Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

08.02.2022 року позивач звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] є його колишньою дружиною, шлюб між ними розірвано рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2016 року. [PERSON] , [INFO] , є сином колишнього подружжя, який з 2017 року проживає з відповідачкою в іншій сім`ї та не спілкується з позивачем [PERSON] . Малолітня [PERSON] , [INFO] - є дитиною відповідача [PERSON] від іншого шлюбу. В період шлюбу [PERSON] та [PERSON] було придбано 2 квартири: 3-кімнатна квартира [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстровано за [PERSON] , та 2-кімнатна квартира [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстровано на [PERSON] . Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.07.2020 року, яке набрало чинності 29.06.2021 року, було поділено спільно нажите майно між [PERSON] та [PERSON] наступним чином: виділено [PERSON] та визнано за ним право власності на квартиру [ADDRESS] ; виділено [PERSON] на праві власності квартиру [ADDRESS] . На момент набрання вказаним рішенням суду чинності позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та їх син [PERSON] , 2007 р.н., були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Місце реєстрації малолітньої дитини [PERSON] , 2018 р.н., позивачу відомо не було. Але фактично в квартирі [PERSON] з дітьми не проживала, а проживали вони за місцем проживання чоловіка відповідача [PERSON] . В квартирі [ADDRESS] були зареєстровані та проживали батьки відповідачки [PERSON] , які відмовлялися в добровільному порядку виселятися з квартири, але в жовтні 2021 року виселилися зі спірної квартири. За позивачем право власності на спірну квартиру було зареєстровано 16.11.2021 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 23.12.2021 року Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради [PERSON] була надана довідка про склад осіб, зареєстрованих в належній йому квартирі. Згідно довідки №3674 від 23.12.2021 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані відповідач [PERSON] та діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] з 10.09.2021 року. На момент реєстрації відповідачки та дітей в спірній квартирі, [PERSON] фактично не була власником квартири. Судом за нею було визнано право власності на квартиру [ADDRESS] , в якій вона була зареєстрована з їх спільним сином [PERSON] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (довідка 296969231 від 28.01.2022 року) ..право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору дарування від 16.09.2021 року зареєстровано за [PERSON] , яка є матір`ю відповідачки [PERSON] . Таким чином, відповідачка [PERSON] після реєстрації свого права власності на квартиру [ADDRESS] , набутого на підставі рішення суду, подарувала її своїй матері для того, щоб неможливо було виконати рішення суду в примусовому порядку про стягнення з [PERSON] на користь позивача грошових коштів на загальну суму 101249,04 грн. В зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] втратила право власності на квартиру [ADDRESS] з моменту набрання рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.07.2020 року, тобто з 29.06.2021 року, то вона втратила право користування житловим приміщенням в цій квартирі. Також втратили право користування житловим приміщенням і діти: [PERSON] та [PERSON] , як члени сім`ї відповідачки [PERSON] , які ніколи у даній квартирі не проживали. Так, малолітня [PERSON] , [INFO] з моменту народження проживала з відповідачкою та її чоловіком. В спірній квартирі дитина ніколи не проживала. Син позивача та відповідача - [PERSON] , [INFO] , постійно проживає з відповідачкою [PERSON] , з позивачем, який є його батьком, відмовляється навіть спілкуватися, ніколи не проживав в спірній квартирі. В зв`язку із викладеними обставинами, посилаючись на ст.ст. 29, 316, 383, 391 ЦК України, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», позивач [PERSON] просить суд усунути перешкоди в здійсненні ним права власності шляхом визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] . На підставі ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2023 року, провадження у даній справі, в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , яка також діє в інтересах малолітньої [PERSON] , закрито на підставі п.1.ч 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з відмовою позивача від позову. Наразі здійснюється розгляд позовних вимог [PERSON] до неповнолітнього [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , про усунення перешкод, шляхом визнання такими, що втратив право користування житловим приміщенням. До початку проведення судового засідання представник позивача [PERSON] , [PERSON] , надала суду заяву про підтримання позовних вимог в частині визнання [PERSON] , 2007 року народження таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Згоди на проведення заочного розгляду справи не висловила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її присутності, відзиву на позов не надала, хоча була належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання. Третя особа - орган опіки та піклування Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області у судове засідання не з`явився, але в матеріалах наявна заява представника [PERSON] про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги в частині визнання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом, не підтримала. Представник третьої особи - виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, у судове засідання не з`явився. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2020 року у цивільній справі №206/2378/16-ц, що набрало законної сили 29 червня 2021 року, підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 2003 року, який розірвано на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2016 року (а.с.8-13). Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що позивачу [PERSON] належить з 16 листопада 2021 року на праві приватної власності квартира [ADDRESS] , на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2020 року у цивільній справі №206/2378/16-ц, що набрало законної сили 29 червня 2021 року (а.с.7). За довідкою, виданою Центром надання адміністративних послуг від 22.12.2021 року, підтверджувалося, що за адресою: [ADDRESS] , є зареєстрованими: [PERSON] , 1981 року народження, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.6). В довідці Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 05.10.2022 року, зазначено, що [PERSON] , 1981 року народження, [PERSON] , 2007 року народження, з 01 березня 2004 року та по 03.09.2021 року були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , проживаюча за адресою: [ADDRESS] , перебуває на обліку з 01.01.2021 року і по цей час в Слобожанській АЗПМС, та її діти [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 2018 року народження, також знаходяться на обліку у вказаному закладі. Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 23.05.2023 року [PERSON] з 20.04.2023 року є зареєстрованою у [ADDRESS] , тому в цій частині позовних вимоги провадження було закрито. В сою чергу син позивача та відповідача - [PERSON] , [INFO] , не змінював реєстрації свого місця проживання, і з Довідки №83984 від 23.05.2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру, вбачається, що він є зареєстрованим з 10.09.2021 року за адресою: [ADDRESS] . За ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. З огляду на викладе, суд зазначає про те, що відповідач [PERSON] , разом із дитиною від іншого шлюбу [PERSON] , 2018 року народження, впродовж розгляду даної справи змінила місце їх реєстрації, тому спір в цій частині було закрито провадженням, але продовжує існувати щодо дитини позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] - [PERSON] , 2007 року народження, який є зареєстрованими у квартирі, належній позивачу, але фактично у ній ніколи не проживав. У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Звертаючись до суду з позовом, його фактичними підставами позивач визначив, що реєстрація [PERSON] , 2007 року народження, відбулася у належній йому квартири, без його згоди. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). За положеннями ч.1 ст. 71, ст.72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад установлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку поважності причин не проживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Згідно з ч.2 ст.29 ЦК, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За змістом ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Суд встановив належність позивачу на праві власності квартири. Розглядаючи позовну вимогу [PERSON] відносно свого неповнолітнього сина [PERSON] , 2007 року народження, суд зазначає про те, що неповнолітня дитина може самостійно обирати місце проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування цим житлом. Позивач не надав доказів на підтвердження того, що син набув право власності або право постійного користування іншим житлом, окрім того, в якому він на даний час зареєстрований, встановивши, що через свій вік він має можливість вирішувати в якому житловому приміщенні може проживати. З огляду на зазначене, в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, виходячи з того, що факт непроживання дитини позивача у спірній квартирі, не може бути підставою для зняття з реєстрації у вказаній квартирі його дитини, а право користування жилим приміщенням за неповнолітньою дитиною надасть їй можливість визначити своє місце проживання самостійно відповідно до положень частини другої статті 29 ЦК України. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed