Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

26.01.2022 [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з даним позовом з проханням: - визнати незаконним та скасувати Наказ Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) про відсторонення його від роботи від 08.12.2021 № 1691/о; - поновити його на роботі на посаді інженера з радіонавігації та радіолокації групи оперативного обслуговування комплексу систем навігації комплексу «Радіоелектронних засобів аеродромної диспетчерської вишки Київ/Жуляни» «Київцентраеро» Украероруху; - стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) на його користь суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу (відсторонення від роботи) (а. с. 2-11). Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. На підставі наказу від 25.07.2013 № 373/о з 29.07.2013 він працює в Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України на посаді електромонтера з ремонту та монтажу кабельних ліній 6 розряду Київської служби ОПР РСП «Київцентраеро» Украероруху. 24.12.2013 його було переведено на посаду техніка з ЕТЗ 1 категорії Київської служби ОПР РСП «Київцентраеро» Украероруху. 01.11.2015 був переведений на посаду техніка 1 категорії групи електропостачання об`єктів ЗНС Київської служби ОПР РСП «Київцентраеро» Украероруху. 01.07.2020 було переведено на посаду інженера з радіонавігації та радіолокації групи оперативного обслуговування комплексу систем навігації комплексу «Радіоелектронних засобів аеродромної диспетчерської вишки Київ/Жуляни РСП «Київцентраеро» Украероруху. Крім того позивач зазначає, що в грудні 2021 його в усному порядку було повідомлено роботодавцем про можливість його відсторонення від роботи, у зв`язку з відсутністю щеплення (вакцинації) проти СОVID-19 та зазначено про необхідність обов`язкового проведення вакцинації. Ним було подано заяву до відповідача про неприпустимість примусу до участі в експериментальному медичному втручанні від 06.12.2021, де чітко заявлено про протиправність вимог щодо обов`язкової вакцинації та відмову від проведення вакцинації проти СОVID -19. Наказом від 08.12.2021 № 1691/о, на підставі акту про відмову або ухилення від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID -19 від 08.12.2021 № 19-13/4726/21, його було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 09.12.2021. Позивач вважає наказ 08.12.2021 № 1691/о протиправним та таким, що підлягає скасуванню, при цьому посилаючись на те, що наказ виданий з порушенням вимог чинного законодавства. Зокрема звертає увагу, що ним не були порушені жодні норми матеріального права, в тому числі й положення трудового законодавства, а тому його відсторонення від роботи є незаконним. Вказує, що Конституція України є законом найвищої юридичної сили, а закони та інші нормативно-правові акти повинні відповідати Конституції. При цьому правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством ( ст. 19 Конституції України). Ніхто не зобов`язаний виконувати явно злочинні розпорядження чи накази. Також зазначає, що відповідно до постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення та запровадження обмежувальних протиепідемологічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID -19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2», з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID -19, спричиненої коронавірусом на території України встановлений карантин до 31.03.2022. Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється і відміняється Кабінетом Міністрів України. Проте Кабінет Міністрів України не є абсолютно вільним в цьому питанні - це повноваження Кабміну обмежене законом. Це обмеження полягає у встановленні жорсткої і безальтернативної процедури. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Посилаючись на положення ст. 40 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», зазначає, що головний державний санітарний лікар, у разі введення в Україні чи в окремих її місцевостях режиму надзвичайного стану вносить центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, обґрунтоване подання для прийняття рішення щодо звернення до Кабінету Міністрів України з пропозицією про встановлення карантину. Позивач вказує, що чинним законодавством визначена процедура введення карантину: Президент видає Указ про введення надзвичайного стану, Верховна Рада затверджує цей Указ, який набуває чинності, головний санітарний лікар подає до Міністерства охорони здоров`я України подання щодо звернення до Кабінету Міністрів України з пропозицією про встановлення карантину, Міністерство охорони здоров`я України порушує перед Кабінетом Міністрів України питання про встановлення карантину, Кабінет Міністрів України встановлює карантин, карантин набуває чинності. Звертає увагу, що надзвичайний стан в Україні не було введено, також зазначає, що згідно з резолюцією Парламентської асамблеї Ради Європи від 27.01.2021 за № 2361 (2021) «вакцини проти СОVID -19: етичні, юридичні та практичні міркування» та профільним законодавством України, щеплення проти СОVID -19 не є обов`язковими. При цьому, відповідно до ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», до обов`язкових віднесено щеплення лише проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця та туберкульозу, щеплення від респіраторної хвороби СОVID -19 за ст. 12 Закону, не є обов`язковим. З урахуванням викладеного, позивач стверджує, що оскаржуваний наказ відповідача виданий на підставі протиправних (незаконних) рішень органів влади та порушує його права, положення Конституції України та норми міжнародного права, в тому числі й права на працю, а отже є незаконним та підлягає скасуванню. 08.08.2022 до суду від Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (а.с. 95-103) надійшов відзив з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] .. Заперечуючи проти позов, відповідач зазначає, що відповідно до ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, стані наркотичного або токсичного сп`яніння, відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони, в інших випадках, передбачених законодавством. Зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 № 1645-ІІІ, як обов`язкові і такі, що включені до календаря щеплень, визначені профілактичні щеплення, а також, що відповідно до ч. 2 вказаної статті передбачено, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення також, проти інших відповідних інфекційних хвороб. Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 19.07.1995 № 133 зі змінами, внесеними наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25.02.2020 № 521, гостра респіраторна вірусна інфекція СОVID -19 внесена до переліку особливо небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і збудників цих хвороб. За переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим в Міністерстві охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153, зареєстрованим в Мінюсті 07.10.2021 за № 1306/36926, обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби СОVID -19, підлягають працівники, зокрема підприємств, установ та організацій включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 04.03.2015 № 83. Державне підприємство обслуговування повітряного руху України включено до цього Переліку. Також зазначено, що постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 № 1096 були внесені зміни та доповнення до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 та відповідно до п. 41-б зобов`язано керівників забезпечити контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID -19, відсторонення від роботи працівників, які відмовляються від щеплень. За твердженням відповідача, наказ Украероруху № 1691/о від 08.12.2021 винесений на підставі чинних Законів України, діючих постанов Кабінету Міністрів України та наказу Міністерства охорони здоров`я України, який пройшов державну реєстрацію та відповідно є нормативно-правовим актом, обов`язковим до виконання. Також відповідач звертає увагу, що право позивача на працю, передбачене ст. 43 Конституції України, не було порушено, оскільки трудові відносини між позивачем та державним підприємством обслуговування повітряного руху України не припинені, а обмеження цього права було законним та відповідало пріоритету забезпечення життя, здоров`я і безпеки людини. Факт ухилення позивача був зафіксований 08.12.2021 актом «Про відмову або ухилення від проведення обов`язкових профілактичних щеплень від СОVID -19. Вимога відповідача до позивача надати документ, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти СОVID -19, зокрема сертифікат або довідку про абсолютні протипоказання до такого щеплення, яка викладена у попередженні про відсторонення від роботи, не порушує права позивача на таємницю про стан його здоров`я. Крім того, відповідач звертає увагу суду на той факт, що наказом Украероруху від 28.02.2022 № 287/о [PERSON] допущено до роботи з 25.02.2022, у зв`язку із зупиненням дії наказу Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій працівники яких підлягають обов`язковим щепленням». 17.04.2023 та 17.06.2023 від позивача надійшли письмові пояснення (а.с. 134-136, 182-184), в яких звертає увагу, що 14.12.2022 Велика Палата Верховного Суду у справі №130/3548/21 сформулювала висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах та типових спорах. З цих підстав вказує, що специфіка його роботи передбачає майже повну ізольованість при виконанні роботи, мінімізацію соціальних контактів та відсутність контактів з продукцією, що споживається населенням. На думку позивача, відсутні переконливі підстави необхідності застосування до нього відсторонення від роботи та позбавлення в таких спосіб заробітку, адже ніякої суттєвої загрози розповсюдження та (або) поширення коронавірусної інфекції не було, як і обставин, що б збільшували вірогідність зараження СОVID-19. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 27.01.2022 цивільну справу передано за підсудністю до Бориспільського міськрайонного суду Київської області (а.с. 32-33). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду (а. с. 40) У судовому засідання представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з наведених у позові підстав, просив задовольнити, додатково пояснив, що позивач не отримував письмових наказів про скасування оскаржуваного наказу, а також про зупинення трудового договору. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечував з урахуванням викладених у відзиві підстав, пояснив, що позивач працює не ізольовано, а тому існували ризики поширення особливо небезпечної хвороби. Звертає увагу, що [PERSON] , з 25.02.2022 допущений до роботи наказом Украероруху «Про допуск до роботи працівників РСП «Київцентраеро» Украероруху» від 28.02.2022 № 287/о. Проте 01.03.2022 Украерорухом видано наказ №126 «Про впровадження режиму простою й оплати праці на період воєнного стану», з яким [PERSON] було ознайомлено через мобільний додаток вайбер, до роботи фактично [PERSON] не приступив. Зазначив, що з 01.04.2023 дія трудового договору позивача була призупинена відповідно до наказу Украероруху «Про призупинення трудових договорів з працівниками РСП «Київцентраеро» на період воєнного стану» від 30.03.2022 року №140. Звертає увагу, що з початку воєнного стау [PERSON] не надав ніякої інформації до відділу з кадрового забезпечення про зміну облікових даних та його місцезнаходження. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 233 КЗпП, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У судовому засіданні встановлено, що з 29.07.2013 позивач [PERSON] працює в Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України (Украерорух) та був прийнятий на посаду електромонтера з ремонту та монтажу кабельних ліній 6 розряду Київської служби ОПР, що підтверджується копією витягу з наказу № 373/о від 25.07.2013 та записами в трудовій книжці, копія якої долучена до матеріалів справи (а. с. 13-17, 18). Згідно із записами у трудовій книжці на підставі наказу № 621/о від 20.12.2013 [PERSON] з 24.12.2013 переведено на посаду техніка з ЄТЗ 1 категорії Київської служби ОПР; з 01.11.2015 на підставі наказу № 457/о від 10.11.2015 переведено на посаду технічка з ЄТЗ 1 категорії групи електропостачання об`єктів ЗНС Київської служби ОПР; з 01.07.2020 на підставі наказу № 325/о від 01.08.2020 переведено на посаду інженера радіонавігацій та радіолокації групи оперативного обслуговування комплексу систем навігації комплексу «Радіоелектронних засобів аеродромної диспетчерської вишки Київ/Жуляни РСП «Київцентраеро» Украероруху ( а.с. 13-17). Встановлено, що 18.11.2021 в.о. генерального директора Державного підприємства обслуговування повітряного руху України» на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 №1096 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 та наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.10.2021 за № 1306/36928, було надано окреме доручення «Про надання інформації щодо вакцинації працівників проти СОVID-19», а саме: заступникам директора, адміністративному директору, керівникам структурних підрозділів, безпосередньо підпорядкованих директору, директорам РСП, директора Дніпровського РСП, керівнику структурних підрозділів Східного регіону) - надати інформацію про наявність/відсутність документів у підпорядкованих працівників, які підтверджують проходження профілактичного щеплення проти СОVID-19 (а.с.109-110). Крім того, доручено забезпечити вручення підпорядкованим працівникам інформативного повідомлення про обов`язкове щеплення проти СОVID-19 (п.2). У разі відсутності підтверджувального документа про щеплення (однією чи двома дозами) проти СОVID-19 або довідки чи медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти СОVID-19 , або сертифіката про одужання від СОVID-19, дійсного 90 діб, забезпечити вручення працівникам попередження про відсторонення від роботи з 09 грудня 2021 року (п.3). Забезпечити видання наказу про відсторонення від роботи працівників, які не надали підтверджувальний документ про щеплення (однією чи двома дозами) проти СОVID-19 або довідку чи медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти СОVID-19, або сертифікат про одужання від СОVID-19, дійсний 90 діб, та надання цього наказу (з поіменним списком та посадами) заступнику директора з питань авіаційної безпеки Украероруху (п.4) (а.с.109-110). За змістом позовної заяви позивач підтверджує, що в грудні 2021 року його в усному порядку було повідомлено роботодавцем про можливість відсторонення від роботи у зв`язку з відсутністю щеплення (вакцинації) проти СОVID-19 та зазначено про необхідність обов`язкового проведення вакцинації. Також встановлено, що 06.12.2021 позивач [PERSON] звернувся до в.о. директора Державного підприємства обслуговування повітряного руху України А. Ярмака із заявою про неприпустимість примусу до участі в експериментальному медичному втручанні (а.с.20-22,111-113). За змістом якої, зокрема, зазначив, що стан його здоров`я і питання про його вакцинальний статус становить лікарську таємницю і не підлягає розголошенню без його згоди, заперечує та звертає увагу про кримінальну відповідальність за примушування до вакцинації , а також звільнення, відсторонення від роботи чи порушення інших трудових прав працівників з особистих мотивів (в т.ч. з мотивів, коли особа відмовляється розкрити медичну таємницю відносно себе). Зазначає, що відсторонення його від роботи з мотивів зберігання ним медичної таємниці є незаконним та може призвести до вчинення керівництвом кримінальних злочинів. Також вимагав надати для ознайомлення, належним чином оформлену відповідно до норм українського та завірену відповідальною особою, з вказанням посади відповідальної особи та повною розшифровкою прізвища ім`я по батькові та мокрою печаткою, у письмовому вигляді «Попередження про відсторонення від роботи», з роз`ясненням, де повинен знаходитеся вище зазначений працівник під час відсторонення від роботи, за умови виконання укладеного з ним трудового договору. За змістом позовної заяви [PERSON] зазначає, що у вказаній заяві ним заявлено про протиправність вимог щодо обов`язкової вакцинації та відмову від проведення вакцинації проти СОVID-19. Так, згідно з Актом «Про відмову або ухилення від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID-19» від 08.12.2021 № 19-13/4726/21 (а.с.116-117), складеного трьома працівниками відповідача відповідно до вищезазначених нормативних актів, а також на виконання окремого доручення в.о. директора Украероруху від 18.11.2021 №62, [PERSON] , інженера з РН та РЛ було, зокрема, повідомлено про відсторонення від роботи з 09.12.2021, у разі відмови або ухилення від проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти СОVID-19 (однією чи двома дозами) за відсутності медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти СОVID-19, виданого закладом охорони здоров`я, або довідки про одужання від СОVID-19, яка дозволятиме упродовж 90 діб без обмежень працювати. Від підписання акту працівник відмовився (а.с.116-117) Ця обставина позивачем та його представником не заперечується. Наказом від 08.12.2021 № 1691/о «Про відсторонення від роботи працівників комплексу «Радіоелектронні засоби аеродромної диспетчерської вишки АДВ Київ/Жуляни РСП «Київцентраеро», відповідно до ст. 46 та ч. 3 ст. 94 Кодексу законів про працю України, ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої короновірусом SARS-СоV-2» (зі змінами), наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.10.2021 за № 1306/36928, наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.11.2021 № 2393 «Про затвердження змін до переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», на виконання окремого доручення в.о. директора Украероруху від 18.11.2021 № 62, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з огляду на відсутність довідки про обов`язкове профілактичне щеплення проти СОVID-19, або про наявність противопоказань до вакцинації проти СОVID-19, виданої закладом охорони здоров`я, або довідки про одужання від СОVID-19, дійсної 90 діб, [PERSON] , інженера з радіонавігації та радіолокації групи оперативного обслуговування комплексу систем навігації комплексу «Радіоелектронні засоби аеродромної диспетчерської вишки АДВ Київ/Жуляни» РСП «Київцентраеро» Украероруху відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 09.12.2021. Підстава: акт про відмову або ухилення від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID-19 від 08.12.2021 № 19-13/4726/21 (а.с. 23-24,118-119). Згідно з Актом «Про відмову працівника від ознайомлення з наказом про відсторонення» від 09.12.2021(а.с.120), складеного трьома працівниками відповідача про те, що [PERSON] відмовляється ознайомлюватися із наказом про його відсторонення від роботи та ставити власноручний підпис про таке ознайомлення. Проте, ця обставина не перешкоджала позивачу звернутися до суду з вищевказаним позовом, долучивши до позовної заяви копію оскаржуваного наказу. Статтею 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Вирішуючи спір в межах предмету доказування, а саме перевірки законності відсторонення позивача суд враховує наступне. В силу вимог п. «б» ч. 1 ст.10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб. В силу вимог ч.ч.1,2 ст.12 цього Закону профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. За змістом ч. 27 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов`язковими. Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються. Групи населення та категорії працівників, які підлягають профілактичним щепленням, у тому числі обов`язковим, а також порядок і терміни їх проведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Відповідно до ч.1 ст.41 вказаного закону до повноважень головних державних санітарних лікарів Автономної Республіки Крим, областей, районів, міст, районів у містах та їх заступників, головних державних санітарних лікарів на транспорті та їх заступників у межах відповідних територій (об`єктів транспорту) віднесено визначення необхідності профілактичних щеплень та інших заходів профілактики у разі загрози виникнення епідемій, масових отруєнь та радіаційних уражень. Постановою Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції від 26.10.2021, що діяла на час спірних правовідносин) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19.12.2020 до 31.12.2021 установити на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Постановою КМУ № 1096 від 20.10.2021 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236» постанова № 1236 доповнена п.41-6, відповідно до якого «керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 № 2153 (далі - перелік); 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. Крім того, Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 2153 від 04.10.2021 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» визначено, що обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники виробництв та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83 (до якого, зокрема, віднесено Державне підприємство обслуговування повітряного руху України). В разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 №595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.10.2011 за №1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11.10.2019 № 2070). Проаналізувавши вищенаведені вимоги чинного законодавства, суд дійшов висновку, що в умовах карантину урядом країни з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», були введені протиепідемічні заходи, зокрема: проведення обов`язкового профілактичного щеплення для працівників виробництв та організацій (строк до 09.12.2021). Позивачем не заперечується, що до медичного закладу з метою проведення щеплення або обстеження на предмет наявності абсолютних протипоказань для такого щеплення, він не звертався, хоча був обізнаний про необхідність отримання обов`язкового профілактичного щеплення від коронавірусної хвороби у строк до 09.12.2021, а також попереджений про наслідки ненадання документів (довідки, сертифіката), які підтверджують виконання його обов`язку робити щеплення, або документа (медичного висновку) щодо встановлення абсолютних протипоказань до проведення профілактичного щепленні проти COVID-19, чи довідки про одужання від зазначеної хвороби. Будь-яких поважних причин, які б свідчили про те, що позивач був позбавлений можливості отримати профілактичне щеплення від коронавірусної хвороби, а не ухилився від його проведення, суду надано не було. Також не вказано таких причин і у заяві позивача про неприпустимість примусу до участі в експериментальному медичному втручанні від 06.12.2021 (а. с. 20-22). При цьому суд враховує, що зазначена в наказі підстава відсторонення від роботи: «з огляду на відсутність довідки про обов`язкове профілактичне щеплення проти СОVID-19 або про наявність протипоказань до вакцинації проти СОVID-19, виданої закладом охорони здоров`я, або довідки про одужання від СОVID-19, дійсної 90 діб», - фактично свідчить про встановлення відповідачем факту ухилення позивача від проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19, а отже про наявність підстав для відсторонення від роботи на підставі ст.46 КЗпП України та ст.12 «Про захист населення від інфекційних хвороб», постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», наказу МОЗ України № 2153 від 04.10.2021 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». При цьому суд звертає увагу, що, крім того, що Державне підприємство обслуговування повітряного руху України включено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83, працівники якого відповідно до вищезазначеного Наказу МОЗ України № 2153 від 04.10.2021 підлягали обов`язковому профілактичному щепленню проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на позивача відповідно до Посадової інструкції інженера радіонавігацій та радіолокації групи оперативного обслуговування комплексу систем навігації комплексу «Радіоелектронних засобів аеродромної диспетчерської вишки Київ/Жуляни регіонального структурного підрозділу Київського районного центру «Київцентраеро» серед іншого покладені обов`язки: виконувати роботи з технічного обслуговування та ремонту обладнання комплексу СН, брати участь у роботах з випробування та введення в дію нового обладнання, контроль виконання робіт з його монтажу та налагодження персоналом сторонніх організацій; виконання робіт по виведенню з експлуатації обладнання комплексу СН; розробляти та надавати провідному інженеру з р/н та р/л проект графіка ТО і Р по закріпленню за ним обладнання, проект плану роботи комплексу СН на місяць, складати за встановленою формою та у встановлені строки звітність; брати участь у технічному навчанні з метою підвищення кваліфікації та перепідготовки для обслуговування нової техніки; в установленому порядку проходити періодичні медичні огляди, інструктажі з питань охорони праці, авіаційної безпеки, пожежної безпеки, періодичні перевірки знань вимог ПТЕ РТЗ ЦА-2007, ПТЕЕС, ПБЕЕС та нормативних документів з охорони праці, авіаційної безпеки, пожежної безпеки, цивільного захисту, періодичні протиаварійні та протипожежні тренування. А також інші обов`язки, зокрема, щодо приймання та закінчення чергування, які вимагали від позивача щоденного контактування з іншими працівниками, у тому числі інших підрозділів підприємства (а.с. 207-314). Суд звертає увагу, що відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини (справа «Соломахін проти України», рішення від 15.03.2012) зазначалось, що примусова вакцинація - як примусове медичне лікування - означає втручання в право на повагу до приватного життя, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи, як це гарантується пунктом 1 статті 8. Втручання у фізичну недоторканність заявника можна вважати виправданим міркуваннями охорони здоров`я та необхідністю контролювати поширення інфекційних захворювань у регіоні. У рішенні від 08.04.2021 (справа «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки») ЄСПЛ встановив, що втручання у приватне життя у вигляді обов`язку зробити щеплення ґрунтується на законі, а тому у цьому немає порушень. У постанові від 17.04.2019 у справі № 682/1692/17 Верховний Суд дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Тобто в цьому питанні принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто є виправданим. Рішення судів, ґрунтувалися на висновках, що, оскільки втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети, є цілком необхідним у демократичному суспільстві. Суд враховує також висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 14 грудня 2022 року у справі №130/3548/21, провадження № 14-82цс22, а саме, що відсторонення особи від роботи, яке може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку необхідно перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми (кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих) чи продукцією для споживання населення, можливості організації дистанційної чи надомної роботи, потреби відбувати у внутрішні та закордонні відрядження. Слід зазначити, що за змістом постанови від 29.03.2023 у справі № 206/462/22, Верховний Суд за подібних обставин не встановив порушення права позивача на працю, наголосивши на тому, що на період відсторонення за позивачем зберігається робоче місце, трудовий договір не припиняється, нарахування заробітної плати відновлюється одразу після усунення позивачем причин, що зумовили його відсторонення та після його допуску до роботи (виконання робіт). З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відсторонення позивача від роботи було законним, обґрунтованими та правомірним, відповідало пріоритету забезпечення безпеки життя і здоров`я, а також, що відсутнє порушення права позивача на працю, визначене ст.43 Конституції України, оскільки відсторонення позивача від роботи було прямим наслідком його вибору - ухилитися від законного обов`язку, метою якого є захист здоров`я. При цьому суд враховує, що виконання позивачем [PERSON] своїх посадових обов`язків дистанційно неможливо та безпосередньо пов`язано з необхідністю контактувати з іншими працівниками цього підприємства, що безумовно підвищує ризик інфікування СОVID-19 та/або сприяння його подальшому поширенню, отже, у відповідача були обґрунтовані підстави для відсторонення позивача від роботи. Крім того, за позивачем зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений. Так, наказом «Про допуск до роботи працівників РСП «Київцентраеро» відсторонених від роботи» №287/о від 28.02.2022, з 25.02.2022 позивача допущено до роботи до раніше займаної посади, у зв`язку із зупиненням дії наказу Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій працівники яких підлягають обов`язковим щепленням» (а.с.192-193). Суд також враховує, що у зв`язку з тим, що у період відсторонення від роботи позивач не виконував покладені на нього трудові обов`язки, обов`язок для нарахування та виплати заробітної плати позивачу у відповідача відсутній, як і відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу ув`язку з відсутністю порушень прав позивача при відстороненні від роботи. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. В зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed