Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, що 13.03.2020 року між ТОВ «Мікрофінанс» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту №0000622030, за яким відповідач отримав позику в розмірі 14000,00 грн. строком на 29 календарних днів, а саме по 11.04.2020 року, зі сплатою 0,3% добових. Також, 13.03.2020 року між ТОВ «Мікрофінанс» та [PERSON] було укладено Договір застави транспортного засобу, предметом якого є автомобіль Volkswagen Passat УНІВЕРСАЛ-В, номер кузова, шасі [NUMBER] , 1992 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить відповідачу на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Предмет застави оцінений за погодженням ТОВ «Мікрофінанс» та [PERSON] по ринковій вартості на суму 70000,00 грн. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав, однак відповідач свої зобов`язання з повернення грошових коштів та сплати відсотків за їх користування виконав частково, своєчасно та не в повному обсязі повернув грошові кошти, а тому станом на 27.08.2021 року у останнього утворилась заборгованість в розмірі 23717,34 грн., яка складається з: 13404,80 грн. залишок суми фінансового кредиту, 6994,80 грн. залишок суми нарахованих та не сплачених процентів за період з 06.03.2021 до 27.08.2021 року. Крім того, за період з березня 2020 року до липня 2021 року нараховані інфляційні втрати в сумі 2425,44 грн. та 3 проценти річних в сумі 892,30 грн. Оскільки відповідач не виконує умов договору, позивач вважає, що в рахунок стягнення заборгованості має бути звернуто стягнення на предмет застави, для виконання порушеного зобов`язання в рахунок стягнення суми заборгованості у розмірі 23717,34 грн. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач відзив на позовну заяву не надав, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином і в установленому законом порядку. Позивачем до позовної заяви додано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому останній просив справу розглядати без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення не заперечує. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе розглядати справу за відсутністю відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.03.2020 року між ТОВ «Мікрофінанс» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту №0000622030, за яким відповідач отримав позику в розмірі 14000,00 грн. строком на 29 календарних днів, а саме по 11.04.2020 року, зі сплатою 0,3% добових. Грошові кошти було видано позичальнику 13.03.2020, що підтверджується копією чеку. З метою забезпечення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором №0000622030 від 13.03.2020 року між ТОВ «Мікрофінанс» та [PERSON] було укладено Договір застави транспортного засобу, предметом якого є автомобіль Volkswagen Passat УНІВЕРСАЛ-В, номер кузова, шасі [NUMBER] , 1992 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить відповідачу на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Згідно з п. 1 Договору застави предмет застави оцінений за погодженням сторін по ринковій вартості на суму 70 000,00 грн. Пунктом 4 Договору застави встановлено, що Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у судовому порядку або шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусу та його реалізацію у наступних випадках: якщо у момент настання строку виконання зобов`язання за Договором про надання фінансового кредиту вони не будуть виконані, а саме при повному або частковому неповерненні у встановлені Договором про надання фінансового кредиту строки суми заборгованості за ним; у випадку смерті заставодавця; невиконання заставодавцем будь-яких зобов`язань за цим договором; невиконання заставодавцем будь-якого зобов`язання за Договором про надання фінансового кредиту. Крім того, у п. 4 Договору застави вказано, що за вибором заставодержателя звернення стягнення на предмет застави може здійснюватися також шляхом: передачі предмету застави у власність заставодержателя в рахунок виконання умов договору про надання фінансового кредиту у порядку, встановленому ст. 29 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»; продажу заставодержателем предмету застави шляхом укладання договору купівлі-продажу з третьою особою покупцем, у порядку, встановленому у ст. 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Право вибору способу реалізації майна належить заставодержателю. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. В силу ст. 572 ЦК України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Згідно положень ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 591 ЦК України визначено, що реалізація предмета застави, на який звернено стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається у порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про заставу» визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно із ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо на момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконане, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Згідно ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду, серед іншого, зазначається загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом (у тому числі передача цінних паперів електронної форми існування у власність обтяжувача відповідно до законодавства про депозитарну систему України); 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери. 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. Крім того варто зауважити, що позивач не обрав судового способу захисту порушеного права кредитодавця щодо виконання позичальником грошових зобов`язань, забезпечених заставою, оскільки просить звернути стягнення на предмет застави для задоволення вимог позивача за Договір про надання фінансового кредиту №0000622030 від 13.03.2020 року, без визначення способу реалізації предмета застави. За встановлених обставин суд приходить висновку, що обрання певного способу правового захисту є правом позивача, виходячи з його власних інтересів, а не обов`язком суду, який розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Тому рішення суду про звернення стягнення на предмет застави без визначення способу його реалізації суперечитиме вимогам ст.ст. 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Звертаючись до суду з позовними вимогами Товариство з обмеженою відповідальністю «Мікрофінанс» зазначало, що за кредитним договором існує заборгованість в загальному розмірі 23717,34 грн., з яких: 13404,80 грн. залишок суми фінансового кредиту, 6994,80 грн. залишок суми нарахованих та не сплачених процентів за період з 06.03.2021 до 27.08.2021 року. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої\~статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга\~статті 14 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є\~домовленість двох\~або більше\~сторін,\~спрямована на\~встановлення,\~зміну або\~припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що за умовами договору № 0000622030 від 13.03.2020 кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 14000 грн на строк 29 днів зі сплатою 0,3 % добових. Згідно зі Специфікацією від 13.03.2020, яка підписана позичальником, сума фінансового кредиту 14000 грн, строк кредитування 29 діб, дата повернення 11.04.2020, процент за користування (добовий) 0,3%, сума процентів за користування 1218 грн, сума повернення 15218,00 грн. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем заборгованість за відсотками за користування кредитом нарахована за період з 06.03.2021 до 27.08.2021. Як зазначалося вище строк кредитування за договором 13.03.2020 року сплив 11.04.2020, тому право кредитодавця нараховувати передбачену договором пеню припинилося з цієї дати. Саме такі висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц, які відповідно до вимог частини 4\~статті 263 ЦПК України\~мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права. Відповідно до 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За таких обставин суд вважає, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати відсотки за користування кредитом, то після 11.04.2020 позивач не мав права нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитом, тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за відсотками за період з 06.03.2021 до 27.08.2021 у розмірі 6994,80 задоволенню не підлягають за необґрунтованістю. Окрім того не підлягають задоволенню вимоги про стягнення залишку фінансового кредиту з огляду на таке. Як зазначалося вище зі спливом строку кредитування, тобто після 11.04.2020, припинилося право позивача нараховувати відсотки за користування кредитом. Разом з тим, як вбачається з відомості про сплату боржником боргу, за період з 12.04.2020 до 06.03.2020 сплатив в рахунок виконання зобов`язання грошові кошти у загальному розмірі 15466,00 грн, однак кредитодавець безпідставно продовжував нараховувати проценти у розмірі 0,3% добових та зараховував ці кошти в рахунок погашення відсотків. Тому суд вважає, що позивач не мав законом передбаченого права нараховувати проценти після закінчення строку кредитування, тобто після 11.04.2020 року. Частина 2 статті 625 ЦК України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із розрахунку заборгованості вбачається, що позивач нараховує 3% річних та інфляційні за період з березня 2020 року до липня 2021 року на заборгованості 20399,00 грн, однак заборгованість в зазначеному розмірі не існувала, а тому позивач безпідставно нарахував три проценти річних та інфляційні на зазначену суму заборгованості. Разом з тим суд вважає, що у зв`язку з несвоєчасним виконанням боржником свого зобов`язання (мало бути виконане до 11 квітня 2020 року, однак повністю виконано лише 06 березня 2021 року), з нього підлягають стягненню на користь позивача інфляційні втрати та 3% річних за період з 12.04.2020 до 06.03.2020, однак з урахуванням суми боргу та здійснених ним періодичних платежів. На підставі наданого позивачем графіку погашення боргу із зазначенням суми та періодів здійснення [PERSON] платежів, судом було здійснено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних на залишок заборгованості, та встановлено, що загальний розмір індексу інфляції, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 746,63 грн, 3% річних на залишок суми боргу за вказаний період 203,00 грн. Оскільки [PERSON] при погашенні заборгованості за договором було здійснено переплату у розмірі 248,00 грн, суд вираховує ці кошти із суми заборгованості, та стягує з [PERSON] на користь ТОВ «Мікрофінанс» індекс інфляції та 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України у загальному розмірі 701,63 грн. В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2270 грн, що підтверджується платіжним дорученням. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 67,15 грн.

Outcome: partial