Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини, з посиланням на ті обставини, що вона перебуває у шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] з 02.02.2022 року. Від шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Також позивач вказує, що на даний момент вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, інших джерел доходу, крім соціальних виплат не має. Відповідач має можливість сплачувати аліменти, оскільки він працює та має задовільний стан здоров`я, аліменти нікому не сплачує. У зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дружини у розмірі 3000 гривень щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21 березня 2023 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 27.04.2023 року ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області зобов`язано [PERSON] надати до суду докази того, що [PERSON] має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання дружини. 15.05.2023 року ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області задоволено клопотання [PERSON] про витребування доказів та витребувано з Державної податкової служби України відомості про отриманні доходи [PERSON] та Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відомості про рух коштів по рахунках, відкритих [PERSON] . Позивач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягала у повному обсязі. У разі наявності на те належних підстав не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляд справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, враховуючи, що сторони по справі належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надали, відповідач також не подав відзив на позовну заяву тому у відповідності з вимогами ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін по справі, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності судом було встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. 02 лютого 2022 року між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження(а.с.8) Відповідач [PERSON] являється рідним батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7). Згідно Довідки №680 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданого 06.03.2023 року головним спеціалістом відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області, [PERSON] та її малолітній донька [PERSON] , проживають за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] (а.с. 10). Згідно ст.12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Визначений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.77\~ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. ст.48,51,52,55\~Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї , що включає достатнє харчування, одяг, житло. Статтею 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Отже, за змістом вказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Аналогічна позиція\~викладена упостанові КЦС ВС від 27.05.2020 № 712/4702/19 (61-929св20), що в розумінні статті 84 СК України можливістю отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина та до досягнення нею трьох років, виникає за умови, якщо чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Позивачем до позовної заяви не були надані докази того, що [PERSON] має можливість надавати дружині матеріальну допомогу. Так в матеріалах справи відсутні докази про наявність у відповідача доходів, будь - якого матеріального активу як джерела виплати аліментів на утримання дружини. Крім того, в позовній заяві позивач зазначає, що [PERSON] працює, тому має можливість сплачувати аліменти на її утримання. Однак в позовній заяві не зазначено, де і ким працює відповідач, докази того, що відповідач працює позивачем також надані не були. З довідки наданої в.о. директора Департаменту інформаційних технологій Державної податкової служби України від 25.05.2023 на виконання ухвали суду, вбачається, що відповідно до Державного реєстру фізичних осіб платників податків станом на 25.05.2023, відомості про доходи [PERSON] , за період з 01.01.2022 по 31.03.2023 р. відсутні. Також судом було встановлено, що позивач вводить суд в оману, зазначаючи в позові, що відповідач добровільно не надає їй ніякої допомоги на її утримання та утримання дитини, оскільки такі доводи спростовуються витребуваними з АТ КБ «Приватбанк» виписками по всім рахункам [PERSON] за період з 01.01.2022 по 15.05.2023 р., з яких вбачається, що відповідач [PERSON] на добровільній основі здійснює перекази на рахунок позивача [PERSON] .. З огляду на викладене, здійснивши оцінку наявних у справі доказів, судом встановлено, що позивачем під час розгляду справи не було надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про матеріальну можливість відповідача сплачувати аліменти на її утримання. Тому суд\~приходить до\~висновку,\~про відмову\~у задоволенні\~позову у\~зв`язку з\~тим,\~що не було доведено та не надано до суду жодного належного доказу на підтвердження факту, що відповідач має певні доходи та має можливість сплачувати аліменти на утримання дружини.

Outcome: dismissed