Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

в листопаді 2021 року позивач ТОВ «Стар Інвестмент Ван» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просив: визнати недійсним договір дарування №453 від 06.04.2012 року частини нерухомого майна - 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] (далі- [PERSON] ) та [PERSON] (далі- [PERSON] або відповідач), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавриловою О.В.; скасувати рішення державного реєстратора прав -приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гаврилової О.В.від 06.04.2012 року на підставі якого право власності на частину нерухомого майна - 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] було зареєстроване за [PERSON] та припинено право власності [PERSON] на частину нерухомого майна - 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] ; відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом застосування наслідків недійсності договору дарування №453 від 06.04.2012 року частини нерухомого майна - 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавриловою О.В., а саме: скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавриловою О.В. та визнати право власності за [PERSON] ; внести майно - 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] до спадкової маси в межах спадкової справи №76/2021 щодо померлого [PERSON] . Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.01.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ЗАТ «Фірма Ехо-Відродження» був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кошти в розмірі 262 598,57 доларів США та 5 743 877,22 грн. 15.01.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого останній зобов`язався відповідати за своєчасне виконання позичальником умовданого кредитного договору. 12.03.2011 року між ТОВ «Український промисловий банк» та АТ «Дельта Банк» було укладено договір про передачу активів ТОВ «Український промисловий банк», внаслідок чого АТ «Дельта Банк» перейшло право вимагати від боржників виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. 24.01.2019 року на аукціоні щодо продажу активів (права вимоги та інших майнових прав за кредитними договорами, що укладені з суб`єктами господарювання та фізичними особами)на стадії ліквідації АТ «Дельта Банк» переможцем стало ТОВ «ЕйПіЕс Україна», яке в подальшому змінило назву на ТОВ «Стар Інвестмент Ван». Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.07.2012 року у справі №2610/5287/12 задоволено позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 9 028 031,23 грн. 20.07.2017 року ПАТ «Дельта Банк» на підставі зазначеного рішення суду отримало виконавчі листи та передало їх на примусове виконання до Голосіївського районного ВДВС у м. Києві.Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.10.2020 року у справі №2610/5287/12 замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Стар Інвестмент Ван». Також у позові зазначено, що [PERSON] , дізнавшись про наявність судового спору про стягнення з нього кредитної заборгованості, діючи умисно, з метою приховання своєї власності у вигляді нерухомого майна, - підписав договір дарування №453 від 06.04.2012 року яким подарував 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] своїй родичці - [PERSON] . Позивач у позові стверджує, що оспорюваний правочин, у розумінні ст. 234 ЦК України, є фіктивним, оскільки укладений між близькими родичами з метою ухилення від виконання обов`язку погасити кредитну заборгованість у випадку задоволення позову, тобто, даний договір укладений без наміру створення правових наслідків, обумовлених цим договором, з направленням дій сторін договору на фіктивний перехід права власності. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.12.2021 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.01.2022 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, встановлено процесуальний строк для подання заяв по суті справи. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.07.2022 року в підготовчому судовому засіданні позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.10.2022 року за клопотанням представника позивача позовну заяву в частині позовних вимог про визнання права власності за [PERSON] на частину нерухомого майна, а саме 1/3 частини квартири [ADDRESS] - залишено без розгляду Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.10.2022 року закрито підготовче провадження у даній справі, розгляд справи призначено по суті в порядку загального позовного провадження. 13.12.2022 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача, заперечуючи проти позову, зазначив, що оспорюваний правочин було здійснено у спосіб, передбачений вимогам чинного законодавства і він був покликаний на реальну зміну правового становища сторін. Звернув увагу суду, що на час укладання оспорюваного правочину (06.04.2012 року) рішення суду про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором було відсутнє, оскільки відповідне рішення Шевченківського районного суду м. Києва було прийняте 03.07.2012 року. Даних щодо отримання [PERSON] ухвали про відкриття провадження, судових повісток про виклик до суду у справі №2610/5287/12 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] позивачем не надано. На момент розгляду справи №2610/5287/12 були відсутні відкриті джерела, які були у вільному доступі та давали [PERSON] можливість йому перевірити наявність судових проваджень за його участі. З цих підстав сторона відповідача вважає, що відсутні докази, які б вказували на те, що дарувальник за оспорюваним договором був обізнаний про потенційне або майбутнє стягнення на його майно. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, представник відповідача заперечував проти позову. Третя особа Перша Київська державна нотаріальна контора в судове засідання свого представника не направила, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася в установлений законом порядок, направила до суду заяву в якій просила розглядати справу без участі її представника та прийняти рішення згідно діючого законодавства України. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 15.01.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ЗАТ «Фірма Ехо-Відродження» було укладено кредитний договір №4/КВ-08 на відкриття відновлювальної мультивалютної лінії. Відповідно до предмету даного договору банк відкриває позичальнику мультивалютну кредитну лінію та в її межах надає кредитні кошти на наступних умовах: ліміт кредитування - 1 400 000 доларів США; строк кредитування - з 15.01.2008 року по 14.01.2013 року включно. Для забезпечення виконання ЗАТ «Фірма Ехо-Відродження» зобов`язань за вказаним вище кредитним договором №4/КВ-08 15.01.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено договір поруки №4/Пор-08-2. 12.03.2011 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про передачу активів ТОВ «Український промисловий банк» в рахунок погашення заборгованості, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» було відступлено право вимоги до боржників за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінив ТОВ «Український промисловий банк», як кредитора, зокрема, у зобов`язаннях, що виникли по кредитному договору №4/КВ-08 15.01.2008 року. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.07.2012 року у справі №2610/5287/12 стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором №4/КВ-08 від 15.01.2008 року у розмірі 9 024 812,23 грн., 3 219 грн. судового збору. Як зазначив у позові позивач, 20.07.2017 року ПАТ «Дельта Банк» отримало виконавчі листи на примусове виконання зазначеного вище рішення суду та передало їх на виконання до Голосіївського районного ВДВС у м. Києві. 22.02.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ЕйПіЕс Україна», правонаступником якого є ТОВ «Стар Інвестмент Ван», було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №1183/К, відповідно до якого ТОВ «ЕйПіЕс Україна» отримало право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №4/КВ-08 від 15.01.2008 року та за договором поруки №4/Пор-08-2 від 15.01.208 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.11.2020 року у справі №2610/5287/12 замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) з примусового виконання виконавчих листів №2610/5287/12, виданих Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення боргу з [PERSON] , [PERSON] у цивільній справі №2610/5287/12 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Стар Інвестмент Ван». Підставою звернення з даним позовом стало те, що на під час розгляду цивільної справи №2610/5287/12, предметом якої було стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 9 024 812, 23 грн., боржник [PERSON] умисно, з метою приховання своєї власності (нерухомого майна) та для унеможливлення звернення на неї стягнення в майбутньому в рахунок погашення заборгованості, відчужив частину спірної квартири на підставі договору дарування своїй доньці - відповідачу [PERSON] . Матеріалами справи встановлено, що 06.04.2012 року між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдарована) було укладено договір дарування 1/3 частини квартири, згідно якого дарувальник подарував, а обдарована прийняла належну дарувальнику на праві приватної власності 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Даний договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гавриловою О.В. та зареєстрований в реєстрі за №453. Відомості про набуття відповідачем права власності на 1/3 частини спірної квартири на підставі оспорюваного договору дарування внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію від 08.05.2012 року. [INFO] [PERSON] помер, у зв`язку з чим, на підставі вимоги кредитора ТОВ «Стар Інвестмент Ван» до спадкоємців боржника, Першою Київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №76/2021. Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч. 1 ст. 718 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому такі цілі можуть бути протизаконними або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації. Отже, позивач, який звертається з вимогою про визнання правочину фіктивним, має довести відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. У постанові від 03.07.2019 року у справі № 369/11268/16 Велика Палата Верховного Суду виклала правову позицію щодо визнання договору недійсним з підстав його фіктивності, зазначивши, що для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. У справі № 369/11268/16 суди встановили, що оспорюваний договір дарування має ознаки фіктивності,оскільки дарувальник був обізнананий по судове рішення, яке набрало законної сили та яким з нього було стягнуто грошові кошти, а отже, боржник міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання вказаного судового рішення. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Суд вважає, що позивачем не доведено обставин, які б вказували на те, що сторони оспорюваного правочину на момент його вчинення не передбачали реальне настання правових наслідків, обумовлених договором, а їхні дії були направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно, з метою приховати це майно від виконання за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів. Отже, після укладення оспорюваного правочину відбувся фактичний перехід майна, оскільки прийняття обдаровуваною [PERSON] від дарувальника [PERSON] дарунку -предмета договору дарування (1/3 частини спірної квартири) та отримання у нотаріуса примірника договору дарування свідчить про те, що передача майна за договором дарування відбулась, а також це свідчить про реальне настання правових наслідків, що були обумовлені цим правочином. В подальшому на підставі договору дарування було здійснено державну реєстрацію права власності за відповідачем. Крім того, відповідач на момент укладання договору дарування була одним із співвласників спірної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим 19.11.2003 року Київським квартирно-експлуатаційним управлінням МО України, згідно якого квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] , [PERSON] та відповідачу [PERSON] в рівних долях, тобто по 1/3 частині квартири кожному. Суд вважає, що спірний правочин укладений в належній формі, сторонами досягнуто згоди з усіх його істотних умов, а наявність родинних зв`язків між [PERSON] та [PERSON] не свідчать про фіктивність укладеного правочину. В позовній заяві позивач стверджує, що квартира була відчужена [PERSON] під час розгляду цивільної справи №2610/5287/12 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором. Разом з цим, на час укладання договору дарування (06.04.2012 року) рішення у справі №2610/5287/12 було відсутнє, оскільки було ухвалене 03.07.2012 року, доказів щодо отримання [PERSON] ухвали про відкриття провадження у справі, судових повісток про виклик до суду у справі №2610/5287/12 позивачем не надано. Крім того, суд погоджується з доводами сторони відповідача, що на момент розгляду справи №2610/5287/12, де [PERSON] був відповідачем, були відсутні відкриті джерела, які були б у вільному доступі та давали можливість йому перевірити наявність проваджень за його участю, внаслідок чого [PERSON] не був обізнаний про потенційне стягнення на його майно. При цьому, стороною позивача не доведено протилежного. Враховуючи, що на час укладення 06.04.2012 року договору дарування право власності [PERSON] на 1/3 частини спірної квартири ніким не оспорювалося, під арештом та забороною, в іпотеці 1/3 частина спірної квартири не перебувала, рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь позивача ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором також не було ухвалене, факт обізнаності [PERSON] про наявність спору в суді позивачем не доведено та доказів не надано, - у зв`язку з чим були відсутні підстави для заборони її власнику [PERSON] розпоряджатися належним йому майном та вчиняти щодо нього будь-які угоди, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ТОВ «Стар Інвестмент Ван» про визнання недійсним договору дарування. Також слід зазначити, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). У зв`язку із відмовою судом в задоволенні позову про визнання недійсним договору дарування, похідні позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора, скасування державної реєстрації права власності, внесення майна до спадкової маси також не підлягають задоволенню. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то, виходячи з положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача не підлягає стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed