Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи її тим, що 10.10.2008 року між нею та відповідачем, [PERSON] , був укладений шлюб, який зареєстрований виконкомом Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що був зроблений запис № 78. Від даного шлюбу у подружжя є спільна дитина: [PERSON] , [INFO] , про що видане Свідоцтво про народження від 17.03.2010 року зареєстроване відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського районного управління юстиції Закарпатської області, про що був зроблений запис № 353. На даний час подружжя проживає за адресою: [ADDRESS] . Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у подружжя відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Подружжя втратило почуття любові та поваги один до одного. З відповідачем спільного господарства не ведуть. Позивачка вважає, що подальше спільне життя та примирення між ними неможливе. 15.03.2023 року між [PERSON] , та відповідачем, [PERSON] , був укладений Договір про поділ майна, що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Гулянич Т.М. та зареєстрований в реєстрі за № 401, а тому питання щодо розподілу майна - не ставиться. За таких обставин, позивачка просить суд шлюб, який був укладений 10.10.2008 року, між нею та [PERSON] , розірвати та залишити неповнолітню [PERSON] на її утриманні. У судове засідання позивачка [PERSON] не заявилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялася своєчасно і належним чином, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, однак надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнав в повному обсязі та просить розглянути справу у його відсутності. Дослідивши матеріали справи та подані сторонами заяви зокрема, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з оригіналу свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 10.10.2008 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Оноківської сільської ради Ужгородського району, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис за № 78. Від даного шлюбу у подружжя є спільна дитина: [PERSON] , [INFO] , про що видане Свідоцтво про народження від 17.03.2010 року зареєстроване відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського районного управління юстиції Закарпатської області, про що був зроблений запис № 353. Як вбачається з матеріалів справи, 15.03.2023 року між [PERSON] , та відповідачем, [PERSON] , був укладений Договір про поділ майна, що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Гулянич Т.М. та зареєстрований в реєстрі за № 401, а тому питання щодо розподілу майна - не ставиться. Відповідно до ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що спільне життя у сторін не склалося, спільне господарство як подружжя не ведуть, життя, яке б ґрунтувалося на почуттях взаємної любові, дружби та поваги немає. Спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Спору щодо поділу спільного майна подружжя сторонами не заявлялося. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між сторонами, слід розірвати. Що стосується вимоги про залишення спільної дитини сторін разом з матір`ю, то така з врахуванням визнання позову відповідачем також підлягає до задоволення. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 1073, 60 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved