Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

З позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмір частини з усіх видів доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, діючи в інтересах [PERSON] до суду звернувся як його представник - адвокат Хижняк Анастасія Володимирівна. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу між батьками, проживає та знаходиться на утриманні батька. Підставою звернення до суду став факт відсутності домовленості між батьками щодо утримання спільного сина, який мешкає з батьком. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О. Ухвалою суду від 29.05.23 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні представник позивача адвокат Хижняк А.В. позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так судом встановлено, що сторони з 19.02.2005 року перебували у зареєстрованому ВРАЦС Київського РУЮ м.Одеси, шлюбі, який на підставі рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 22.10.2018 року № 523/6466/18 розірваний. Від даного шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, [PERSON] , [INFO] залишився проживати з батьком, а [PERSON] , [INFO] залишився проживати з матір`ю. Дійсне сторонами не спростоване. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 21.10.2020 року №523/4001/20 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , 2012 р.н., щомісячно стягуються аліменти у розмірі 1/5 часин всіх видів доходу до досягнення ним повноліття. [PERSON] участі в утримання старшого сина, [PERSON] , 2005 р.н., не приймає, усі витрати по утриманню сина несе позивач, що зумовило звернення позивача до суду з дійсним позовом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції Українибатьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно ст. ст. 2, 8 Закону України «Про охорону дитинства» завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За приписами ст. ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини, аліменти, присуджуються в частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)станздоров`я та матеріальне становище дитини;\~\~2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав,у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна,сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи,якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2ст. 182 цього кодексу розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину\~однієї чверті, на двох дітей\~однієї третини, на трьох і більше дітей\~половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. ч. 1, 5 ст. 183 СК України). Досліджені судом докази свідчать, що батьки [PERSON] та [PERSON] у рівній повинні нести відповідальність за матеріальне забезпечення своїх дітей і саме вони зобов`язані забезпечити неповнолітнім дітям рівень життя необхідний для достатнього розвитку. Суд приймає до уваги той факт, що на підставі рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 22.10.2018 року з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] 2012 р.н. та згідно з розрахунком заборгованості по аліментам від 09.06.2022 року - заборгованість по аліментам відсутня. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Верховний суд України в п. 23\~Постанови Пленуму «Про застосування судом окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3\~роз`яснив, що «...відповідно до\~ст. 192 СК\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них...». Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. З врахуванням всіх обставин справи, суд прийшов до висновку, що [PERSON] не спростувала того факту, що має можливість утримувати свою дитину в обсязі, достатньому для її нормального фізичного та духовного розвитку, оскільки будь-яких доказів протилежного суду не надала. За вказаних обставин і з урахуванням того, що обов`язок утримання дітей є рівнозначним як для матері, так і для батька, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а розмір аліментів може бути визначений судом у частці, а саме у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу\~із дня подання такої заяви. Таким чином, вирішуючи питання з якого часу на відповідача покладається обов`язок по сплаті аліментів, суд встановлює, що згідно вимог ст.191СКУкраїни аліменти слід стягувати від дня пред`явлення позову, тобто з 08.05.2023. Суд роз`яснює, що відповідно до положення ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, однак зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину,\~не є підставою для зміни розміру аліментів\~(постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20 червня 2019 року в справі № 61-51сво18). В зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог позивача також підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial