Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

У серпні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 18 липня 2020 року у Чернігівській області, Ніжинському районі, місто Ніжин, відбулася дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль ВАЗ 2115, д.н.з. [NUMBER] , здійснив наїзд на її сина - [PERSON] , [INFO] , який внаслідок отриманих травм помер. Вказувала на те, що внаслідок смерті близької особи її завдано непоправної шкоди, оскільки вона в особі загиблого втратила годувальника. На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ 2115 була застрахована у ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія». 19 липня 2020 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №120202270000000186 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою слідчого від 24 вересня 2020 року кримінальне провадження було закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення. 31 липня 2020 року відповідно до вимог статей 33, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» представником позивача - [PERSON] надіслано на поштову адресу ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» повідомлення про ДТП та настання підстав для страхового відшкодування. Серед заявлених до відшкодування вимог містились 28 338,00 грн - 1/2 частини виплати страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної [PERSON] смертю сина, та 170 028,00 грн - в рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника. З 27 серпня 2020 року по 20 жовтня 2020 року представником [PERSON] - [PERSON] направлено на адресу ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» додаткові документи на підтвердження заявлених вимог потерпілою з метою отримання страхового відшкодування заподіяної шкоди позивачу. 25 листопада 2020 року ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» здійснено виплату страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди позивачу у розмірі 14 169,00 грн. 26 листопада 2020 року представником позивача - [PERSON] отримано лист від ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» №1242/20 від 26.11.2020 року, в якому було зазначено, що для прийняття рішення страховиком щодо здійснення виплати, передбаченої ч. 2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», заявник повинен надати докази того, що по-перше, він є непрацездатним, по-друге, заявник був на утриманні померлого або мав право на одержання від нього утримання. При цьому право на одержання такого утримання повинно кореспондуватися з обов`язком померлого надавати таке утримання. 23 березня 2021 року представником [PERSON] - [PERSON] повторно направлено вимогу про виплату недоплаченого страхового відшкодування моральної шкоди позивачу у розмірі 14 169,00 грн. 21 травня 2021 року ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» здійснено доплату страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди позивачу у розмірі 14 169,00 грн. Разом з тим, вимогу про виплату страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника відповідачем залишено без розгляду. Водночас позивач звертала увагу на те, що вона знаходилася на утриманні свого сина, оскільки є особою пенсійного віку, а тому відповідно до статті 1200 ЦК України та статті 202 СК України на її користь підлягає стягненню страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника. Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування, пов'язане із смертю годувальника, у розмірі 170 028,00 грн. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Ієговська А.О. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. У судове засідання представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказував на те, що страховим випадком визнано дорожньо-транспортну подію, що мала місце [INFO] у місті Ніжин, Чернігівській області, Ніжинському районі, внаслідок якої [PERSON] помер, та виплачено страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 28 338 грн відповідно до вимог статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами - матері та батьку померлого [PERSON] . Водночас ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» не прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, а продовжено строк позивачу подання необхідних документів. Разом з цим, зауважував, що згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян сім`я позивача [PERSON] складалась із трьох осіб: вона, чоловік [PERSON] та їхній син - [PERSON] . Отже, відповідно до вимог статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статті 1200 ЦК України особи, що мають право на страхове відшкодування у зв'язку з втратою годувальника, є [PERSON] та її чоловік - [PERSON] . Відтак, вважав, що сума страхового відшкодування повинна складати 85 014 гривень (4723х36:2=85014). Крім того, згідно із вироками Ніжинського міськрайоного суду Чернігівської області від 03 січня 2017 року та від 08 жовтня 2019 року [PERSON] був неодружений, не працював, двічі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 309 КК України. Також заочним рішенням Ніжинського міськрайоного суду Чернігівської області від 07 вересня 2020 року стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриваБанк» заборгованість за кредитним договором від 21 липня 2018 року у розмірі 37 806 грн. Таким чином, [PERSON] не був офіційно працевлаштований, не мав регулярний дохід, у нього були наявні борги, а тому останній не міг надавати матеріальну допомогу своїм непрацездатним батькам. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, 18 липня 2020 року о 23 год. 43 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ВА3-21150», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись автодорогою «Під?їзд до м. Ніжин», від м. Ніжин Чернігівської області до с. Яблуневе, Ніжинського району, здійснив наїзд на лежачого на проїзній частині пішохода [PERSON] , відразу після цього [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ВА3-2108», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись у попутному напрямку здійснив повторний переїзд лежачого пішохода [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, яка виражалась саднами голови, забійно-рваними ранами правої тім?яно-потиличної та лівої тім?яної ділянок з крововиливами у м?які покриви відповідно, синцем та забійно-рваною раною нижньої губи рота, а також, обмежено-дифузними крововиливами у м?які мозкові оболонки; саден грудної клітки, спини, живота та правої половини тазу, саден та рваної рани лівої сідниці, ділянок крововиливів у м?які тканини спини та лівої сідниці, закритих переломів ребер з обох боків, здебільшого зліва, з ушкодженням пристінкової плеври та лівої легені відповідно уламкам окремих з них, закритого перелому верхньої гілки лівої лобкової кістки тазу, крововиливів у брижу тонкої кишки, жирову капсулу обох нирок та у підшлункову залозу, розривів нижньої долі лівої легені, печінки та обох нирок, крововиливу у ліву плевральну та черевну порожнини; саден правого плечового суглобу, правої кисті, а також обох нижніх кінцівок з наявністю на фоні рваних ран, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень тяжкого ступеня від яких помер по дорозі до лікарні. За вказаним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №120202270000000186 за частиною другою статті 286 КК України. Станом на час ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля «ВА3-21150», державний номер знак [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» за полісом №АО3854877. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21 липня 2020 року [PERSON] помер [INFO] . Постановою старшого слідчого СУ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Приходько Ю.B. від 24 вересня 2020 року кримінальне провадження було закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України Позивачка [PERSON] є матір`ю загиблого [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народжень. За результатами настання страхового випадку 29 липня 2020 року представник позивача [PERSON] звернувся до ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» із заявами про виплату позивачу частки страхового відшкодування, пов`язаного із моральною шкодою, яка з урахуванням норм п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» складає 14 169 грн, та про виплату страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, яка складає 170 028, 00 грн. Зі змісту листа ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» №1242/20 від 26 листопада 2020 року вбачається, що на підставі вищевказаної заяви представника позивача [PERSON] від 29 липня 2020 року та наявних документів зазначена подія визнана страховим випадком та товариством прийнято рішення про страхову виплату щодо відшкодування моральної шкоди за реквізитами, що вказані у цій заяві про страхову виплату. Водночас доказів перебування [PERSON] на утриманні померлого сина [PERSON] страховику не надано та відсутні довідки щодо його працевлаштування. Акти, надані сусідами не є документами, що підтверджують утримання матері, тим паче, що остання проживала в іншій області та фізично син не мав змоги допомагати їй по господарству. Також не надано страховику й доказів того, що станом на день смерті [PERSON] позивач мала право на отримання від нього утримання, оскільки право на утримання не є абсолютним, а обумовлене певними правовими нормами. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Зазначена норма права за способом викладення змісту містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою. Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті. Відповідно статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз наведеного положення закону дає підстави для висновку, що умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є одночасна наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Згадана стаття Сімейного кодексу України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц (провадження №61-2386сво19) під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Згідно з роз`ясненнями, наведених у п. 20 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6, при вирішенні позовів про відшкодування шкоди, заподіяної втратою годувальника, слід мати на увазі, що право на відшкодування такої шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого, незалежно від родинних зв`язків, або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більше ніж десятимісячного строку після його смерті. Зокрема, у разі смерті потерпілого, який був застрахований, право на одержання страхових виплат на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» мають: жінки, які досягли 55 років, і чоловіки - 60 років, якщо вони не працюють. Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи. З аналізу наведеного вбачається, що для визнання батьків, які є пенсіонерами, такими, що мають право на отримання страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, зокрема, потрібно довести, що частка заробітку останнього (сина позивачів), яка припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Потерпілим внаслідок ДТП, яка сталася 18 липня 2020 року, є особа - [PERSON] , оскільки останній загинув внаслідок ДТП. Вказана особа є сином позивача - [PERSON] . Водночас у матеріалах справи відсутні докази про те, що син позивача працював та отримував хоча б якийсь дохід. Крім того, матеріали справи не містять доказів про те, що матеріальна допомога з боку загиблого надавалась позивачу взагалі, а також те, що така допомога була основним і постійним джерелом її існування та мала стабільних характер. Станом на момент вчинення ДТП [PERSON] отримувала пенсію за віком, тобто була непрацездатною. Разом з цим, матеріали цивільної справи не містять письмових доказів на підтвердження звернень позивача до органів Пенсійного фонду України та інших органів соціального захисту з приводу призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Разом з тим, позивач, стверджуючи про наявність у неї права на отримання відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, посилалась на досягнення нею пенсійного віку та її перебування на утриманні померлого сина. Установивши, що внаслідок ДТП позивачці заподіяно шкоди, пов`язаної зі смертю її сина, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу, була застрахована у відповідача, і така подія визнана відповідачем страховою, суд дійшов висновку, що у відповідача виник обов`язок відшкодувати позивачці шкоду, заподіяну смертю потерпілого. В 2020 мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складала 4 723 грн (ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік»). Враховуючи право [PERSON] на відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого, позовні вимоги належить задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 85 014 гривень 00 копійок (з розрахунку 36х4723:2). Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь держави 908 гривень 00 копійок судового збору, так як позивач звільнена від його сплати.

Outcome: partial