Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-08 00:00:00

Представник позивача АТ «Кредобанк» - Кізло Л.С. звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 31.10.2019 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та позичальником [PERSON] , відповідачем у справі, укладено кредитний договір №CL-233181, відповідно до якого банк надав останньому кредит в сумі 101000 гривень на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання. Строк кредитування - 60 місяців терміном до 30.10.2024р. Вказує, що за умовами Договору позичальник [PERSON] зобов`язався використати кредит на цілі, зазначені в договорі, повернути кредит, сплатити проценти за процентною ставкою 35 річних та інші платежі в строк та на умовах, що передбачені Договором. Відповідно до графіку платежів (додатку №1 до Договору) позичальник [PERSON] зобов`язаний здійснити всього 60 платежів по 3615 грн. щомісячно кожного останнього числа відповідного місяця впродовж 60 місяців з дати укладання кредитного договору. Зазначає, що протягом дії Кредитного договору відповідач порушив свої зобов`язання по сплаті заборгованості за кредитом та по сплаті відсотків за користування останнім, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по Договору. Стверджує, що станом на 13.12.2022р. заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем становить: 76033,89 гривень - сума заборгованості за кредитом; 24350,05гривень - сума заборгованості за відсотками; 887,06гривень - донараховані відсотки. З огляду на наведене, просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» 101271 грн. заборгованості за вказаним кредитним договором, а також судові витрати по справі: суму сплаченого судового збору в розмірі 2 481,00 грн. та суму витрат на професійну правову допомогу. Представник позивача АТ «Кредобанк» в судове засідання не з`явився, однак надіслав на адресу суду клопотання про здійснення розгляду справи у його відсутності, а також зазначив, що вимоги поданої позовної заяви підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився без поважних причин, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Як вбачається із матеріалів справи судові повістки відповідачу надсилались рекомендованими листами з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою місця його проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, повідомлення про вручення яких повернулось на адресу суду із відміткою вручено. Відомості про будь-які інші адреси місця проживання чи перебування відповідача чи про його офіційну електронну адресу в матеріалах справи відсутні, заяв про зміну місця проживання чи перебування від відповідача не надходило. Ухвалою судді від 22.03.2023р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 09.06.2023 року постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Враховуючи положення ст.280 ЦПК України, а також те, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки суду не повідомили, а також враховуючи те, що представник позивача не заперечував проти заочного вирішення справи, судом вирішено ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 31.10.2019р. між АТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №CL-233181, у відповідності до якого позивач надав позичальнику - відповідачу [PERSON] кредит на поточні потреби в сумі 101000 гривень умовах поворотності, строковості, цільового використання та плати за користування кредитними коштами в розмірі 35 % річних строком на 60 місяців терміном до 30.10.2024р. Для обліку виданих кредитних коштів банк відкрив позичковий рахунок № [NUMBER] та транзитний рахунком для повернення коштів - № [NUMBER] . Згідно умов даного кредитного договору відповідач [PERSON] зобов`язався повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни); здійснювати погашення заборгованості за цим договором відповідно до графіку платежів (Додаток №1 до Договору); здійснити 60 щомісячних платежів по 3615грн. кожного останнього числа відповідного місяця впродовж 60 місяців з дати укладання кредитного договору (п.6.1-6.3 розділу 6 Договору). Пунктом 7.1 розділу 7 Договору передбачено, що за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконання грошового зобов`язання позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника. Надавши суму кредиту позичальнику, позивач виконав умови укладеного кредитного договору №CL-233181 від 31.10.2019р., однак відповідач [PERSON] всупереч умовам такого свої зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати процентів належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 13.12.2022р. має заборгованість перед позивачем на загальну суму 101271 гривень, з яких: 76033,89 гривень - сума заборгованості за кредитом; 24350,05гривень - сума заборгованості за відсотками; 887,06гривень - донараховані відсотки. На письмові вимоги банку позичальник, відповідач по справі, не відреагував, на час розгляду справи в суді простроченої заборгованості по кредитному договору не погасив. Вказані обставини підтверджуються: копією кредитного договору № CL-233181 від 31.10.2019р. з Додатком (графіком платежів); копією меморіального ордера №62826850 від 31.10.2019р.; копією виписки про рух коштів по рахунку з 31.10.2019р. по 13.12.2022р.; розрахунком заборгованості за кредитним договором №CL-233181 від 31.10.2019р. по кредиту та процентах за користування кредитом; повідомленням-вимогою АТ «Кредобанк» про погашення заборгованості, адресованою відповідачу [PERSON] ; іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно ст.ст.611, 625, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання або розірвання договору, зміна умов договору, сплата неустойки чи відшкодування збитків. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, беручи до уваги те, що відповідач [PERSON] не виконував умови кредитного договору №CL-233181 від 31.10.2019року, у зв`язку з чим вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог на предмет стягнення з відповідачки на користь позивача зазначеної суми заборгованості в розмірі 101271 грн., тобто в межах заявлених позовних вимог. Що ж стосується розподілу судових витрат, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2481 грн., що підтверджується поданою позивачем платіжним дорученням №64611385 від 06.12.2022р. (платник: АТ «Кредобанк», банк платника: АТ «Кредобанк»,, отримувач: ГУК Львів/Мостиська тг/22030101, банк отримувача: Казначейство України, код отримувача 38008294, рах.№UA448999980313161206000013807). З огляду на те, що заявлені позовні вимоги задоволено повністю, то на підставі ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути сплачений таким судовий збір у розмірі 2481 грн. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, що передбачено ст.15 ЦПК України. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Позивач АТ "КРЕДОБАНК" в позовній заяві просить суд стягнути із відповідача витрати на професійну правничу допомогу не зазначаючи суми таких витрат, долучаючи лише до матеріалів справи Договір про надання правової допомоги від 11.04.2019р.; довіреність від 06.01.2022р.; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, але суду не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті), платіжні документи про оплату послуг з надання професійної правничої допомоги тощо, що позбавляє суд вирішити питання стягнення в користь АТ "КРЕДОБАНК" витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved