Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

У червні 2016 року Акціонерне товариство «Правекс-Банк» звернулось до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувало тим, що між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір. У відповідності до умов кредитного договору Позивач надав кредитну лінію Відповідачу [PERSON] у розмірі 20 400 доларів США., а [PERSON] зобов`язувалася повернути його в повному обсязі та оплатити відповідну плату за користування кредитом. Відповідно до п.1.2 кредитного договору [PERSON] зобов`язується повернути кредит в повному обсязі в валюті кредиту в строк до 26.09.2025 на рахунок в ПАТ КБ «Правекс-Банк» зі сплатою 12% річних. Згідно з п.п. 1.2, 1.3, 1.4, 1.5 кредитного договору [PERSON] зобов`язується своєчасно повернути кредит та сплачувати проценти за користування ним. Станом на 18.05.2016 відповідачкою [PERSON] не виконані зобов`язання за кредитним договором та існує заборгованість у розмірі 20\~699\~доларів США 92 центи, а саме: заборгованість по кредиту 11\~988,88\~доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.06.2016 становить 300\~891 грн. 99 коп., заборгованість по відсоткам 8\~711 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.06.2016 становить 218 626 грн. 11 коп. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між [PERSON] та позивачем було укладено договір поруки № 126-025/05Р від 26.09.2005. Відповідно до п.1.1 договору поруки [PERSON] зобов`язується нести солідарну відповідальність перед кредитором за виконання у повному обсязі зобов`язань [PERSON] за кредитним договором та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штраф, пені), вчасного та у повному обсязі та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 26.09.2025 у розмірі 20\~400 доларів США та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості. Згідно з пунктом 4.1 договору поруки вона діє до 26.09.2028. З огляду на викладене та вимоги законодавства позивач просив суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на його користь заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 126-025/05 Р у розмірі 20 699 доларів США 92\~центи. Ухвалою суду від 22.08.2016 було відкрито провадження у справі. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.12.2017 було: позовні вимоги задоволено; стягнуто солідарно з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» (код ЄДРПОУ 14360920) заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 126-025/05 Р у розмірі 20 699 доларів США 92\~центи, що за курсом НБУ станом на 02.06.2016 становить 519 518 грн. 11\~коп.; стягнуто з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» (код ЄДРПОУ 14360920) судовий збір в сумі 3 896 грн. 39 коп.; стягнуто з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» (код ЄДРПОУ 14360920) судовий збір в сумі 3 896 грн. 39 коп. 14.04.2020 відповідач [PERSON] подав до суду заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.08.2020 було: задоволено заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором; скасовано заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.12.2017 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 03.12.2020 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. 26.05.2021 представник Відповідача [PERSON] адвокат Топольський Володимир Олегович подав відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач зазначив, що не визнає заявлені позовні вимоги та вважає, що цей позов не може бути задоволений судом. У відзиві відповідач зазначив, що підставами для відмови у задоволенні позову є: сплив строків позовної давності; недоведеність видачі кредиту у повному розмірі та у вказаній валюті й сумі; недоведеність розрахунку заборгованості; недоведеність факту виконання Позивачем своїх власних зобов`язань та порушення Відповідачами своїх; порушення при укладенні договору Закону України «Про захист прав споживачів» та припинення поруки Відповідача [PERSON] . 24.06.2021 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з позицією відповідача, викладеною у відзиві на позов та вказує на те, що зобов`язання за Кредитним договором та порука не були припиненні, обставини на які посилається Відповідач є необґрунтованими, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.07.2021 було витребувано у Акціонерного товариства «Правекс-Банк» матеріали кредитної справи [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) в оригіналі для огляду під час судового засідання та у засвідчених копіях - для долучення до матеріалів справи, у тому числі наступні докази: 1) заяву [PERSON] на видачу кредиту за Кредитним договором № 126-025/05Р від 26.09.2005; 2) заяву на видачу готівки, платіжне доручення чи інший первинний бухгалтерський документ про фактичну видачу кредиту готівкою в іноземній валюті [PERSON] за Кредитним договором № 126-025/05Р від 26.09.2005; 3) витяг з касової книги відділення ПАТ\~«Правекс-Банк»\~станом на 28.07.2006, щодо видачі кредиту готівкою в іноземній валюті [PERSON] за\~Кредитним договором\~№ 126-025/05Р від 26.09.2005; 4) витяг з Книги обліку готівки та інших цінностей операційної каси відділення ПАТ «Правекс-Банк» на дату 26.09.2005, щодо видачі кредиту готівкою в іноземній валюті [PERSON] за Кредитним договором № 126-025/05Р від 26.09.2005 щодо фактичної наявності цих коштів у касі 26.09.2005 у повній сумі; 5) видатковий касовий ордер відділення ПАТ «Правекс-Банк» на дату 26.09.2005, щодо видачі кредиту готівкою в іноземній валюті [PERSON] за\~Кредитним\~договором\~№ 126-025/05Р\~від 26.09.2005 щодо фактичної наявності цих коштів у касі 26.09.2005 у повній сумі; 6) заяву [PERSON] та Договір між ПАТ «Правекс-Банк» і [PERSON] про відкриття їй до 26.09.2005 включно поточного рахунку, на який було перераховано кредитні кошти; 7) виписки по всім рахункам, на яких обліковувалось ПАТ «Правекс-Банк» погашення заборгованості\~ [PERSON] \~за Кредитним договором № 126-025/05Р від 26.09.2005 від початку існування до моменту складання виписки; 8) докази направлення та фактичного одержання повідомлення [PERSON] про підвищення відсоткової ставки за Кредитним договором № 126-025/05Р від 26.09.2005 з 11.12.2007 до 13% річних, з 11.03.2008 до 14% річних; 9) інформаційний лист, графік платежів\~чи інший\~доказ повідомлення [PERSON] про детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача та іншої інформації про споживче кредитування до укладення Кредитного договору № 126-025/05Р від 26.09.2005 з розрахунком щомісячних платежів та загальної сукупної вартості кредиту окремо по тілу кредиту, процентам, іншим видам платежів (страхування, комісії та ін.). Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.12.2021 було позов Акціонерного товариства «Правекс-Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 29.09.2022 було: задоволено апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Правекс-Банк»; скасовано ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.12.2021; справу № 369/5662/16-ц направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. У судове засідання 30.05.2023 учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі. Представник позивача подав до суду клопотання, в якому просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Оскільки відповідачі своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористались, заяв та клопотань від них не надходило, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачів за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] 26.09.2005 уклали кредитний договір №\~126-025/05Р. Доказів того, що вказаний кредитний договір визнано недійсним, суду надано не було, тому суд виходить з презумпції дійсності правочину. У відповідності до умов кредитного договору Позивач надав кредитну лінію Відповідачу [PERSON] у розмірі 20 400 доларів США., а [PERSON] зобов`язувалася повернути його в повному обсязі та оплатити відповідну плату за користування кредитом. Відповідно до п.1.2 кредитного договору [PERSON] зобов`язується повернути кредит в повному обсязі в валюті кредиту в строк до 26.09.2025 на рахунок в ПАТ КБ «Правекс-Банк» зі сплатою 12% річних. Згідно з п.п. 1.2, 1.3, 1.4, 1.5 кредитного договору [PERSON] зобов`язується своєчасно повернути кредит та сплачувати проценти за користування ним. З огляду на п. 1.3 Кредитного договору у разі невиконання або неналежного виконання умов цього договору розмір відсоткової ставки збільшується на 1% річних. Пунктом 4.4 кредитного договору передбачено, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості з кредитом та за сплатою процентів за користування кредитними коштами більше десяти календарних днів строк користування кредитними коштами, визначений пунктом 1.2 цього договору, припиняється достроково на одинадцятий день прострочення. Про припинення строку користування грошовими коштами банк письмово повідомляє позичальника. Відповідно до пункту 6.1.7 Кредитного договору позичальник зобов`язується у разі виникнення подій, зазначених у п.п. 4.4, 9.3, 9.4, 9.7 даного договору, достроково сплатити заборгованість за кредитом та відсотками у повному обсязі, а також сплатити пеню та штраф. У забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між [PERSON] та позивачем було укладено договір поруки № 126-025/05Р від 26.09.2005. Так само, доказів того, що вказаний договір поруки визнано недійсним, суду надано не було, тому суд виходить з презумпції дійсності правочину. Відповідно до п.1.1 договору поруки [PERSON] зобов`язується нести солідарну відповідальність перед кредитором за виконання у повному обсязі зобов`язань [PERSON] за кредитним договором та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штраф, пені), вчасного та у повному обсязі та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 26.09.2025 у розмірі 20 400 доларів США та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості. Згідно з пунктом 4.1 договору поруки вона діє до 26.09.2028. Згідно з п.п. 1.2, 1.3 вказаного договору поруки поручитель стверджував, що він ознайомлений зі змістом зобов`язання, яке забезпечено порукою за цим Договором, та не має претензій до умов Кредитного договору, а також дав свою згоду на збільшення розміру забезпеченого порукою за цим Договором зобов`язання Позичальника. З виписок по рахункам Відповідача [PERSON] , наданих позивачем, останнім було виконано свої зобов`язання і передано Відповідачу кошти. Разом з тим, станом на 18.05.2016 відповідачем [PERSON] не були виконані зобов`язання за кредитним договором та існує заборгованість у розмірі 20\~699\~доларів США 92 центи, а саме: заборгованість по кредиту 11\~988,88\~доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.06.2016 становило 300\~891 грн. 99 коп., заборгованість по відсоткам - 8 711 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.06.2016 становило 218 626 грн. 11 коп. З наявної в матеріалах справи виписки банку по всім рахункам, на яких обліковувалось ПАТ «Правекс-Банк» погашення заборгованості [PERSON] \~за кредитним договором № 126-025/05Р від 26.09.2005 за період з 26.09.2005 по 13.03.2012 останній платіж по кредитному договору №\~126-025/05Р здійсненний Відповідачем [PERSON] 11.10.2010, постійна ж заборгованість Відповідача виникла з 10.03.2011. 07.10.2021 за вх. № 5700 до позивача від адвоката відповідача [PERSON] надійшла заява-оферта про договірне позасудове врегулювання спору, відповідно до якого було запропоновано у позасудовому порядку врегулювати спір у цій справі шляхом сплати [PERSON] єдиноразового платежу фіксованої суми коштів у сумі 5000 доларів США або їх еквіваленту у гривні з повним анулюванням залишку облікованої банком заборгованості та ін. З огляду на предмет та підстави позову, а також характер спірних правовідносин суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми та судову практику. За частиною першою\~статті 16 ЦК України, частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до\~частини першої\~статті\~1054\~ЦК України\~за\~кредитним договором\~банк або\~інша фінансова\~установа (кредитодавець)\~зобов`язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірах та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти (частина\~перша\~статті 1048\~ЦК України). Відповідно до\~ст.\~509\~ЦК України\~зобов`язанням\~є правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(боржник)\~зобов`язана\~вчинити на\~користь другої\~сторони (кредитора)\~певну дію\~(передати\~майно,\~виконати роботу,\~надати послугу,\~сплатити гроші\~тощо)\~або утриматися\~від вчинення\~певної дії\~(негативне\~зобов`язання),\~а кредитор\~має право\~вимагати від\~боржника виконання\~його обов`язку. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~статті 599 ЦК України\~зобов`язання\~припиняється виконанням,\~проведеним належним\~чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до положень\~статті 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У силу статті 629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання та захисту майнових інтересів кредитора на випадок порушення зобов`язання боржником закон передбачає спеціальні заходи - визначає окремі види забезпечення виконання зобов`язання: неустойку, поруку, гарантію, заставу, притримання, завдаток або інші види, встановлені договором або законом (ст. 546 ЦК України). Статтею 553\~ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За змістом статті 559 ЦК України (в редакції на час звернення позивача до суду) порука припиняється\~з припиненням\~забезпеченого нею\~зобов`язання,\~а також\~у разі\~зміни зобов`язання\~без згоди\~поручителя,\~внаслідок чого\~збільшується обсяг\~його відповідальності. Порука\~припиняється,\~якщо після\~настання строку\~виконання зобов`язання\~кредитор відмовився\~прийняти належне\~виконання,\~запропоноване боржником\~або поручителем. Порука\~припиняється у\~разі переведення\~боргу на\~іншу особу,\~якщо поручитель\~не поручився\~за нового\~боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до частини першої\~статті 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша\~статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга\~статті 252 ЦК України). Відповідно до\~ст.\~256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю(частина 1 стаття 258 ЦК України). Статтею 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд (постанова КЦС\~ВС від\~13.02.2020\~у справі №\~140/2015/17). Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людині основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачає, що кожен має\~право на справедливий розгляд його справи судом. ЄСПЛ зауважує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли б бути ущемлені у разі, якщо було б передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20.09.2011 («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява №\~14902/04, пункт 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22.10.1996 («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, пункт 51). У постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі № 910/18560/16 (12-143гс18) вказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними. Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог. У Постанові ВП ВС від 22.05.2018 по справі №\~369/6892/15-ц\~(14-96цс18) зазначено, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України»). Частиною 1 ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Сплив позовної давності виключає можливість її переривання (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 24.04.2019 у справі 569/8314/14-ц). Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Статтею 77\~ЦПК України\~визначено,\~що належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з\~ч.ч.\~1-5\~ст.\~263\~ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто, в результаті аналізу правових норм та судової практики, з огляду на встановлені у ході розгляду справи обставини суд приходить до наступних висновків. Так, з наданих суду доказів вбачається, що з боку відповідача [PERSON] дійсно мала місце заявлена позивачем заборгованість за кредитом, на постійній основі з 10.03.2011. Проте, пунктом 4.4 кредитного договору передбачено, що у випадку виникнення у позичальника заборгованості більше десяти календарних днів строк користування кредитними коштами, визначений пунктом 1.2 цього договору, припиняється достроково на одинадцятий день прострочення. Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, що також відповідає вимогам статті 1050 ЦК України З аналізу пункту 4.4 кредитного договору слідує, що безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання є виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості по кредиту та процентам за користування кредитом. Виходячи з наведеного, у разі прострочення виконання позичальником своїх зобов`язань відбувається автоматична зміна строку виконання основного зобов`язання та така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Отже, якщо сторони договору визнали безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання саме виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а не направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, то така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному ч. 2\~ст. 1050 ЦК України. Таке застосування умов договору відповідає висновкам Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 15.06.2020 року в справі № 138/240/16-ц, у постановах Верховного Суду від 19.02.2020 року в справі № 372/2649/16-ц, від 24.06.2020 року в справі № 381/4598/16-ц, від 26.05.2021 року в справі № 667/7582/15. Відповідно до наданої Позивачем виписки по всім рахункам, на яких обліковувалось ПАТ «Правекс-Банк» погашення заборгованості [PERSON] \~за кредитним договором № 126-025/05Р від 26.09.2005 останній платіж по кредитному договору №\~126-025/05Р здійсненний Відповідачем [PERSON] 11.10.2010, постійна ж заборгованість Відповідача виникла з 10.03.2011. Тобто, строк користування кредитом вважається таким що сплив на 11-й день прострочення, тобто 21.03.2011, а отже після зміни строку виконання зобов`язання (21.03.2011) за вимогами пункту 4.4 кредитного договору позичальник зобов`язана була повернути кредит достроково у повному обсязі. Зазначене відповідає правовим позиціям, які висловлені Верховним Судом України в постанові від 29.06.2016 у справі № 6-1188цс16 та у постанові від 02.11.2016 у справі № 6-1174цс16. Зокрема, 02.11.2016 Верховний Суд України у справі № 6-1174цс16 вказав, що у разі узгодження між сторонами кредитно-фінансових послуг зміни строку виконання основного зобов`язання (дострокового погашення кредитного договору у разі наявної заборгованості), то усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позивач повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати. З огляду на вказані обставини сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів. Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] , дійсно порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 126-025/05Р від 26.09.2005 і у позивача є всі підстави для стягнення заборгованості. Однак, позов був поданий після спливу позовної давності, строк якої закінчився 21.03.2014, при цьому, відповідачем було заявлено про застосування до вимог позивача наслідків закінчення строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Причини поважності пропуску позовної давності позивачем відсутні. Посилання позивача на те, що представником відповідача [PERSON] було подано до банку заяву про позасудове врегулювання спору і це вказує на переривання перебігу позовної давності, суд не може взяти до уваги та стягнути заборгованість, так як сплив позовної давності виключає можливість її переривання, на чому було наголошено у постанові КЦС ВС від 24.04.2019 у справі 569/8314/14-ц, яку процитовано було вище за текстом. Отже, суд відмовляє із цих підстав у позові в частині вимог позивача до [PERSON] . Разом з тим, відповідно до договору поруки за зобов`язаннями [PERSON] відповідає [PERSON] , як поручитель. Відповідачем [PERSON] не було заявлено про застосування до вимог позивача наслідків закінчення строку позовної давності, тому у суду відсутні підстави для відмови у позові із цих підстав. Підстав вважати, що порука припинена, немає, так як у договорі встановлено строк його дії до 26.09.2028, тому не можна застосовувати правило, передбачене ч. 4 ст. 559 ЦК України, за яким кредитор повинен пред`явити вимогу до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Так само не можливо застосовувати правило, передбачене ч. 1 ст. 559 ЦК України, за яким порука припиняється у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, так як відповідно до п. 1.3 договору поруки Відповідач [PERSON] погодив поруку на всі подальші збільшення розміру забезпеченого його порукою зобов`язання. Інших підстав, що б вказували на припинення поруки [PERSON] , суду надано не було. Обрахунку заборгованості [PERSON] перед позивачем належними та допустимими доказами спростовано не було. Доказів погашення спірної заборгованості суду також не було надано. А отже, суд задовольняє із цих підстав позов в частині вимог позивача до [PERSON] . З огляду на задоволення позову в частині вимог до [PERSON] відповідно до положень ст. 141 ЦПК України суд стягує з цього відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 7\~792,77 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №\~100294 від 23.06.2016. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). З урахуванням викладеного, у відповідності до Пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.\~251-254, 257, 261, 267, 509, 526, 530, 553-554, 559, 599,610, 626, 628-629, 638, 654, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.\~4, 5, 12, 18, 76-82, 141, 247, 259,\~263-268, 351, 352, 354 ЦПК України,\~суд, \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: partial