Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

у липні 2020 року [PERSON] , як законний представник неповнолітнього [PERSON] , звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила усунути неповнолітньому [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом позбавлення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] права користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що неповнолітньому [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.05.2019 року, виданого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Василевською О.П. [PERSON] зазначає, що у вказаній квартирі проживають рідні тітка та дядько неповнолітнього [PERSON] , які блокують доступ до квартири та не впускають у квартиру, тим самим перешкоджають у здійсненні права власності на квартиру. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.09.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 29). 28.10.2020 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов до суд відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідачем вказано, що право власності неповнолітнього [PERSON] на спірну квартиру оспорюється у суді, зокрема, є предметом судового провадження № 752/21544/14-ц. Крім того, зазначено проте, що позивачем не надано в розпорядження суду доказів на підтвердження тих обставин, що відповідачами чиняться перешкоди позивачу у користуванні спірною квартирою (а.с. 37-41). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.11.2020 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] , поданої в інтересах неповнолітнього [PERSON] , про забезпечення позовних вимог (а.с. 88-90). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.02.2021 року зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 752/21544/14-ц за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , в інтересах якого діють законні представники - [PERSON] та [PERSON] , про визнання заповіту недійсним (а.с. 101-103). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2022 року поновлено провадження у справі (а.с. 118). У травні 2023 року позивачем подано до суду заяву про зміну предмету позову, в якій просила суд: усунути неповнолітньому [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з квартири [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] чинити перепони у користуванні [PERSON] квартирою [ADDRESS] . 22.06.2023 року до суду надійшла заява від позивача про розгляд справи у її відсутність. Відповідачі у судове засідання не з?явились, із заявами та клопотаннями до суду не звертались. Про день та час судового засідання були повідомлені судом належним чином, однак поштові відправлення повернулись до суду без вручення адресату у зв?язку із відсутністю адресатів за вказаною адресою. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що неповнолітній [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія та номер 7-266, виданого 31.05.2019 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Василевською О.П.. Право власності [PERSON] на вказану квартиру зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 47145140 від 31.05.2019 року. Наведена обставина стверджується даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.05.2019 року № 168831312 (а.с. 16). Згідно інформації, наданої Управлінням організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції України від 17.07.2020 року, 08.07.2020 року [PERSON] неодноразово зверталась на спецлінію «102» у зв?язку із протиправними діями відповідачів, які перешкоджають [PERSON] із сином потрапити у квартиру [ADDRESS] (а.с. 63-65). Також, судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.08.2022 року, постановленим у цивільній справі № 752/21544/4-ц, провадження № 2/752/24/22 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] - законних представників [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним заповіту, складеного [PERSON] на користь [PERSON] , посвідченого 15.07.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скринником С.М. за реєстровим номером 983 (а.с. 106-117). Постановою Київського апеляційного суду від 22.03.2023 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12.08.2022 року залишено без змін (а.с. 172-178). Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. За змістом положень статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. В силу положень частини першої статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Частиною третьою статті 116 ЖК УРСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Доказів, які б свідчили про підстави вселення відповідачів у спірну квартиру, матеріали справи не містять. Судом встановлено, що відповідачі не є членами сім?ї власника житла. Враховуючи, що в ході судового розгляду відповідачі не довели належними і допустимими доказами своє право на проживання у квартирі [ADDRESS] , а так само законність вселення в дане жиле приміщення, відтак останні підлягають виселенню з нього. Враховуючи встановлені обставини, суд надходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв? язку із чим, на думку суду, права неповнолітнього [PERSON] підлягають захисту судом шляхом виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з квартири [ADDRESS] . Питання про розподіл судових витрат вирішити в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial