Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 17 вересня 2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який був розірваний за рішенням Дворічанського районного суду Харківської області від 06.09.2019. В період шлюбу народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Після розлучення, дочка [PERSON] зареєстрована позивачем, за однією адресою. Через збройну агресію рф позивач з дочкою вимушені були переїхати до [ADDRESS] , де мешкають по цей час, що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10.01.2023. В довідці про взяття на облік-внутрішньо переміщеної особи доньки, законним представником, що супроводжує малолітню дитину указаний позивач. Позивач також зазначив, що він повністю опікується інтересами і потребами своєї дитини, піклується про неї, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям. За обставин, які склалися, позивачем створені найкращі умови для дитини. Донька забезпечена окремою кімнатою, спальним місцем, місцем для проведення дозвілля. Виходячи з інтересів доньки, позивач вважає за доцільне визначити місце її проживання разом з ним. Крім того позивачем зазначено, що дитина знаходиться повністю на його утриманні, проживає з ним, а відповідач, [PERSON] , матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому він вимушений поставити питання про стягнення аліментів в судовому порядку. Ухвалою суду від 05.04.2023 справу прийнято до провадження та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідач 27.04.2023 надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та про визнання позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні, та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги на підставі наявних доказів та враховуючи визнання позову відповідачкою. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Директором Департаменту надана заява про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, просили рішення ухвалити на розсуд суду з урахуванням прав дитини та надали висновок про визначення місця проживання дитини. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані стороною позивача докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з який був зареєстрований 17 вересня 2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який був розірваний за рішенням Дворічанського районного суду Харківської області від 06.09.2019 року справа № 618/621/19. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . В свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільно стану реєстраційної служби Дворічанського районного управління юстиції у Харківській області серії [NUMBER] від 20.02.2014, батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Виконавчого комітету Дворічанської селищної ради Харківської області, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 10) Як вбачається з довідки № 341 від 19.02.2020, виданої позивачу [PERSON] виконкомом Дворічанської селищної ради, який зареєстрований в [ADDRESS] , і має склад сім`ї (зареєстровані): донька - [PERSON] , [INFO] ; батько [PERSON] , [INFO] ; мати [PERSON] , [INFO] ; сестра - [PERSON] , [INFO] (а.а.11) З 10.01.2023 позивач [PERSON] взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа, адреса переміщення: [ADDRESS] (довідка від 10.01.2023 року № 6334-5002495903). ( а.с. 12) Згідно довідки від 10.01.2023 № 6334-5002495928, малолітня [PERSON] , [INFO] також взята на облік, як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] . Законним представником, що супроводжує малолітню дитину зазначений позивач [PERSON] . (а.с. 13) Тобто, дитина [PERSON] проживає разом з батьком - позивачем по справі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Судом досліджений акт обстеження умов проживання, складений спеціалістами ССД по Немишлянському району м. Харкова від 15.03.2023, згідно якого, у помешканні за адресою: [ADDRESS] , де проживають батько [PERSON] з малолітньою дочкою [PERSON] , для виховання та повноцінного розвитку дитини, батьком в помешканні створено всі необхідні умови. (а.с. 14) Судом вивчалася довідка Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №101 Харківської міської ради від 10.02.2023 № 02-11/48 про участь батьків у шкільному житті дитини, учениці 3-А класу [PERSON] , [INFO] , дитина зарахована до закладу освіти 12.01.2023, наказ від 12.01.2023 №2-У. Дитина завжди присутня на заняттях (у режимі онлайн), завжди охайна, доглянута, до роботи готова. Батько дитини, [PERSON] , спілкується з класним керівником та педагогами, які навчають доньку, цікавиться успіхами дитини, вирішує організаційні питання, пов`язані з освітнім процесом, систематично підтримує зв`язок із закладом освіти. Мати дитини, [PERSON] , контакту із закладом освіти не підтримує, з вчителями не спілкується. (а.с. 15) Як вбачається з довідки КНП «Міська дитяча поліклініка №7» Харківської міської ради від 06.03.2023 №79, малолітня дитина [PERSON] , [INFO] перебуває на обліку фахівців медичного закладу з 08.02.2023.За інформацією лікаря-педіатра, з яким підписана декларація про надання первинної медичної допомоги батьком дитини [PERSON] , батько приводить дитину до фахівців поліклініки, був присутнім з дитиною під час оглядів, цікавиться її станом здоров`я, виконує рекомендації по догляду та лікуванню дитини. (а.с. 18) Згідно довідки КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» №1351 від 17.03.2023, [PERSON] ознак психіатричної та наркологічної патології не виявляє. (а.с. 17) Таким чином з наданих документів вбачається, що [PERSON] , є здоровим, працездатним чоловіком, на даний час проживає як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] разом із донькою [PERSON] , [INFO] . У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав на те, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага, в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини, приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи вимоги статті 51 Конституції України, статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, статті 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду. Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 19.06.2023 № 228 - Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради розглянуто питання щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] . Під час розгляду та вивчення наданих документів встановлено, що батько дитини - [PERSON] , мати дитини - [PERSON] . Шлюб між батьками малолітньої розірвано 06.09.2019. Зараз малолітня дитина мешкає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , де створено належні побутові умови (акт обстеження від 13.03.2023).Питання щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , додатково було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] . Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи убачається про існування між колишнім подружжям особистого конфлікту, проте не вбачається конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дитини та їх реалізації. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що на час вирішення справи проживання дитини [PERSON] , [INFO] з батьком якнайкраще забезпечить її інтереси. При цьому, судом разом із матеріально-побутовими умовами проживання, враховано вік, психологічний стан та потреби малолітньої [PERSON] , [INFO] . Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що позивач та відповідач по справі є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . Враховуючи, що дитина мешкає разом з позивачем та знаходиться фактично на його утриманні, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь аліменти на утримання спільної дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. В ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст.182 СК України та роз`ясненнями, які містяться в п. 17 Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15.05.2006 року №3 роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В той же час в ч. 5 ст. 183 СК України передбачено право того з батьків, разом з яким проживає дитина звернутися до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів. Аналізуючи наведені вище норми законодавства, можна дійти висновку, що законодавцем з метою забезпечення потреб дитини та захисту її інтересів визначений мінімальний розмір аліментів в частці від доходу платника, на який позивач вправі заявити безспірну вимогу про їх стягнення. Відповідач є працездатною, відомостей про наявність на утриманні відповідача непрацездатних членів сім`ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину останньою не надано. Всебічно та повно дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, враховуючи визнання відповідачем позову, суд задовольняє позовні вимоги та визначає розмір аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає, позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved