Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-22 00:00:00

Позиція сторони позивача 03 липня 2021 року [PERSON] , через представника - адвоката Власова Михайла Геннадійовича, звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000 Євро щомісячно, починаючи з травня 2021 року. 02 серпня 2021 року від представника позивачки [PERSON] - адвоката Власова Михайла Геннадійовича надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивачка просить встановити суму аліментів, яка підлягає стягненню з батька [PERSON] на користь матері [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000 Євро, розмір гривневого еквіваленту в національній валюті (в гривнях) відповідно до офіційного курсу валют Національного банку України в розмірі 32345,90 грн. щомісячно, починаючи з травня 2021 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] у позивачки народився хлопчик [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 12 серпня 2020 року, Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 16 травня 2020 року було складено відповідний актовий запис № 1244, яким засвідчено батьків [PERSON] , а саме: батько - [PERSON] ( [PERSON] , підданий Королівства Швеція), мати - [PERSON] (громадянка України). Батьки дитини в шлюбі не перебували, але стосовно народження позивачкою дитини від нього відповідач не заперечував та батьківство визнав в добровільному порядку. [PERSON] , [INFO] , проживає постійно у Королівстві Швеція. За наявною в позивачки інформацією відповідач щомісячно отримує за працю орієнтовно 3500 євро, а відтак позивачка вважає необхідним встановити суму аліментів, яка підлягає стягненню з батька [PERSON] на користь матері [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000 Євро щомісячно, починаючи з травня 2021 року. [PERSON] після народження позивачкою дитини перераховував на картковий рахунок [PERSON] в АТКБ «Приватбанк» грошові кошти на утримання сина [PERSON] , починаючи з 29.04.2020 у сумі 500 Євро. Останній переказ був зроблений 27.04.2021. Однак в травні місяці 2021 року відповідач відмовився від подальшого обов`язку надавати грошові суми на утримання дитини у категоричній формі та з 27 квітня 2021 року надходження грошових сум від нього припинилося. У відповіді на відзив від 27.10.2021 представник позивачки зазначає, що в травні 2021 року позивачка потрапила в лікарню з парезом обох кінцівок та знаходилася на лікуванні до липня 2021 року. Саме з травня місяця 2021 року відповідач відмовився перераховувати на її картковий рахунок грошові кошти на утримання дитини, батьківство відносно якої він визнав в добровільному порядку. При цьому відповідач відверто приховує свій заробіток (доходи). Те, що відповідач начебто перераховував гроші іншій особі, яка не є а ні опікуном, а ні матір`ю [PERSON] , не має жодного відношення до предмету даного позову та є власним волевиявленням відповідача, який може робити грошові перекази будь-кому з особистих міркувань чи потреб. Факт знаходження [PERSON] , яка постійно проживає в рф, на матеріальному забезпеченні [PERSON] , який проживає в Швеції, не доведений документально. У письмових поясненнях від 26.05.2023 представник позивач вказує, що за заявою батьків були внесені зміни до актового запису та 12 серпня 2020 року видано свідоцтво про народження дитини [PERSON] серія [NUMBER] , в якому батьком записаний [PERSON] . Під час народження дитини [PERSON] , як в Україні, так і в Швеції діяли обмеження, пов`язані з оголошеною пандемією КОВІД -19, та оскільки [PERSON] знаходився при народженні дитини за місцем свого постійного проживання у Швеції та не міг бути присутнім за об`єктивних обставин при реєстрації актового запису про народження сина, тому під час реєстрації народження державним реєстратором було застосовані вимоги статті 135 Сімейного кодексу України, за якими проводиться запис про батьків дитини, якщо батьківство, материнство не встановлене. У зв`язку з зазначеними обмеженнями пересування батько дитини [PERSON] [PERSON] прибув до м. Київ тільки у серпні 2020 року, в добровільному порядку визнав батьківство та за його волевиявленням та особистої присутності на підставі заяв матері [PERSON] та батька [PERSON] орган державної реєстрації актів цивільного стану вніс відповідні зміни до актового запису про народження [PERSON] . У письмових поясненнях від 21.06.2023 позивачка зазначає, що 2 роки до початку війни вона з дитиною проживали у своїй власній квартирі. За цей час батько приїздив один раз, щоб засвідчити своє батьківство. Спочатку повномасштабної війни вона з сином поїхали до Швеції через те, що позивач хотіла, щоб дитина бачила, що в неї є реальний батько. Після прибуття одразу подались на соціальне житло і потрапили до гуртожитків. Міграційна служба відмовила у виплаті коштів на дитину через те, що батько має шведське громадянство і має покривати всі витрати, прожитковий мінімум у Швеції становить 1014 євро на людину, а людина, яка має право на громадянство не може бути оформлена, як біженець. Через ці обставини були оформлені документи. До появи цих документів дитина в Швеції перебувала тільки з українським свідоцтвом про народження, що фактично означає, що без них і це дуже ускладнювало всі інстанційні відносини і чергу на житло. Згідно з документами, що пред`явив відповідач, з 08 лютого 2023 року дитина зареєстрована в помешканні, що він винаймає. Це було зроблено для отримання місця у шведському дитячому дошкільному закладі, який відвідує син. Позивачка з дитиною стоїть в черзі на житло від міграційної служби. Дитина зареєстрована у власній квартирі в Києві і після закінчення бойових дій позивачка з дитиною планує повернутися додому. Позиція сторони відповідача 08.10.2021 представником відповідача подано відзив на позов, в якому представник просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві на позовну заяву йдеться про те, що відповідач [PERSON] та [PERSON] проживали разом у певні періоди часу без реєстрації шлюбу. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , батьківство стосовно якого відповідач не заперечує. Батько [PERSON] постійно приймає участь у вихованні та утриманні дитини. Кошти на утримання сина та позивачки надавав щомісячно, починаючи із вагітності [PERSON] . За весь період вагітності та життя сина перерахував позивачці 13687,79 євро. Відповідач постійно цікавиться здоров`ям [PERSON] , чи не захворів він, чи потрібні ліки, чи може потрібна інша допомога. Відповідач, окрім фінансового утримання позивачки та сина, направив 4 посилки із дитячим одягом, іграшками, ліками, меблями вагою 125 кг. Позивач нехтує проханнями батька дитини стосовно належного оформлення сина у Посольстві Королівства Швеція в Україні, періодично не надає інформацію стосовно сина, стану його здоров`я, місця перебування та лякає відповідача, що віддасть сина у дитячий притулок. Відповідач не може легалізувати своє батьківство у країні резидентства через умисні перешкоди з боку позивача, у зв`язку з чим навіть не може отримати додаткову відпустку для догляду за дитиною та приїхати на тривалий період в Україну. Відповідач надає зароблені кошти на потреби сім`ї, і надалі в добровільному порядку не буде ухилятись від матеріального утримання дитини, тобто сплати аліментів. Для утримання сина відповідач постійно працює у вихідні дні та понаднормово. Твердження позивачки стосовно заробітної плати в розмірі 3500 євро не відповідають дійсності. Позивачем не доведено необхідності стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 32345,90 грн. Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обгрунтовуватися відповідними документами, які не надані позивачем. Окрім того, батьки зобов"язані утримувати своїх дітей у рівних частках. Відповідачу стало відомо, що у період із 13 травня по 11 липня 2021 року малолітній [PERSON] проживав та знаходився на утриманні у третьої особи - [PERSON] , яка не перебуває у родинних відносинах із сторонами спору. Для забезпечення належного рівня життя сина відповідачем аліментні плати скеровано [PERSON] . Також відповідачу відомо, що частину невикористаних коштів на утримання малолітнього [PERSON] [PERSON] повернула матері дитини - позивачу. Представник вказує, що позивачем не надано доказів, що позивач вживала до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача саме за травень, червень 2021 року, та не надала доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в розумінні ч. 2 ст. 191 СК України, а безпосередньо сам відповідач сплачував грошові кошти на утримання малолітнього сина безперервно кожного місяця протягом усього періоду. Також представник відповідача зазначає, що у відповідача на утриманні перебуває його мати - [PERSON] , яка є пенсіонеркою, а також відповідач виплачує студентський кредит за навчання. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва (суддя Панченко О.М.) від 16.07.2021 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва (суддя Панченко О.М.) від 03 серпня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 08 жовтня 2021 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Їгіт Ольги Ігорівни надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 27 жовтня 2021 року від представника позивачки [PERSON] - адвоката Власова Михайла Геннадійовича надійшла відповідь на відзив, в якому позивачка просить задовольнити позовні вимоги. 01 серпня 2022 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Їгіт Ольги Ігорівни надійшло клопотання про витребування доказів. У підготовчому засіданні 02 серпня 2022 року суд відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів. 12 жовтня 2022 року від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі, обгрунтоване тим, що відповідач у справі не є громадянином України та не проживає на її території, постійно проживає та працює на території Швеції, жодного рухомого та нерухомого майна на території України у нього немає. Крім того, позивачка і дитина не проживають в Україні, а тому право цієї країни не має тісного зв`язку з правовідносинами, щодо утримання дитини. Дитина перебуває на обліку у закладі дошкільної освіти у Швеції (дитячий садок), зарахована на медичний огляд, проживає разом з позивачем та відповідачем у двокімнатній квартирі і очікує на отримання статусу резидента. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва (суддя Панченко О.М.) від 14 листопада 2022 року провадження у цивільній справі [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів закрито. Постановою Київського апеляційного суду від 02 березня 2023 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 14 листопада 2022 року скасовано та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Справа надійшла до Деснянського районного суду м. Києва та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2023 передана судді Гринчак О.І. для продовження розгляду. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 28 березня 2023 року продовжено розгляд справи № 754/10691/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та оплату додаткових витрат за правилами загального позовного провадження. Витребувано з Печерського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином засвідчену копію актового запису № 1244 від 16.05.2020 про народження [PERSON] , [INFO] . 24 травня 2023 року від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі, яке мотивовано тим, що відповідач не є громадянином України та не проживає на її території, а позивачка є громадянкою України, проте проживає поза межами території України. Відповідач постійно проживає та працює на території Швеції, жодного рухомого та нерухомого майна на території України немає. Малолітній [PERSON] при народженні отримав шведське громадянство відповідно до № 2 Закону (2001:82) про шведське громадянство. Згідно з Витягом із бази даних реєстрації населення Державної Податкової Служби Швеції, який містить особисту інформацію про особу, малолітній [PERSON] має ідентифікаційний номер у Швеції [NUMBER] , проживає разом із відповідачем за адресою Gotaforsliden 5 Molndal 43134 Швеція, законним опікуном неповнолітнього вказаний відповідач - [PERSON] . На ім`я малолітнього [PERSON] видано національне посвідчення (біометричний паспорт Швеції), де в графі громадянство зазначена країна - Швеція. Також малолітній [PERSON] є володільцем Європейської карти медичного страхування та має соціальну страховку у Швеції, відвідує швецький дошкільний заклад із 14.03.2023. У малолітнього [PERSON] відсутній статус біженця, він перебуває на території Швеції в якості резидента країни. Мати (позивач) і дитина не проживають в Україні, а тому право цієї країни не має тісного зв`язку з правовідносинами, щодо утримання дитини. 26 травня 2023 року представником позивачки подано письмові пояснення. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 26 травня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справи до розгляду по суті. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 26 травня 2023 року визнано явку позивачки [PERSON] до суду обов`язковою для надання особистих пояснень. 13.06.2023 Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надано належним чином засвідчену копію актового запису № 1244 від 16.05.2020 про народження [PERSON] , [INFO] . 21.06.2023 від позивачки надійшли письмові пояснення. 23.06.2023 від представника відповідача надійшло клопотання про приєднання документів до матеріалів справи. Позивачка та її представник до суду не з`явилась, про розгляд справи повідомлялись належним чином. У судовому засіданні 23.06.2023 представник відповідача заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Фактичні обстави справи встановлені судом Сторони у шлюбі не перебували. [INFO] народився [PERSON] . Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 002773814 від 12.09.2020 (а.с. 15 т. 2) та актового запису про народження № 1244 від 16 травня 2020 року, наданого Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] (підданий Королівства Швеція), а матір`ю - [PERSON] (громадянка України). На час звернення позивачки з даним позовом до суду вона з дитиною зареєстрована та проживала в Україні у [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у постанові Київського апеляційного суду від 02 березня 2023 року [PERSON] є громадянкою України, а відповідач має громадянство Швеції та росії. Позивач має останню реєстрацію проживання у Швеції із [INFO] , її дитина [PERSON] проживає разом з батьками: [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON] ) в м. Мельндаль, Швеція, має громадянство Швеції. Дитина перебуває на обліку у закладі дошкільної освіти у Швеції (дитячий садок), зарахована на медичний огляд, проживає разом зі сторонами у двокімнатній квартирі, що підтверджується професійним перекладом довідок з управління поліції та податкового управління Королівства Швеція (а.с. 130-137 т. 1). [PERSON] отримав право на проживання пов`язане з еміграцією та є підданим Королівства Швеція з 08.02.2023 (а.с. 247-250 т. 1). Щодо клопотання представника відповідача про закриття провадження Відповідно до частини першої статті 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Між Україною та Королівством Швеція немає міжнародного договору у сфері правової допомоги у сімейних справах, а відповідач є громадянином іншої держави, тому процесуальні питання, пов`язані з вирішення даного спору, регулюються Законом України «Про міжнародне приватне право». Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77 Закону). У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності. Таким чином, суди, вирішуючи питання про належність справи до їх компетенції, зобов`язані з`ясувати, в судах якої країни відповідно до міжнародних зобов`язань України підлягає розгляду справа з міжнародним елементом. Лише у разі, якщо спір підлягає вирішенню в судах України, підсудність справи визначається за правилами, встановленими статтями 27, 28 ЦПК України. У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави. Відповідно до статті 66 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки батьків і дітей, крім випадків, передбачених статтями 67, 67-1, 67-4 цього Закону, визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини. Згідно із частиною першою статті 67 цього Закону зобов`язання щодо утримання, що виникають із сімейних відносин, регулюються правом держави, у якій має місце проживання особа, яка має право на утримання. Відповідно до пунктів 4, 7 частини першої статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. Відповідно до частини першої статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися. З матеріалів справи вбачається та не заперечувалося сторонами, що на час звернення до суду та вирішення питання про відкриття провадження у справі позивач разом з дитиною постійно проживали та були зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України на всій території України введено воєнний стан, який на даний час триває. У березні 2022 року позивачка з дитиною виїхали до Королівства Швеції, однак позивачка є громадянкою України та на час звернення з даним позовом до суду вона постійно поживала разом з дитиною на території України, а тому дана справа підсудна судам України, тобто Деснянському районному суду міста Києва. Крім того, у постанові Київського апеляційного суду від 02 березня 2023 року колегія суддів дійшла висновку, що звертаючись до суду з позовом, позивач довела належними і допустимими доказами, що Україна як держава була постійним та звичайним місцем проживання дитини до її вимушеного переміщення та тимчасового проживання в іншій державі після відкриття провадження у справі, що у свою чергу свідчить про відсутність у суду обґрунтованих підстав для висновку про непідсудність даної справи з іноземним елементом українському суду. Також у постанові Київського апеляційного суду від 02 березня 2023 року встановлено, що такі вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства України. За вказаних обставин клопотання представника відповідача про закриття провадження задоволенню не підлягає. Щодо стягнення аліментів Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 7, 8, 9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховною Радою України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. За змістом ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального. Морального, культурного, духовного та соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків. Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини. Такий же обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття встановлений і в статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За приписами ч. 3 ст. 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з полженнями ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Судом встановлено, що наявними в матеріалах доказами (виписками з рахунку та платіжними документами) підтверджується факт перерахування коштів позивачці, як до народження дитини, так і після народження дитини [PERSON] , різними сумами, але не менше, ніж 300 Євро щомісячно. Також позивач здійснює витрати на оренду квартири, сплачує за своє навчання, має на утриманні непрацездаатну матір. Водночас, позивачка, заявляючи вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1000 Євро, не наводить жодних розрахунків, які б обгрунтовували таку вимогу. Жодних доказів понесених нею витрат на утримання дитини не надано, тоді як батьки мають рівні не лише права щодо дитини, але й обов"язки. З огляду на те, що відповідач є працездатним та за своїм станом здоров`я може забезпечити матеріальну підтримку своєму сину, у добровільному порядку надавав кошти на утримання дитини, має витрати на оплату оренди квартири, на оплату навчання, утримання непрацездатної матері, а позивачка не надала обґрунтованого розрахунук суми заявлених вимог та доказів того, що вона намагалася отримати аліменти до подання позову, суд, з урахувнням найкращих інтересів дитини приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, і з відповідача слід стягувати на користь позивачки аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 300,00 Євро, починаючи з дня пред`явлення позову - 03 липня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що аліменти у зазначеному розмірі не будуть порушувати майнові права відповідача. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого позивач була звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial