Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

У січні 2023 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, згідно з якою позивач просив суд: позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , як таку, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між [PERSON] (надалі позивач) та [PERSON] (надалі відповідач) 26 квітня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку за актовим записом №112, зареєстровано шлюб. У сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 06 травня 2021 року у справі №242/1082/21 вирішено позов [PERSON] до [PERSON] розірвання шлюбу - задовольнити. Шлюб, зареєстрований 26 квітня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис №112, між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Позивачем вказано, що однією із підстав розлучення стало те, що матір не приділяла уваги сину - [PERSON] . Через це в сім`ї були постійні сварки, для дружини дитини ніби не існувало, вона постійно була заклопотана власними справами, займався сином виключно батько. Після розірвання шлюбу мати взагалі не виявляє бажання бачитися з сином, проводити з ним час, брати участь у його вихованні. Матір фактично самоусунулася від виховання власної дитини, що приносить страждання не лише [PERSON] , як батьку сина, а й самому малолітньому сину, психіка якого належним чином ще не сформувалася, позивач вважає за належне звернутися до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] . У позовній заяві зазначено, що відповідач байдуже ставиться до малолітньої дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, не сприяє у забезпеченні дитині необхідного медичного догляду та лікування, не забезпечує харчуванням, навіть не навідує сина, що негативно впливає на його розвиток. У той же час, позивач вказує, що навіть в суді відповідачем не буде надано жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, а також прояву з її боку щонайменшої батьківської турботи, бо таких підстав просто немає. Як і відсутні об`єктивні перешкоди для відповідача у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Емоційний зв`язок між відповідачем та дитиною фактично відсутній, відповідач не виявляє до своєї дитини батьківського піклування, долею дитини не цікавиться. Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному утриманню дитини, не забезпечує законних прав дитини на нормальні умови життя, також жодним чином не приймає участі в утриманні дитини, не цікавиться життям сина, та не приймає участь у його вихованні. Позивач зазначає, що за таких обставин, позивач приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем, як матір`ю дитини, своїми батьківськими обов`язками щодо малолітнього [PERSON] , що є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав. Позбавлення батьківських прав [PERSON] буде відповідати інтересам дитини, оскільки відповідач в подальшому буде позбавлений можливості негативно впливати на психіку дитини до моменту зміни нею свого ставлення та поновлення у встановленому порядку батьківських прав, а тому позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Ухвалою Шевченківською районною суду м. Києва від 30.01.2023 року відкрито провадження у справі за даним позовом, розгляд якої вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. 17.02.2023 року до суду надійшла заява відповідачки [PERSON] , відповідно до якої вона зазначає, що у зв`язку із активними бойовими діями на території України, вона [PERSON] вважає, що судове засідання по справі можна провести без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Крім того, відповідачка вказала, що брати участь у вихованні малолітнього сина [PERSON] , не буде, а тому проти позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] не заперечує. До вказаної заяви долучено нотаріально посвідчену заяву [PERSON] від 14.02.2023 адресовано Службі у справі дітей та сім`ї аналогічного змісту. В судовому засіданні 03.03.2023 року суд ухвалив залучити до участі у справі у якості третьої особи Службу у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації та виключено із складу третіх осіб Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.03.2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 08.05.2023 року допитано свідка [PERSON] , який повідомив, що знайомий із сім`єю позивача та відповідача з 2017 року, був у них вдома, дитину зі школи завжди забирав батько [PERSON] , а також на прогулянки неповнолітній [PERSON] ходив тільки з батьком. Свідок також зазначив, що [PERSON] 11 років, наразі позивач та відповідач проживають окремо і [PERSON] повідомляв йому, що хоче проживати з батьком [PERSON] .. [PERSON] вказував, що останній півтора року [PERSON] проживає з батьком, і в його вихованні мати [PERSON] не бере участі, оскільки перебуває у Німеччині, між сином [PERSON] та матір`ю [PERSON] відносини погані, вони не спілкуються. 08.06.2023 року до суду надійшла заява Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, яка органу опіки та піклування про долучення до матеріалів справи висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.06.2023 про доцільність позбавлення батьківських прав. Позивач та представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду подано заяву від 17.02.2023 року до суду надійшла заява відповідачки [PERSON] , відповідно до якої вона зазначає, що у зв`язку із активними бойовими діями на території України, вона [PERSON] вважає, що судове засідання по справі можна провести без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Крім того, відповідачка вказала, що брати участь у вихованні малолітнього сина [PERSON] , не буде, а тому проти позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] не заперечує. До вказаної заяви долучено нотаріально посвідчену заяву [PERSON] від 14.02.2023 адресовано Службі у справі дітей та сім`ї аналогічного змісту. Представник третьої особи Служба в справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Третя особа Служба в справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації як орган опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином до суду подано заяву про розгляд справи за відсутності третьої особи. Вислухавши позивача та представника позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 20.09.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку. Таким чином, позивач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, звертаючись з позовом до суду, позивач, в якості обґрунтування своїх позовних вимог в частині позбавлення відповідача батьківських прав відносно її дитини зазначає, що мати малолітнього [PERSON] є [PERSON] , що відповідач байдуже ставиться до малолітньої дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, не сприяє у забезпеченні дитині необхідного медичного догляду та лікування, не забезпечує харчуванням, навіть не навідує сина, що негативно впливає на його розвиток. Зазначає, що відповідач взагалі не приймає участі у вихованні дитини. Служба в справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, як орган опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації надали висновок від 08.06.2023 року за №106-4604, в якому зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав, Орган опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 06.05.2021 року шлюб, зареєстрований 26 квітня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис №112, між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Вимогами ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України, передбачено, що батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Водночас, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст.ст. 3,18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Разом з тим, як роз`яснено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На підставі зазначеного, оцінивши зібрані по справі докази, а також враховуючи те, що обставини ухиляння відповідача від виконання своїх обов`язків по належному вихованню та утриманню своєї дитини підтверджуються матеріалами справи та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, також враховуючи заяву відповідача в якій вона визнала позовні вимоги щодо позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. В порядку, визначеному 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1073,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved