталізовано в огляді лікаря загальної практики сімейної медицини від 10.03.2023 року, серед яких зазначено нестабільність артеріального тиску, серцебиття, головний біль, відчуття тривоги, нервування, напруженості. Відповідно до психологічної характеристики від 20.04.2023 за №01-07/330 [PERSON] з 21.03.2022 року знаходиться на обліку в Вінницькому міському центрі соціальних служб, як така, що опинилася у складних життєвих обставинах, внаслідок вчинення домашнього насильства. Як вбачається із Акту оцінки потреб сім`ї від 29.03.2023 року фахівцем Вінницького міського центру соціальних служб Вінницької міської ради проведено оцінку потреб сім`ї [PERSON] , було оглянуто квартиру за адресою [ADDRESS] . Вказаним актом виявлено, що [PERSON] у вказаній квартирі не проживає, виявлено, що [PERSON] має незадовільний стан здоров`я внаслідок гіпертонічної хвороби у зв`язку із конфліктами, які створює колишній чоловік, жінка перебуває у незадовільному емоційному стані через неконтрольовану поведінку колишнього чоловіка. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.07.2022 року, яке набрало законної сили 11.08.2022 року, усунуто перешкоди у користуванні квартирою, шляхом вселення [PERSON] у квартиру [ADDRESS] . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.09.2021 року, у спільній частковій власності [PERSON] , перебуває 7/20 частки квартири [ADDRESS] . Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.06.2023 року, провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Із Виписки із медичної карти амбулаторого (стаціонарного) хворого кардіологічного відділення для хворих з порушенням ритму №2190 від 19.05.2023 року, виданої КНП "Вінницький регіональний клінічний лікувально-діагностичний центр серцево-судинної патології" вбачається, що [PERSON] встановлено діагнох: ІХС. Стенокардія напруги ІІІ ФК. Дифузний кардіосклероз. Аортосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. 2 с., РССУ-високий. Наведені вище обставини визнаються як заявником так заінтересованою особою, а тому доказуванню, в силу ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягають. Відповідно до пункту першого частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 2, 7 частини другої статті 3 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; батьки (мати, батько) і дитина (діти). Відповідно до пунктів 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. З системного аналізу вказаних норм закону слідує, що для застосування встановлених у наведеному законі заходів судом, на підставі належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів має бути встановлено, що особа, яка звертається до суду з заявою про видачу обмежувального припису є такою, що постраждала від домашнього насильства та потребує забезпечення безпеки. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Крім того, обставинами, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису є факти вчинення кривдником одного з видів насильства передбачених статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Доказами, що підтверджують дані обставини можуть бути матеріали якими підтверджується наявність провадження (кримінального чи про адміністративне правопорушення) щодо особи, яка вчинила домашнє насильство, винесення термінового заборонного припису, інформації про внесення відомостей до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства, показання свідків, висновки експертиз, власна фіксація подій на аудіо- або відеоносії, фіксація з нагрудних камер поліцейських, повідомлення про подію в заклади охорони здоров`я, медичні довідки, роздруківки текстових повідомлень, копії заяви до поліції тощо. У разі неможливості надати зазначені докази, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування. При вирішенні питання щодо застосування тимчасового обмеження права власності кривдника шляхом встановлення судом обмежувального припису суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи з урахуванням того, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи (постанова Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19). Стосовно оцінки ризиків повторного вчинення кривдником домашнього насильства, слід зауважити, що уповноважений представник поліції за кожним випадком домашнього насильства на кожну постраждалу особу складає оцінку ризиків відповідно до наказу Міністерства соціальної політики України, Міністерства внутрішніх справ України від 13 березня 2019 року № 369/180 "Про затвердження Порядку проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства". Необхідність видачі обмежувального припису заявник аргументувала тим, що вона є особою, яка постраждала від домашнього насильства, яке чинилось відносно неї заінтересованою особою [PERSON] з приводу чого вона зверталась до органів національної поліції з відповідними заявами для притягнення [PERSON] до встановленої законом відповідальності. Поряд з цим власне самі звернення до органів національної поліції з заявами щодо вчинення [PERSON] відносно заявника домашнього насильства, не доводять обставин, про які йдеться у заяві. Такі звернення самі по собі не є в розумінні закону підставами для застосування судом заходів тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, оскільки достовірно не вказують на обставини вчинення певною особою відносно заявника домашнього насильства. Відповідно у суду відсутні підстави для тверджень про те, що заявник є особою, яка постраждала від домашнього насильства та відповідно відсутні підстави для застосування судом до такої особи заходів з забезпечення безпеки заявника, як постраждалої від домашнього насильства особи. Так, відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 02.12.2015 року визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, однак окрім даної постанови [PERSON] не надано жодних протоколів про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Навпаки, постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.06.2023 року, наданою заінтересованою особою [PERSON] , провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Інших доказів, які б вказували на те, що заявник у справі [PERSON] є особою, яка постраждала від домашнього насильства, яке ніби то чинилось відносно неї заінтересованою особою [PERSON] , матеріали справи не містять. У встановленому законом порядку обставини вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно [PERSON] перед судом не доведено, будь яких належних доказів завдання заявнику заінтересованою особою будь якої шкоди (фізичного, психологічного, економічного, будь якого іншого характеру) суду не представлено. Суд зазначає, що вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно [PERSON] мало б бути доведено належними доказами, оскільки рішення суду, яке обмежує будь яке цивільне право особи не може грунтуватись на припущеннях та виключно на твердженнях [PERSON] . Сам факт звернення [PERSON] до правоохоронних органів із заявою про вчинення [PERSON] відносно неї домашнього насильства, не підтверджує факт того, що останній вчинив щодо неї психологічне чи фізичне насильство, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Крім того, будь-яких інших даних, про притягнення [PERSON] за заявами [PERSON] до будь-якого виду відповідальності матеріали справи не містять. Таким чином [PERSON] , в порушення вимог ст.81 ЦПК України, не надано суду належних, допустимих, достовірних, достатніх та загалом будь яких доказів на підтвердження фактів вчинення [PERSON] відносно неї психологічного, економічного та/або фізичного насильства, а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому у випадку не видачі щодо [PERSON] обмежувального припису, а тому законні підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису у суду відсутні. З огляду на висновки суду про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог щодо видачі обмежувального припису, судові витрати, від яких заявник був звільнений при зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису відповідно до правил ст. 141 ЦПК Українинеобхідно віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed