Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

позивач та його представник просять суд припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку на кожну дитину, на підставі рішення (судового наказу) Кагарлицького районного суду Київської області від 04.11.2013 року у цивільній справі № 368/2000/13-ц та припинити примусове виконання рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 04.11.2013 року у цивільній справі № 368/2000/13-ц, в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку на кожну дитину, обґрунтовуючи позов наступним. Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 04.11.2013 року з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 18.10.2013 року і до досягнення найстаршою дочкою повноліття. Справа № 368/2000/13-ц. Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 15 серпня 2014 року було визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] та передати матері вказаних дітей. Справа № 368/681/14-ц. Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 02 березня 2015 р суддею було розглянуто подання відділу державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції про встановлення способу і порядку виконання рішення суду по справі № 368/681/14-ц, відповідно до якого, неповнолітні діти мали бути передані матері. Зі змісту ухвали суду, можливо встановити обставини, відповідно до яких: «Передати 10.11.2014 року дітей матері не виявилось можливим, оскільки побачивши матір, діти кинулись на руки батьку та просили його не віддавати їх матері, коли мати спробувала взяти їх на руки діти почали плакати та відмовились до неї йти. При виконанні рішення про відібрання дитини не допускається застосування до дитини заходів фізичного впливу, а тому в поданні ставиться питання про встановлення способу і порядку виконання рішення суду. Згідно ухвали суду від 01.12.2014 року залучено психолога, яка у своєму висновку рекомендує залишити дітей на вихованні у батька», У задоволенні подання було відмовлено. Відповідно до статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою. 19 січня 2023 року [PERSON] , [INFO] , досягла 14-річного віку, та, відповідно має право самостійно визначити власне місце проживання. Разом з тим, [PERSON] за власною волею, розпочинаючи з березня 2014 року і по момент пред`явлення позову, разом з сестрою [PERSON] , проживають разом з батьком за адресою [ADDRESS] . Досягнення [PERSON] - 14-річного віку (отримання права самостійно визначити власне місце проживання), виключно підтвердило її самостійне бажання проживання з батьком. Витяг з реєстру територіальної громади про адресу місця проживання додається. Відповідно до довідки № 119 від 03 квітня 2023 року, виданою виконкомом Кагарлицької міської ради громадянину [PERSON] , 1981 року народження, дочки, [PERSON] та [PERSON] , знаходяться на його утриманні. Довідкою № 49 від 03 квітня 2023 року, виданою Комунальним закладом Кагарлицької міської ради «Буртівський ліцей», наголошено на тому, що [PERSON] 1981 року народження (позивачеві по справі), самостійно виховує з березня 2014 року дочок [PERSON] , 2010 року народження та [PERSON] , 2009 року народження, які навчаються в КЗ КМР «Буртівський ліцей». Їх мама - [PERSON] не бере участі у вихованні дочок, не цікавиться їхніми успіхами в школі, не опікується їхнім здоров`ям. Таким чином, розпочинаючи з березня 2014 року діти проживають з позивачем, перебуваючи повністю на його утриманні. Однак, не зважаючи на даний факт, аліменти продовжують втягуватись з 2013 року, а відповідачка витрачає їх на свої потреби, що не відповідає їх цільовому призначенню, оскільки вони мають іти на утримання дітей, а не на утримання матері дітей. У зв`язку з чим позивач змушений звертатися до суду із зазначеним позовом. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу цих статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дітей), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Оскільки діти проживають з батьком, а старша донька - [PERSON] 2009 року народження, при досягненні 14-річного віку (віку з якого дитина самостійно має право визначати власне місце проживання у випадку окремого проживання батьків), залишається проживати у батька позивача по справі), та повністю знаходяться на його утриманні, - змінились обставини, що виливають на стягнення аліментів на користь відповідача. За аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 273 ЦПК України. При зміні обставин батько, з якого стягують аліменти за рішенням суду, має право звернутись до суду з позовом про припинення стягнення аліментів, якщо дитина проживає з ним, та стягнути аліменти з матері. Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 04 вересня 2019 року по справі № 711/8561/16-ц. Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, вважають за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання дітей, які стягуються на підставі рішення та, відповідно, судового наказу Кагарлицького районного суду Київської області. Наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір. Постанова ВС від 3 лютого 2021 року у справі № 520/21069/18 (провадження № 61-1347св20). Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Припинення стягнення аліментів можливе тоді, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача постанова ВС від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-5611св22)). У постанові ВС від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц (провадження № 6і-3738св22) звернено увагу на застосування принципі найкращих інтересів дитини у справах щодо припинення стягнення аліментів. «Міжнародні норми закріплюють, що в кожному з питань, які стосуються дітей, всі органи мають керуватися принципом найкращих інтересів дитини. У питаннях щодо аліментів, майнового утримання дитини тощо цей принцип також є застосовним, тому суди зобов`язані його враховувати». Припинення стягнення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а тому, припинення стягнення аліментів має бути з дати подання позову до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлена, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки суд не повідомила. Згідно інформації з Єдиного державного демографічного реєстру встановлено, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи в особі - Подільського відділу державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду. Заяв та клопотань не надходило. Суд, вислухавши позивача, його представника, які не заперечували проти заочного розгляду справи, вислухавши свідків та вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно з частиною другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим впливом інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, не несуть відповідальності за створення умов, які є для загального розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ). Відповідно з частиною першою, другою статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства"на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного. життя та праці. Виховання дитини має напрямок на розвиток її особистості, поваги до прав, свободи людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, світу, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства. , злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці додають усіх можливих. зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першої статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що державі-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за повідомленням, коли компетентні органи відповідно до судових рішень, застосовуються відповідно до застосовуваного закону і процедури, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, якщо батьки жорстоко подаються з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і потрібно прийняти рішення про місце проживання дитини. Відповідно до частини другої, четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за обмеженням, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років проживання, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з яким вона проживає, опікуна або місто навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 160 СК України встановлено проживання право батьків на визначення місця дитини. Місце дитини, яке не досягло десяти років проживання, використане за рік батьків. Місце дитини, яка досягла десяти років, проживання за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирьох десяти років, має нею самою. Крім того, до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із ними буде малолітня дитина, спій між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або суду. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначених за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або утримувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, зменшення або поліпшення здоров`я. когось із ними та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, до СК України аліменти, одержані на дитині, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами іншого за цільовим призначенням в інтересах дитини. Припинення стягнення аліментів можливо, якщо одержувач аліментів не отримує отримані ним гроші на дитину. Контроль за цільовим використанням аліментів створює органом опіки та піклування в складі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та якість здійснення яких здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявкою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплатою аліментів) інспекційне відвідування одержувача аліментів міститься в органі опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. Припинення стягнення аліментів можливо в цьому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані аліменти на дитину, дитина проживає з іншими батьками, які її повністю і утримують. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. Відповідно до частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті характеристики, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім установлених цим Кодексом. Доказування не може обґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку на кожну дитину, на підставі рішення (судового наказу) Кагарлицького районного суду Київської області від 04.11.2013 року у цивільній справі № 368/2000/13-ц. Згідно довідки, виданої виконкомом Кагарлицької міської ради вбачається, що склад сім`ї позивача є дочки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки виданої Комунальним закладом Кагарлицької міської ради «Буртівський ліцей» вбачається, що позивач [PERSON] самостійно виховує з березня 2014 року дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Він самостійно цікавиться навчанням дітей, оплачує їх харчування, відвідує загальні та шкільні батьківські збори. Їх мама [PERSON] не бере участь у вихованні дочок, не цікавиться їхніми успіхами в школі, не опікується їхніми здоров`ями. Свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає з батьком і наміру жити з матір`ю не має. Крім того, вона отримала паспорт та прописана за місцем проживання батька. Свідок [PERSON] пояснила, що вона бажає проживання проживати лише з батьком, який нею піклується. Досягнення [PERSON] - 14-річного віку (отримання права самостійно визначити власне місце проживання), виключно підтвердило її самостійне бажання проживання з батьком. Витяг з реєстру територіальної громади про адресу місця проживання додається. Таким чином, розпочинаючи з березня 2014 року діти проживають з позивачем, перебуваючи повністю на його утриманні. Однак, не зважаючи на даний факт, аліменти продовжують втягуватись з 2013 року, а відповідачка витрачає їх на свої потреби, що не відповідає їх цільовому призначенню, оскільки вони мають іти на утримання дітей, а не на утримання матері дітей. У зв`язку з чим позивач змушений звертатися до суду із зазначеним позовом. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. Такі висновки відповідають висновкам висловленим Верховним Судом у постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved