Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивач [PERSON] , скориставшись засобами поштового зв`язку, 05.12.2022 року скерував у Стрийський міськрайонний суд Львівської області позовну заяву, що надійшла та була зареєстрована в діловодстві 07.12.2022 року за вх. № 16511, в якій просить ухвалити рішення про визнання незаконним й скасування наказу (розпорядження) в. о. директора ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» ДАР України Осипенка Ю.А. від 27.01.2021 року за № 41к «Про припинення трудового договору (контракту)», поновлення його з 27.09.2021 року на посаді старшого майстра елеватора ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» ДАР України, а також стягнення на його користь з відповідача ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» ДАР України середнього заробітку за час вимушеного прогулу у період з 27.09.2021 року по дату ухвалення судом рішення у даній справі. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що починаючи з вересня 1986 року позивач [PERSON] працював на посаді старшого майстра елеватора ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» ДАР України. Протягом усього часу перебування на займаній посаді позивач [PERSON] виконував належним чином покладені на нього функціональні обов?язки, до дисциплінарної відповідальності жодного разу не притягався. Протягом перебування на займаній посаді неодноразово, за якісне виконання трудових обов?язків, позивач [PERSON] преміювався згідно наказів по названому підприємству. У період з 16.08.2021 року по 06.09.2021 року позивач [PERSON] перебував на листку непрацездатності, в цей період виконуючим обов?язки директора підприємства був [PERSON] .. Вийшовши на роботу, 06.09.2021 року позивач [PERSON] вирішив перевірити залишки зерна державного резерву силоса 2102 і 2607, й коли перевірив силос 2102 і 2607, то зерна вже в силосі не було. Виявивши відсутність зерна, позивач [PERSON] пішов до в.о. директора [PERSON] з?ясувати, куди поділося зерно, на що отримав відповідь, що там жодного зерна не було. Між нами обома з вказаного приводу виник конфлікт, й відтоді у позивача [PERSON] з в.о. директора [PERSON] були напружені стосунки. Наказом № 148 від 21.09.2021 року призначено службове розслідування, а позивача [PERSON] було відсторонено від виконання службових обов?язків. З даним наказом позивача [PERSON] ніхто не ознайомлював. Підставою для проведення службового розслідування послужили наче б-то дії позивача [PERSON] та дії окремих працівників, які пов?язані зі сприянням несанкціонованого проникнення на територію ДП «Стрийський КХЛ №1» ДАР України сторонніми особами та доступу останніми до об?єктів, відомості про котрі становлять службову таємницю, що мали місце 20.09.2021 року. З акта службового розслідування від 24.09.2021 року вбачається, що ознайомившись з доповідною запискою охоронника підприємства [PERSON] від 20.09.2021 року, статутом ДП «Стрийський КХЛ №1» ДАР України, посадовою інструкцією старшого майстра елеватора, іншими внутрішніми документами підприємства, комісійними актами про відмову від підпису в наказі по підприємству від 22.09.2021 року, про відмову від надання пояснення по службовому розслідуванні від 23.09.2021 року, вивчивши думку очевидців події, яка відбулась на підприємстві 20.09.2021 року, комісія дійшла до висновку, що старший майстер елеватора ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» ДАР України [PERSON] не виконав розпорядження керівника підприємства [PERSON] , не додержався трудової дисципліни та обов?язків, які прописані в його посадовій інструкції, у зв`язку з чим допустив сторонніх осіб до майна названого підприємства, відомості про котре становлять інформацію з обмеженим доступом, чим грубо порушив вимоги ст. 139 КЗпП України. Такі дії працівника, який безпосередньо обслуговує товарні цінності режимного характеру, дають підстави для втрати довіри до нього з боку керівника ДП «Стрийський КХЛ №1» ДАР України. На підставі даного акту службового розслідування наказом № 41-к від 27.09.2021 року позивача [PERSON] звільнено з посади старшого майстра елеватора на підставі пункту 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Позивач [PERSON] зазначає, що вважає таке своє звільнення незаконним й розцінює його виключно як помсту з боку керівником підприємства. Відповідач ДП «Стрийський КХЛ №1» ДАР України у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву [PERSON] до нього, з участю третьої особи, який не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] , про визнання незаконним й скасування наказу (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту), поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не подав. Однак його уповноважений представник заступник директора ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» ДАР України Михайлюк А.З., будучи присутнім у судових засіданнях під час розгляду цієї справи по суті висловив позицію, згідно з котрою відповідач ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» ДАР України на даний момент вважає звільнення позивача [PERSON] неправомірним та таким, що відбулось з порушенням процедури, а тому не заперечує обставин, викладених ним позовній заяві. Додатково зазначив, що позивач [PERSON] , опісля звільнення наказом підприємства від 27.09.2021 року, прийнятий 21.06.2022 року на ту ж саму посаду, при цьому з відділу кадру позивачеві [PERSON] трудова книжка не видавалась, а з наказом про звільнення позивача [PERSON] було ознайомлено лише 08.11.2022 року, у день вручення його примірника під розписку. Окремо свідчить про позицію відповідача ДП «Стрийський КХЛ №1» ДАР України у цій справі й мирова угода від 30.01.2023 року, котра була скерована на затвердження суду спільною заявою позивача [PERSON] та відповідача ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» ДАР України, що була зареєстрована в діловодстві суду 03.02.2023 року за вх. №1721. В її затверджені судом було відмовлено, фактично із-за того, що мирова угода підміняла собою заяву про визнання позову та її затвердження могло мати наслідки для в.о. директора ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» ДАР України Осипенка Ю.А., однак така мирова угода цілком окреслює, актуальну на момент звернення позивача [PERSON] до суду з вищевказаною позовною заявою позицію відповідача ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» ДАР України щодо визнання позовних вимог [PERSON] у даній справі. Третя особа, який не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] , у даній справі не скористався своїм правом на подання письмових пояснень стосовно предмету спору, своєї позиції у інший спосіб не розкрив. Заяви та клопотання учасників справи. Позивачем [PERSON] було виправлено у запропонований строк у спосіб сплати судового збору у повному обсязі та подання виправленої (доповненої) позовної заяви із викладом обставин, котрими обґрунтовуються пропуск строку звернення із цією заявою про вирішення трудового спору до суду, про що 19.12.2022 року було скеровано заяву про усунення недоліків позовної заяви, що надійшла та зареєстрована в діловодстві Стрийського міськрайонного суду Львівської області 21.12.2022 року за вх. № 17218, разом із оригіналами платіжних документів та виправленою позовною заявою у кількох примірниках. 03.02.2023 року скориставшись канцелярією, сторонами у цій справі подано спільну заяву про затвердження укладеної між ними у межах даної справи мирової угоди в порядку ст. 207 ЦПК України, підписану позивачем [PERSON] та відповідачем ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» ДАР України в порядку самопредставництва, котре здійснює директор Ільків Р.М., що була зареєстрована в діловодстві суду за вх. № 1721, до котрої долучено мирову угоду, укладену між сторонами у цій справі 30.01.2023 року. Одночасно у вказаній заяві клопоталося про закриття провадження у цій справі на підставі пункту 5 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, тобто у зв`язку із укладенням сторонами мирової угоди й затвердження її судом. Відповідач ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» ДАР України, в порядку самопредставництва, котре здійснює директор Ільків Р.М., 16.03.2023 року, скориставшись канцелярією, подав у Стрийський міськрайонний міськрайонний суд Львівської області клопотання про розгляд цієї справи за відсутності відповідача та його представника, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 3901. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Микуш Д.М., 23.03.2023 року, скориставшись канцелярією, подали у Стрийський міськрайонний міськрайонний суд Львівської області спільну заяву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 4420, в якій просили суд розгляд справи проводити за відсутності позивача та його представника. Між тим, адвокат Микуш Д.М., який здійснює представництво позивача [PERSON] , 11.05.2023 року, скориставшись засобами електронного зв`язку, подав у Стрийський міськрайонний міськрайонний суд Львівської області клопотання, що було зареєстроване в діловодстві за вх. № ЕП-1497, в якому просив суд відкласти розгляд справи у зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому процесі у Личаківському районному суді м. Львова. Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи, окрім як клопотань позивача та уповноваженого представника відповідача про приєднання до матеріалів цієї справи документів, і котрі б залишалися невирішеними, до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 08.12.2022 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху та надано термін для виправлення її недоліків у вигляді сплати судового збору за пред`явлення двох вимог, одна з яких немайнового характеру (про визнання незаконним й скасування наказу (розпорядження) про відсторонення від роботи), а інша майнового характеру (про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу), у вигляді подання виправленої (доповненої) позовної заяви, в якій на виконання пункту 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, належало зазначити достатній виклад обставин, котрими обґрунтовуються пропуск строку звернення із цією заявою про вирішення трудового спору до суду, й подати докази, що підтверджують поважність пропуску такого строку. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 22.12.2022 року, після усунення недоліків, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання щодо розгляду справи по суті призначено у залі судових засідань у приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, на 06.02.2023 року о 11:00 год.. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.02.2023 року судовий розгляд цієї справи відкладено на підставі пункту 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України у зв`язку із неявкою уповноваженого представника відповідача ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» ДАР України вперше без повідомлення про причини такої неявки. Наступне судове засідання щодо розгляду цієї справи по суті призначено на 23.03.2023 року о 10:00 год. у залі судових засідань у приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область. Ухвалами Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.03.2023 року відмовленопозивачеві [PERSON] та відповідачеві ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» ДАР України у затвердженні укладеної ними 30.01.2023 року мирової угоди та в задоволенні їхньої спільної заяви про закриття провадження у цій справі на підставі пункту 5 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, продовжено судовий розгляд цієї справи.\~Залучено до\~участі у\~цій справі\~ [PERSON] \~як третю\~особу,\~який не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~на стороні\~відповідача ДП\~«Стрийський комбінат\~хлібопродуктів №\~1»\~ДАР України.\~Визнано потрібним,\~щоб позивач\~ [PERSON] ,\~незважаючи на\~подання ним\~заяви про\~розгляд цієї\~справи за\~його відсутності,\~дав особисті\~пояснення.\~Наступне судове\~засідання щодо\~розгляду цієї\~справи по\~суті призначено\~на 11.05.2023\~року о\~11:00\~год.\~у залі\~судових засідань\~у приміщенні\~Стрийського міськрайонного\~суду Львівської\~області,\~що за\~адресою:\~вул.\~Т.\~Шевченка,\~89,\~м.\~Стрий,\~Львівська область. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.05.2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, судовий розгляд цієї справи відкладено на підставі пункту 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України у зв`язку із задоволенням клопотання позивача [PERSON] та його уповноваженого представника адвоката Микуша Д.М. про відкладення судового розгляду справи по суті та повідомлення ними про причини неявки, котрі визнані судом поважними. Наступне судове засідання щодо розгляду цієї справи по суті призначено на 21.06.2023 року о 11:00 год. у залі судових засідань у приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Усі заяви та клопотання були вирішені судом у встановленому порядку. Учасники справи належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначеного судового засідання по їх справі щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження. У призначене судове засідання щодо розгляду цієї справи по суті з`явилися позивач [PERSON] , його уповноважений представник адвокат ми куш Д.М., а також уповноважений представник відповідача ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» ДАР України заступник директора Михайлюк А.З.. Третя особа, який не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] у призначене судове засідання щодо розгляду цієї справи по суті з`явився, про поважні причини своєї неявки суд не повідомляв, й має місце така його неявка повторно. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до\~ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У свою чергу підстави звільнення від доказування визначені у ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дотримуючись положень\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивача [PERSON] за пред`явленими ним вимогами трудового характеру, та причетність до порушення таких його прав відповідача ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» ДАР України, встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. За змістом трудової книжки серії [NUMBER] , що заведена на ім`я позивача [PERSON] , очевидно, що останній перебував у трудових стосунках з відповідачем ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» ДАР України та 01.04.2016 року переведений згідно з наказу № 58 від 31.03.2016 року на посаду старшого майстра елеватора. За змістом наказу в. о. директора ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» ДАР України Осипенка Ю.А. № 148 від 21.09.2021 року «Про проведення службового розслідування», відповідно до факту несанкціонованого проникнення третіми особами на територію ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» ДАР України за сприяння окремих працівників названого підприємства, призначено службове розслідування, створено відповідну комісію та на час проведення службового розслідування відсторонено, серед інших, позивача [PERSON] .. На такому наказі відсутній підпис позивача [PERSON] про ознайомлення з його змістом. У відповідності до акта службового розслідування від 24.09.2021 року, утворена комісія провела призначене службове розслідування, а за наслідками проведеного службового розслідування, з-поміж іншого, рекомендувала в. о. ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» ДАР України [PERSON] прийняти рішення про притягнення позивача [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з роботи на підставі пункту 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Згідно з актом про відмову від підпису в акті службового розслідування по підприємству від 27.09.2023 року, позивач [PERSON] відмовився ознайомитись із змістом акта службового розслідування від 24.09.2023 року. Відповідно до наказу (розпорядження) в. о. директора ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» ДАР України Осипенка Ю.А. № 41к про припинення трудового договору (контракту), позивача [PERSON] , старшого майстра елеватора, звільнено 27.09.2021 року на підставі пункту 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. З наказом (розпорядженням) під підпис ознайомлений позивач [PERSON] , натомість відсутня дата ознайомлення в наказі (розпорядженні). У відповідності до наказу (розпорядження) в. о. директора ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» ДАР України Ільківа Р.М. № 15к від 20.06.2022 року позивача [PERSON] прийнято на роботу з 21.06.2023 року на посаду старшого майстра елеватора. З наказом (розпорядженням) ознайомлений 20.06.2022 року позивач [PERSON] , про що свідчить його підпис на цьому наказі. Відповідно до листа відповідача ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» ДАР України від 15.12.2022 року за вих. № 446, за результатами розгляду адвокатського запиту [PERSON] останньому надало відповідь, що позивача [PERSON] було звільнено 27.09.2021 року наказом № 41к на підставі пункту 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, чи було позивача [PERSON] ознайомлено з цим наказом, надати відомості підприємство не може, повідомлено також, що на підприємстві відсутні відомості про вручення цього наказу позивачеві [PERSON] .. Водночас повідомлено, що наказ (розпорядження) в. о. директора ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» ДАР України №41к [PERSON] про припинення трудового договору (контракту), за зверненням позивача [PERSON] наданий йому для ознайомлення 08.11.2022 року. Трудова книжка позивача [PERSON] опісля його звільнення 27.09.2021 року йому, йому не видавалась та на даний момент знаходиться на підприємстві. Релевантні норми та джерела права, а також роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, котрі виникли між сторонами підлягають застосуванню норми Конституції України, Кодексу законів\~про працю\~України (далі КЗпП України), Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Так, однією з засад судочинства, регламентованих пунктом 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 43\~Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Разом з тим, відповідно до ст. 64 Конституції України, в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Між тим, в силу ч. 2 ст. 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених статтями 43, 44 Конституції України. Безпосередні обов`язки працюючих закріплені в ст. 139 КЗпП України та правилах внутрішнього трудового розпорядку. Конкретні завдання та обов`язки працівника, його права та відповідальність закріплюються у посадовій інструкції. Саме за невиконання або неналежне виконання працівником з його вини таких трудових обов`язків може настати дисциплінарна відповідальність цього працівника. Звільнення з підстав втрати довір`я (пункт 2 ч. 1 ст.41 КЗпП) суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір`я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою. Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. З системного аналізу положень пункту 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП можна зробити висновок, що розірвання трудового договору на підставі цієї норми права можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Разом з тим, ця норма не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника. Звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці 2 пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року за № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довір`я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 року за єдиним унікальним номером судової справи 613/598/16-ц. У постанові від 22.06.2022 року у справі за єдиним унікальним номером 2903/100/20 Верховний Суд зазначив, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частини 1 та 6 ст. 43 Конституції України). Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема правовий захист від незаконного звільнення (ст. 5-1 КЗпП України). Згідно із ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (ч. 3 ст. 21 КЗпП України). Підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом (пункт 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України). У контракті можуть визначатися додаткові, крім встановлених чинним законодавством, підстави його розірвання. У разі розірвання контракту з ініціативи роботодавця з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться за пунктом 8 ст. 36 КЗпП України з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством і контрактом (пункти 17 і 21 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 року № 170). Велика Палата Верховного Суду у справі за єдиним унікальним номером 452/970/17 та номером провадження 14-157цс19 дійшла висновку про те, що звільнення працівника на підставі пункту 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України з формулюванням причини невиконання чи неналежне виконання обов`язків, передбачених контрактом, не може вважатися законним без визначення конкретних умов контракту, які не виконував чи неналежним чином виконував працівник, і без встановлення на підставі належних і допустимих доказів допущених ним конкретних порушень. У постанові від 21.05.2014 року у справі за єдиним унікальним номером 6-33цс14 Верховний Суд України вказав, що звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку, свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та ст. 240-1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом ч. 1 ст. 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, такі звільнення з порушенням порядку, установленого законом. В силу ч. 1\~ст.\~46\~КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Щодо тлумачення поняття «законодавство», яке вжите у\~КЗпП України, у тому числі й нормі ст. 46, то суд враховує рішення Конституційного Суду України від 09.07.1998 року у справі за номером 17/81-97 (номер 12-рп/98), в якому зазначено, що термін «законодавство» досить широко використовується у правовій системі в основному у значенні як сукупності законів та інших нормативно-правових актів, які регламентують ту чи іншу сферу суспільних відносин і є джерелами певної галузі права. Цей термін без визначення його змісту використовує і\~Конституція України\~(статті 9, 19, 118, пункт 12 Перехідних положень). У законах залежно від важливості і специфіки суспільних відносин, що регулюються, цей термін вживається в різних значеннях: в одних маються на увазі лише закони; в інших, передусім кодифікованих, в поняття «законодавство» включаються як закони та інші акти Верховної Ради України, так і акти Президента України, Кабінету Міністрів України, а в деяких випадках також і нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (ст. 116 КЗпП України) та провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. За змістом пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року за № 301 «Про трудові книжки працівників», трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Пунктом 4.1. спільного наказу Міністерство праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», що зареєстровано у Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, встановлено імперативну норму, за змістом якої власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за № 100, абзацом 3 пункту 2 котрого визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто що передують дню звільнення працівника з роботи. В силу пункту 5 розділу ІV названого Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 названого Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. За змістом абзацу 2 пункту 8 названого Порядку, після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи організації, встановленим з отриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 названого Порядку). При цьому, ч. 6 ст. 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлено, що у період дії воєнного стану не застосовуються норми статті 53, ч. 1 ст. 65, частин 3-5 ст. 67, статей 71, 73, 781 КЗпП України та ч. 2 ст. 5 Закону України «Про відпустки». Як роз`яснюється в абзаці 5 пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року за № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає у резолютивній частині рішення. Узагальнена оцінка доводів та аргументів, наведених у справі, щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог за результатами розгляду цієї справи. Резюмуючи все вищезазначене, належить окреслити важливі аспекти у розгляді цієї цивільної справи, що стверджується позивачем [PERSON] та не заперечується відповідачем ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» ДАР України, як от те, що позивач [PERSON] з вересня 1986 року працює в ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» ДАР України (в різні роки підприємство носило різні назви), із-за його конфлікту з в.о. директора підприємства [PERSON] було призначено службове розслідування, котрому передувала хвороба та перебування на лікуванні позивача [PERSON] , який, вийшовши на робоче місце 06.09.2021 року, помітив відсутність зерна державного резерву у двох силосах, які він опечатував перед своєю хворобою, що 09.09.2023 року письмовою доповідною довів до відома в. о. директора підприємства Осипенка Ю.А., який в свою чергу 21.09.2021 року наказом № 148 призначає службове розслідування за фактом несанкціонованого проникнення на територію підприємства третіми особами та відсторонює від виконання обов`язків, серед інших, позивача [PERSON] як старшого майстра елеватора, в подальшому за результатами службового розслідування, оформленого актом, яким встановлено підставою для його проведення несанкціоноване проникнення на територію підприємства сторонніми особами та доступу останніми до об`єктів, відомості про які становлять службову таємницю, що мали місце 20.09.2021 року, при цьому не з`ясовано, якими особами, не вказано, які саме визначені об`єкти, відомості про які становлять службову таємницю, не зазначено та/чи долучено наказу про ознайомлення із переліком таких об`єктів та встановлених режимних обмежень. За змістом акту службового розслідування підсумовується наклеп запрошених журналістів у ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» ДАР України на в. о. директора підприємства Осипенка Ю.А., поширений через YouTube та Facebook, а основним джерелом відомостей стала доповідна охоронника підприємства [PERSON] від 20.09.2021 року. При цьому в названому акті не вказується завдана шкода підприємству. На підставі вказаного акту службового розслідування, через втрату довір`я в. о. директора [PERSON] до позивача [PERSON] наказом (розпорядженням) від 27.09.2021 року № 41к звільняє останнього з посади старшого майстра елеватора за причиною, передбаченою пунгктом 2 ч. 1 ст 41 КЗпП України. Позивачеві [PERSON] не видається трудова книжка та копія наказу про звільнення у день звільнення, відсутній акт про відмову від вручення означених документів, такі йому не скеровуються рекомендованим листом, що свідчить про порушення процедури звільнення. Після зміни керівництва, з 21.06.2022 року позивача [PERSON] прийнято на посаду старшого майстра елеватора ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» ДАР України. Відтак звільнення позивача [PERSON] з порушенням установленого законом порядку, свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав цього працівника. Оскільки підлягає задоволенню позовна вимога про визнання незаконним та скасування наказу від 27.09.2021 року № 41к про звільнення позивача [PERSON] , то з урахуванням змісту ст. 235 КЗпП України та позиції цього позивача, оформленій позовною вимогою про поновлення позивача [PERSON] з 27.09.2021 року на посаду старшого майстра елеватора ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» ДАР України, відтак така позовна вимога про поновлення на роботі підлягає частковому задоволенню, оскільки 27.09.2021 року був останнім робочим днем, то поновлення на вказаній посаді [PERSON] має відбутись 28.09.2021 року та до 20.06.2022 року, через те, що відповідно до наказу (розпорядження) в. о. директора ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» ДАР України Ільківа Р.М. від 20.06.2022 року № 15к позивач [PERSON] з 21.06.2022 року прийнятий на ту ж посаду старшого майстра елеватора ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» ДАР України. Стосовно позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то виходячи із того, що задоволенні дві попередні позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та про поновлення на роботі в часових рамках з 28.09.2021 року по 20.06.2023 року, така підлягає задоволенню у межах, досягнутих та не оспорюваних сторонами домовленостей, окреслених мировою угодою від 30.01.2023 року, яка так й не була реалізована затвердженням, однак це вказує безспірність розміру стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 28.09.2021 року по 29.06.2022 року у сумі 97\~648 грн. 74 коп., котра приймається судом до уваги, та котру, з урахуванням роз`яснень, що містяться в абзаці 5 пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року за № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», слід стягнути без утримання податку на доходи фізичних осіб й інших обов`язкових платежів. При цьому період, протягом котрого підлягає стягненню такий середній заробіток, вірно зазначений до 29.06.2022 року, так як такий не може бути стягнений до дати ухвалення судом цього рішення. Тому названа вимога також підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат у справі. Розподіл судових витрат у справі, враховуючи звільнення позивача [PERSON] на підставі пункту 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору за пред`явленою й прийнятою судом до розгляду позовною вимогою про поновлення на роботі, слід здійснити шляхом стягнення з відповідача ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» ДАР України у рахунок держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачем [PERSON] судового збору за пред`явлення двох іншим вимог про визнання незаконним й скасування наказу про звільнення, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у загальному розмірі 1 984 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0.2775428453.1 від 14.12.2022 року, - слід здійснити у порядку, визначеному ч. 1 ст. 141 ЦПК України, зокрема покласти на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, а саме стягнути з відповідача ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» ДАР України на користь позивача [PERSON] .. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять. Проте, уповноважений представник позивача [PERSON] адвокат Микуш Д.М. з урахуванням положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України, зробив заяву про неможливість подання доказів на понесення інших судових витрат, зокрема пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, та такі докази будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Outcome: partial