Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

Заявник [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем. Свої вимоги заявник мотивує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт від 03.11.2004 року, яким заповіла заявнику належну їй на праві власності квартиру. Як зазначає заявник, вона звернулась до нотаріуса, але їйу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері через пропущений строк, встановлений законом для прийняття спадщини. Заявник зауважує, що з травня 2016 року постійно проживала разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Посилаючись на викладені обставини, заявник просить задовольнити вимоги та встановити факт її постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] з травня 2016 року та до моменту її смерті. Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні просив заяву задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в заяві. В судове засідання представник заінтересованої особи Київської міської ради не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , 28.10.1983 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після реєстрації якого [PERSON] взяла прізвище чоловіка - [PERSON] (а.с. 10). Судом встановлено, що заявник [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.05.1967 року (а.с. 9). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Відділом державної реєстрації смерті територіального управління юстиції і ум. Києві від 26.10.2018 року (а.с. 11). За життя [PERSON] склала заповіт від 03.11.2004 року, яким заповідала нележну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] - [PERSON] (а.с. 12). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогози О.П. від 26.10.2022 року заявнику відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на належне [PERSON] майно, оскільки нею не було надано документів на підтвердження постійного проживання зі своєю матір`ю на момент її смерті, а встановлений шестимісячний термін для подачі заяви про прийняття спадщини вона пропустила (а.с.6). На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Судом встановлено, що заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини після смерті матері в зв`язку з пропуском строку, встановленого для прийняття спадщини. Метою звернення заявника до суду є встановлення факту її постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Слід зазначити, що в своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку зазначив, про те, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Судом достовірно встановлено, що від встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час смерті залежить виникнення та зміна її майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцем за законом першої черги. Відповідно до ч. 1 ст. 1221ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно роз`яснень викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, в силу вимог ч. 1 ст. 1299 ЦК України, спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього заявниці необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. З положень ч. 2 ст. 1120 ЦК України вбачається, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що позивача знає давно, щільно почали спілкуватись з 2016 року та бачив її постійно так, як вона за матір`ю доглядала. Пояснив, що [PERSON] та померла [PERSON] проживали разом з 2016 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення суду, що померлу знав добре років 20, тому, що його жінка це рідна племінниця померлої. Позивач [PERSON] її дочка, почала доглядати за померлою, оскільки остання втрачала зір та згодом з 2016 року [PERSON] проживала разом з матір`ю. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду надав наступні пояснення. Померлу [PERSON] знає з 2000 років, вона мешкала в сусідньому під`їзді. З 2016 року її дочка [PERSON] проживала разом з померлою та доглядала її, оскільки зустрічались воно біля дому дуже часто. Допитані в судовому зачсіданні свідкі підтверджують той факт, що заявник постійно проживала зі своєю матір`ю [PERSON] з 2016 року та на момент її смерті за місцем проживання спадкодавця за адресою: [ADDRESS] , однак, факт такого проживання може бути встановлений виключно в судовому порядку. Оскільки заявник, як спадкоємець за законом постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини в одному помешканні та протягом шести місяців із часу відкриття спадщини не заявила про свою відмову від спадщини, то вона вважається такою, що прийняла спадщину. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи обґрунтування заяви знайшли своє об`єктивне підтвердження, суд вважає, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved