Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. Свій позов обгрунтовує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , внаслідок смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме - на частку квартири [ADDRESS] . Вказує, що при житті чоловіка у шлюбі з [PERSON] , яка була колишньою дружиною, [PERSON] оплатив кооперативну квартиру [ADDRESS] . Оскільки чоловік після своєї смерті залишив заповіт, позивач в установленому законом порядку звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Зазначає, що про факт реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] дізналась від нотаріуса, тому просить суд поновити строк позовної давності звернення до суду та визнати за нею право власності на частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 22 червня 2021 року позов прийнято до провадження, відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 30 вересня 2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити. Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечили. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази по справі, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що вбачається із копії свідоцтва про смерть, виданого Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис №748 (а.с. 4). Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме частку квартиру [ADDRESS] . При житті [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, яке на день смерті виявиться йому належним, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось заповів своїй дружині [PERSON] . У зв`язку з цим, [PERSON] звернулась в установленому законом порядку до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 12/2020, наданої приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Блащук О.О. (а.с.15-30). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 73/02-31 від 19.10.2021 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку квартири [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджує право власності спадкодавця на вказану частку квартири (а.с.36). Судом також встановлено, що [PERSON] з 07.10.1978 року по 01.12.1998 рік перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Під час перебування [PERSON] в шлюбі з [PERSON] , на ім`я відповідачки [PERSON] з 1991 по 1993 роки була придбана квартира в Житлово-будівельному кооперативі № 76 шляхом виплати пайових внесків у повній сумі її вартості\~4414000 крб. до червня 1994 року. Будівництво будинку здійснювалось протягом 1991-1993 років. Будинок здано в експлуатацію в грудні 1993 року. Первинні документи, що підтверджують сплату коштів членами ЖБК-76 не збереглися. Балансова вартість квартири з врахуванням індексацій станом на 01.01.2016 р. становить 5345,54 грн. Дана обставина підтверджується довідками № 1 Житлово-будівельного кооперативу № 76, виданих 08.02.2022 року 19.10.2016 року (а.с. 52,93,94-97). Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. \~\~\~\~\~\~ Частиною першою статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч.1 ст. 146 ЖК України поділ квартири в будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і її чоловіком допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а в разі відсутності згоди - за рішенням суду. Згідно ч.1 ст.15 Закону України від 07.02.1991р. №697-XII "Про власність", що діяв на момент набуття власності в 1993 році, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно ст.16 Закону України від 07.02.1991р. №697-XII "Про власність", яка була чинною до 2007 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. Відповідно до ст.22 КЗпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. \~ \~ \~ \~ \~\~ Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, за час проживання [PERSON] в шлюбі з [PERSON] подружжям з 1991 по 1993 рр. було придбано за спільні кошти квартиру [ADDRESS] , хоча і зареєстрована дана квартира була на [PERSON] . Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, яким до дня смерті були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, інші будівлі та споруди. Таким чином, спірна кооперативна квартира є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , а тому відповідно до положень\~ст.22 КпШС України\~вони мають рівні права щодо розпорядження нею. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] на час його смерті на праві власності належала частка вказаної квартири. Позивач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки заявником не було надано оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності нерухомого майна спадкодавцю (а.с. 36, 37). У відповідності до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивач прийняла спадщину, проте реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право власності на спадщину щодо вказаного майна не змогла у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності вказаного нерухомого майна спадкодавцю. Встановивши, що нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій, позивачка позбавлена можливості в інший спосіб визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на квартири, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову про визнання права власності на 1/2 частку спірної квартири. Отже,\~суд вважає,\~що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, тому вимога позивача щодо визнання права власності за нею на 1/2 частину квартири [ADDRESS] після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] підлягають задоволенню. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність- це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналась або могла дізнатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Щодо права позивачки на спадкове майно , то згідно Постанови Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі № 6-258цс15 роз`яснено, що при визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя, а тому спадкодавець не був позбавлений права власності на спільне нажите майно в шлюбі з [PERSON] і його право не було порушено. \~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~

Outcome: approved