Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

Короткий змістпозовних вимог. 05.04.2023 позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в обґрунтування якої зазначила, що в провадженні Малинського районного суду перебували матеріали кримінального провадження,\~відомості про\~яке внесені\~до Єдиного\~реєстру досудових\~розслідувань за\~№ 12019060080000345\~від 09.06.2019,\~за обвинуваченням\~ [PERSON] ,[INFO] ,\~у вчиненні\~кримінального правопорушення,\~передбаченого ч.\~1\~ст.\~286\~Кримінального кодексу\~України (єдиний\~унікальний номер\~судової справи:\~283/466/23,\~номер провадження:\~1-кп/283/99/2023),\~зтих підстав, що 08.06.2019 року близько 22 год. 17 хв. поблизу будинку [ADDRESS] сталася дорожньо-транспортна пригода, у якій водієм - [PERSON] , було допущено порушення Правил дорожнього руху України та вчинено наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок чого, позивач отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого 2-х кісточкового перелому правої гомілки з розривом ДМС, множинні поверхневі садна правої гомілки, та тривалий час знаходилася на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Малинського МРТМО, перенесла декілька оперативнихутручань (хірургічних операцій), довгий час знаходилася у стані відновлення та реабілітації, що понесло за собою значні, як для особи похилого віку та пенсіонера, фінансові витрати. Зазначені тілесні ушкодження спричинені недбалістю відповідача, відносяться до середнього ступеню тяжкості, що потягло за собою тривалий розлад здоров`я. У зв`язку з тілесними ушкодженнями, отриманими внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю та з вини відповідача, позивачка зазнала не лише фізичного болю та страждань, а й душевних страждань, в тому числі через часткову втрату до повного одужання загальної працездатності, обмеження життєдіяльності, неможливості самостійно себе обслуговувати, пересуватися без допоміжних засобів чи допомоги третіх осіб, неможливості виконувати повсякденні обов`язки, беручи до уваги й психоемоційне навантаження, викликане кримінальним правопорушенням. Перебуваючи в такому стані вона потребувала багато уваги та сторонньої допомоги у догляді від членів своєї родини, що також відобразилося на їх роботі, заробітку та повсякденному житті. Окрім того, час від часу старі травми нагадують про себе, і позивачка знову і знову змушена приймати знеболюючі препарати, щоб заглушити сильні болі у нозі. Враховуючи такі фактори як: фізичний біль, емоційний стрес, тривогу, страх за своє життя та здоров`я, переживання рідних та близьких за її здоров`я та життя, обмеження життєдіяльності тощо, розмір моральної шкоди позивач оцінює у сумі 30000 грн. Під час лікування вона також зазнала чималих матеріальних (фінансових) збитків, витрати на лікування склали близько 15000грн, з яких 10634,46 грн витрачені безпосередньо на лікита набір металоконструкцій для проведення хірургічних операцій, що підтверджуються копіями чеків та рахунків, доданими до позовної заяви. При цьому, відповідач, будучи обізнаним щодо перебігу лікування та коштів, які були витрачені на лікування та реабілітацію, лише кілька разів в усній формі обмовився про компенсацію понесених позивачкою матеріальних витрат, проте до дня подачі позовної заяви жодних активних дій щодо такої компенсації не вжив. Тому позивач просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 15000 грн та моральну в розмірі 30000 грн. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 06.04.2023 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 14 годину 09.05.2023, яке через неявку відповідача відкладено на 14 годину 25.05.2023 та 12 годину 13.06.2023. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання. Відзиву, заяв та клопотань до суду не надходило. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважність причин неявки, в порядку, визначеному статтею 280 ЦПК України, за згодою позивача, суд постановив провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Позиція позивача Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити з підстав зазначених у позові. Вказала, що в лікарню потрапила в той самий день, коли сталося ДТП. Відповідач [PERSON] за чотири роки після події жодного разу не вибачився, не запропонував допомогти, вона побачилась з ним тільки в суді. Вона пережила три операційних втручання, перший раз зробили операцію на нозі, зафіксували все на пластину і шурупи. Після цього вона більше тижня лежала взагалі, потім ходила на милицях близько 1,5 місяці, а через рік пластину їй вийняли. Однак нога все рівно болить. Встановлені судом обставини. Судом встановлено, що ухвалою Малинського районного суду Житомирської області по справі №283/466/23 (провадження №1-кп/283/99/2023) від 05.04.2023, [PERSON] , [INFO] , звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.\~49\~Кримінального кодексу\~України - у зв`язку із закінченням строків давності. У прийнятті цивільного позову потерпілої [PERSON] до спільного розгляду з кримінальним провадженням відмовлено (а.с.22-23). Згідно з випискою/епікриз стаціонарного хворого № 2263, 08.06.2019, одразу після ДТП [PERSON] було госпіталізовано до травматологічного відділення Малинського міськрайонного територіального медичного об`єднання з діагнозом: закритий 2-х кісточковий перелом правої гомілки з розривом ДМС. Множинні поверхневі садна правої гомілки. Призначено операції 09.06.2019 скелетний витяг за тіло правої п`яткової кістки; 13.06.2019 відкрита репозиція МОС 2-х кісточкового перелому правої гомілки, лікування з використанням анальгіну, димедролу, кетанову, кардіомагнілу, новоксу, езелонгу, лораксону, холоду місцево, перев`язки, гіпсової іммобілізації ( а.с. 6). Відповідно до виписки/епікризу стаціонарного хворого № 2937, [PERSON] з 08.08.2019 по 29.08.2019 перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Малинського МРТМО з діагнозом: консолідуючий 2-х кісточковий перелом правої гомілки з розривом ДМС. Контрактура правого/ступневого с-бу. Назначено операцію 09.08.2019 часткове видалення металоконструкції з правої гомілки, з призначенням медичних препаратів (анальгін, димедрол, кетанов, ЛФК, масаж, фіз. процедури, перев`язки) ( а.с. 7). Згідно із випискою/епікризом стаціонарного хворого № 1455, [PERSON] з 18.05.2020 по 09.06.2020 перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Малинського МРТМО з діагнозом: консолідований МОС 2-х кісточковий перелом правої гомілки. Контрактура правого/ступневого с-бу. Назначено операції 21.05.2020 видалення металоконструкції з правої гомілки, з призначенням лікування: анальгіну, димедролу, кетанову, ЛФК, масажу, фіз. процедур, перев`язок ( а.с. 8). Судом були також досліджені докази щодо витрати позивача на лікування, а саме: квитанції, товарні чеки та рахунок на оплату набору металоконструкцій (а.с. 9-13). Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом. Між сторонами виник спір щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 та п.8 і 9 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В силу ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. У свою чергу, загальні підстави відшкодування майнової шкоди визначені ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Відповідно до\~ст. 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином,\~законом\~встановлено вичерпний перелік випадків, коли не настає цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу як джерела підвищеної небезпеки - це якщо шкода була завдана внаслідок непереборної сили або мав місце умисел потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі\~статті 49КК України\~(у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності) доктриною кримінального права визначено як нереабілітуючу підставу звільнення від кримінальної відповідальності. Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 05.04.2023кримінальне провадження, внесене доЄРДР 09.06.2019 за №12019060080000345, за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України закрито на підставіп.2 ч.1 ст.\~49\~Кримінального кодексу\~України - у зв`язку із закінченням строків давності. Позивачем приєднано до матеріалів цивільного позову медичну документацію, а також платіжні документи, які свідчать про понесення нею витрат на оплату лікування внаслідок завданого кримінального правопорушення. Таким чином, суд, вирішуючи питання про відшкодування матеріальної шкоди [PERSON] , враховуючи документи, що підтверджують витрати потерпілого на лікування та аналізуючи їх відповідність лікарським призначенням, приходить до висновку про часткове задоволення позовної вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням та визначає її розмір 7830,81 грн, зокрема, до відшкодування підлягають витрати позивача на оплату набору металоконструкцій для остеосинтезу щиколотки, вартість якої підтверджено рахунком на оплатум№1852 від 11.06.2019, а також витрати на лікарські препарати, які придбавалися позивачем за призначенням лікарів, за виключенням тих, що не визначені в медичній документації. Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ч. 2\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди. Частиною 6\~ст. 82 ЦПК України\~встановлено, що судове рішення в кримінальному провадженні, яке набрало законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої воно ухвалене, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, факт винного протиправного діяння [PERSON] та спричинення такими діями негативних наслідків для [PERSON] , тобто наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, встановлена ухвалою суду, яка набрала законної сили, тому ці обставини не підлягають доказуванню під час розгляду даної цивільної справи. Як роз`яснено в\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), та з урахуванням інших обставин справи. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Відповідно до п. 9 вказаної постанови Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Отже, законом установлено загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду. При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та тривалість заподіяних [PERSON] моральних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості та зазначає наступне. Так, дії [PERSON] кваліфіковані як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілій [PERSON] , тобто, як вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Суд погоджується з доводами позивача про те, що така протиправна поведінка відповідача спричинила [PERSON] фізичний біль, душевні страждання, погіршення стану здоров`я, що потребувало тривалого часу та зусиль для його відновлення, встановлення нормальних життєвих зв`язків, зокрема, позивач перенесла 3 операції по відновленню функціональності кінцівки, протягом року змушена була лікуватись та відновлюватись після отриманої травми. Також суд враховує, що відповідач протягом тривалого часу (4 роки) не вчинив жодних конкретних і дієвих дій, спрямованих на добровільне відшкодування заподіяної ним шкоди позивачу, відповідач навіть не вибачився перед позивачем за спричинені негативні наслідки. Отже, підсумовуючи наведене вище, суд вважає доведеним факт заподіяння [PERSON] моральної шкоди [PERSON] . Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку про те, що розмір моральної шкоди, який слід стягнути з відповідача на користь позивача, виходячи з вимог закону, характеру дій відповідача, завданих позивачу страждань, заподіяння їй тілесних ушкоджень, що потягло за собою тривалий розлад здоров`я, дотримуючись принципів розумності, співмірності та справедливості, слід позов в частині стягнення моральної шкоди задовольнити та визначити його в розмірі 30000 грн, що, на думку суду, буде достатньою компенсацією завданих їй моральних страждань. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1\~ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В силу вимог п.6\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, від сплати судового збору звільнені. Тому позивачем при зверненні з даним позовом до суду судовий збір сплачено не було. Відповідно, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial