Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

Позов обґрунтовано зокрема тим, що 22.07.2021 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенком Ю.В., зареєстровано в реєстрі № 1095. Сума позики за договором становить 85 925, 00 гривень. Факт отримання позики підтверджується оригіналом розписки від 22.07.2021 року до договору позики від 22 липня 2021 року, строк повернення позики визначений договором до 25.07.2022 року. Станом на 14.10.2022 рік, відповідач повернув лише 35 920, 00 грн, тобто сума в розмірі 50 005, 00 грн залишається не повернутою позивачу та на вказану суму з 25.07.2022 року до моменту подання позову до суду 02.11.2022 року повинен нараховуватись індекс інфляції а також три процента річних. З урахуванням вказаного позивач просив суд: -стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 22.07.2021 року в розмірі 50005 грн, інфляційні витрати в розмірі 1510,60 грн, 3 проценти річних в розмірі 415,11 грн, пеню в розмірі 11888,25 грн, штраф у розмірі 0,02% від суми боргу за кожний день прострочення що становить 1010 грн, штраф у розмірі 50 % від неповерненої суми, що становить 25002,50 грн, а в загальному 39826,46 грн; -стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] витрати із сплати судового збору у розмірі 992,40 грн та витрати на оплату професійної правової допомоги в розмірі 10000 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та у зв`язку з неодноразовою неявкою відповідача в засідання, просив суд ухвалити заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв про розгляд справи за його присутності або про причини неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст. 280 ЦПК України). Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Так судом встановлено, що 22.07.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Ю.В., який зареєстровано в реєстрі № 1093. Згідно вказаного договору сума позики становить 85 925 гривень. Відповідно розписки до договору позики від 22 липня 2021 року, [PERSON] підтверджено, що ним були отримані кошти від [PERSON] , готівкою в сумі 85925 грн та за користування позикою він зобов`язується сплатити проценти в розмірі 3,5% на залишок тіла позики, разом із поверненням позики. Тому зобов`язався повернути кошти в розмірі 70000 грн з відсотками, згідно графіку платежів, рівними частинами, кожна з яких становить 1/12 від суми позики. Строк повернення позики визначений до 25.07.2022 року. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). З дослідженого Договору позики укладеного між сторонами судом встановлено, що сторонами встановлені наступні умови, так згідно п. 5.1. Договору позики, позичальник зобов`язаний повернути суму позики до спливу строку, встановленого п. 4.1. Договору. Позичальник повертає позику рівними частинами, кожна з яких становить 1/12 від суми позики визначеної у п. 2.1. повернення коштів має здійснюватися до 25 числа кожного місяця. Як зазначено позивачем, станом на 14.10.2022 рік, відповідачем повернуто 35920 грн від суми позики та залишок становить 50005 грн. П. 6.1. Договору позики укладеного сторонами по справі встановлено, що при простроченні повернення позики (її частини) Позичальник сплачує на користь позикодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної суми позики та штраф у розмірі 0,02% від суми боргу за кожний день прострочення, а у випадку прострочення повернення позики (її частини) більш як на 30 календарних днів Позичальник додатково сплачує на користь Позикодавця штраф у розмірі 50% від неповерненої суми позики. Водночас п. 6.2. Договору передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути суму позики (її неповернену частину в разі дострокового повернення частини позики), збільшену з урахуванням індексу інфляції за весь строк прострочення. Відтак, суд вважає встановленим, що відповідач зобов`язання перед позивачем не виконав та прострочив повернення позики. За змістом статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно пункту 18 розділу «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З урахуванням вказаного, оскільки позивач просив нарахувати неустойку (штраф, пеню) згідно договору позики та інші нарахування у відповідності до ст. 625 ЦК України, за період з 26.07.2022 року по 03.11.2022 року, що є періодом дії в Україні воєнного стану, тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають та з відповідача слід стягнути на користь позивача суму основного боргу (з урахуванням повернутої частки 35920 грн) в сумі 50005 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з наступного. Згідно статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Ст.133 ЦПК України визначено види судових витрат. Відповідно до ч.1 цієї статті - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Ч.3. ст.133 ЦПК України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження витрат позивачем суду надані наступні докази: 1)квитанцію про сплату судового збору № 0.0.2729270300.1 від 03.11.2022 року на суму 992,40 грн; 2)копію договору про надання правничої допомоги № 13102022/2 від 13.10.2022 року та додаткову угоду № 1 до договору, укладеного між [PERSON] та адвокатом Фещенко І.С., згідно якого встановлено, що розмір гонорару за надання правничої допомоги клієнту становить - 10000 грн; 3)копію квитанції від 13.10.2022 року, згідно якого позивач сплатив послуги адвоката за договором в сумі 10000 грн. Тобто, загальна сума понесених судових витрат позивачем становить 10992,40 грн. З урахуванням викладеного, оскільки позов задоволено частково, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір та суму витрат на правову допомогу, в розмірі задоволених позовних вимог (55,7%), що становить 6122,7 грн.

Outcome: partial