Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, Львівської районної державної адміністрації Львівського району Львівської області, у якому просила встановити факт родинних відносин, зокрема, що [PERSON] , яка померла [INFO] є матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , крім того, визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , що померла [INFO] , право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , визнати недійсними розпорядження голови Городоцької РДА Львівської області № 92 від 22.02.2002, в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.2164 га, та [PERSON] земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.4009 на території Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області і видані на підставі зазначеного розпорядження на ім`я [PERSON] та [PERSON] державні акти на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 012424 та серії ІІІ-ЛВ № 037711, скасувавши їх реєстрацію в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 426 та № 513, визнати за нею право на земельні частки (пай) площею 2,01 ум.кад.га, та площею 1,99 ум.кад.га, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов мотивує тим, що після смерті спадкодавиці фактично прийняла спадщину, після звернення до нотаріуса отримала відмову через відсутність правовстановлюючого документу на будинок, а також, оскільки державні акти на земельні ділянки видані після смерті спадкодавця. Зазначає, що спір щодо зазначеного спадкового майна відсутній, жодних спадкоємців, які претендують на земельну ділянку, крім неї, немає, в інший спосіб реалізувати своє право на спадкове майно не може, з огляду на що, просить позов задовольнити. В судове засідання позивачка не з`явилась, її представник - адвокат Струс Н.Я. подала заяву у якій позов підтримала, просила про розгляд справи у її відсутності. Представник Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, 11.04.2023 представник селищної ради подала заяву, у якій задоволенню позову не заперечила, просила про розгляд справи за її відсутності. Представник Львівської державної адміністрації Львівської області в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належно. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, фіксація судового процесу технічними засобами згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315ЦПК України суд може встановити факт родинних відносин між фізичними особами. Як убачається із Постанови Верховного Суду від 3 листопада 2021 у справі № 691/1237/20 (провадження № 61-14225св21), до суду подається позов, а не заява в порядку окремого провадження, виключно через те, що іншою вимогою у справі є спір про право (право на спадщину), а тому всі ці вимоги розглядаються у позовному провадженні, оскільки з положень ст. 315 ЦПК України випливає, що факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Встановлення факту того, що [PERSON] , яка померла [INFO] є матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , має для позивачки юридичне значення, оскільки безпосередньо породжує юридичні наслідки - прийняття спадщини та належного оформлення спадкових прав. Оскільки спадкодавець померла до [INFO] , до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті, слід застосовувати положення ЦК України в ред. 1963 року. Так, ст. 524 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України (в ред. 1963 року), прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] , 1929 р.н., яка померла [INFO] (а.с. 14, 15). [PERSON] - баба позивачки та мати [PERSON] , померла [INFO] та проживала в [ADDRESS] , що підтверджується копіями погосподарської книги та довідкою від 05.09.2022 року №794 (а.с. 7, 20). Після її смерті залишилося спадкове майно, до складу кого входить, зокрема, земельна ділянка для ведення сільськогосподарського виробнитва площею 1,2164 га згідно державного акту від 25.02.2002 року серії І-ЛВ №012424 та житловий будинок [ADDRESS] , право власності на який у встановленому законодавством порядку не зареєстровано, що вбачається із копії довідки Самбірського МБТІ № 41 від 12.01.2023 (а.с. 39). [PERSON] було передано право на земельну ділянку площею 1,99 ум.кад.га, що стверджується виданим на її ім`я Витягом з книги записів (реєстрації) на право приватної власності на землю (середню земельну частку) на території Львівського району Львівської області та Сертифікатом серії ЛВ № 141706 від 03.04.1997, який зареєстровано в Книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 322 (а.с. 37). На випадок своєї смерті [PERSON] спадковим майном не розпорядилась. Після її смерті спадщину прийняла дочка - [PERSON] , 1931 р.н., між тим, належним чином спадкового майна на своє ім`я не оформила. [PERSON] була одружена з [PERSON] , [INFO] , що убачається із свідоцтва про одруження від 26.09.1978 року серії [NUMBER] , який помер [INFO] , дітей не мали, після смерті чоловіка шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном прийняла у спадщину право власності на земельну ділянку, площею 1,4009 га на території Великолюбінської селищної ради Львівської області, яка згідно Державного акту на право приватної власності на землю належала останньому (а.с. 18, 34). Так, [PERSON] було передано право на земельну ділянку площею 2,01 ум.кад.га, що стверджується виданим на його ім`я Витягом з книги записів (реєстрації) на право приватної власності на землю (середню земельну частку) на території Львівського району Львівської області та Сертифікатом серії ЛВ № 141732 від 01.04.1997, який зареєстровано в Книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 394 (а.с. 38). Із повідомлень приватного нотаріуса Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Мухи М.Т. від 31.01.2023 убачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину - житловий будинок на [ADDRESS] , після смерті [INFO] [PERSON] , через відсутність правовстановлюючих документів на нього, та на земельні ділянки, оскільки державні акти видані після смерті спадкодавця (а.с. 31, 32). З копій технічного паспорту, виписки з погосподарської книги за 1991-1995, 1996-1999 вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] 1979 року побудови, головою двору була [PERSON] , інвентаризаційна та реєстраційна справи на спірний житловий будинок відсутні, право власності не зареєстровано. Враховуючи вищенаведене, що [PERSON] була останнім членом колгоспного двору на [ADDRESS] , позивачка фактично прийняла спадщину після її смерті, суд приходить до висновку, що за нею слід визнати право власності на вищезазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивачкою також закладено вимоги про визнання недійсними розпорядження голови Городоцької РДА Львівської області № 92 від 22.02.2002, в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.2164 га, та [PERSON] земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.4009 на території Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області і видані на підставі зазначеного розпорядження на ім`я [PERSON] та [PERSON] державні акти на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 012424 та серії ІІІ-ЛВ № 037711, скасувавши їх реєстрацію в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 426 та № 513, визнати за нею право на земельні частки (пай) площею 2,01 ум.кад.га, та площею 1,99 ум.кад.га, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Суд вважає, що вищезазначені вимоги позивачки підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р. 720/95 паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Згідно п. 2 вищевказаного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Пункт 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 № 7 передбачає, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Вказане також узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №587/2672/19 (провадження №61-14568св20), викладеною в постанові від 05 березня 2021 року. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №599/1833/15-ц (провадження № 61-4320св18), у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 179/2279/17 (провадження №61-395св19), у постанові від 18 листопада 2020 року у справі №551/1075/17 (провадження № 61-15000св19). Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), згідно положень абзацу першого ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 статті 3 згаданого Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухоме майно, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За положеннями ст. 126 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно положень ст. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Таким чином, розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації від 22.02.2002 за № 92 в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.2164 га, на території Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області, що видане після її смерті, а також розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації від 22.02.2002 за № 92 в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.4009 га, на території Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області, що видане після його смерті в цій частині слід визнати недійсним. Із копій державних актів серії І-ЛВ № 012424, виданий на ім`я [PERSON] , та серії ІІІ-ЛВ № 037711, виданий на ім`я [PERSON] , убачається, що такі видані 25.02.2002 на підставі розпорядження голови Городоцької РДА № 92 від 22.02.2002 та зареєстровані в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 426 та № 513, тобто після смерті [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, оскільки на час видачі державних актів серії І-ЛВ № 012424, виданий на ім`я [PERSON] , та серії ІІІ-ЛВ № 037711, виданий на ім`я [PERSON] , спадкодавці померли, а отже вказане право власності не входить до складу спадщини після смерті, то державні акти слід визнати недійсними та скасувати запис про державну реєстрацію права власності на вказані земельні ділянки. Як убачається із копій витягу з Книги записів (реєстрації) на право приватної власності на землю (середню земельну частку) на території Львівського району [PERSON] та [PERSON] на підставі сертифікатів про право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 141706 від 03.04.1997 та серії ЛВ № 141732 від 01.04.1997, належали права на земельні частки (паї), площею 1,99 ум.кад.га та 2,01 ум.кад.га відповідно на території Великолюбінсьої селищної ради. Вказане свідчить про те, що [PERSON] та [PERSON] ще за життя були внесені до списків осіб, які мають право на земельну частку (пай), а отже видача бланку державного акта після їхньої смерті не може слугувати до звуження прав спадкоємців та відмовою до визнання за ними права на пай в порядку спадкування. Вказане також узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №587/2672/19 (провадження №61-14568св20), викладеною в постанові від 05 березня 2021 року. З огляду на вищенаведене, а також враховуючи фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин і досліджені судом під час розгляду справи докази, суд приходить до висновку, що померлі [INFO] [PERSON] та 17.11.2001 [PERSON] за життя отримали право на земельні частки (пай), однак Державний акт на право приватної власності на землю виданий після їхньої смерті, обставин, які б вказували, що [PERSON] після смерті матері та чоловіка спадщину прийняла, інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно, крім позивачки, немає, а отже, є підстави до задоволення позову [PERSON] в цілому.

Outcome: approved