Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-08 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодженням здоров`я. Позиція позивача Позивач посилається на те, що більше 16 років він працював на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у шкідливих умовах і отримав професійні захворювання. Висновком МСЕК йому повторно, безстроково, встановлено 65% відсотків втрати професійної працездатності за профзахворювання, з визначенням з 01.08.2020 року третьої групи інвалідності. Позивач просить стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я, у сумі 241\~000,00 грн., оскільки саме з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я. Позовна заява містить клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки ціна позову не перевищує 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Ухвалою судді від 27 березня 2023 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Заяви та клопотання відповідача Як вбачається з відзиву представника відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» - Солодовник Ю.С., остання просить суд зобов`язати позивача подати заяву свідка по суті поставлених питань у відзиві, у порядку та в строк, встановлений ч. 3 ст. 93 ЦПК України; зобов`язати позивача надати медичне підтвердження, що останній не лікується за супутніми діагнозами в медичних закладах та щодо наявності інших хвороб та звернень. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Статтею 93\~ЦПК України передбачено письмове опитування учасників справи як свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 93 ЦПК України учасник справи має право поставити в першій заяві по суті справи, що ним подається до суду, не більше десяти запитань іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи. Учасник справи,\~якому поставлено\~питання позивачем,\~зобов`язаний надати\~вичерпну відповідь\~окремо на\~кожне питання\~по суті. На запитання до учасника справи, який є юридичною особою, відповіді надає її керівник або інша посадова особа за його дорученням. Відповіді на\~запитання подаються\~до суду\~учасником справи\~-\~фізичною особою,\~керівником або\~іншою посадовою\~особою юридичної\~особи у\~формі заяви\~свідка не\~пізніш як\~за п`ять\~днів до\~підготовчого засідання,\~а у\~справі,\~що розглядається\~в порядку\~спрощеного провадження,\~-\~до першого\~судового засідання. Копія такої заяви свідка у той самий строк надсилається учаснику справи, який поставив письмові запитання. Виходячи зі змісту\~ст. 19 ЦПК України\~у взаємозв`язку з положеннями\~ст. 274 ЦПК України, з огляду на предмет позову, що виникає з трудових відносин, враховуючи те, що даний спір\~не входить\~до переліку\~справ,\~передбачених частиною\~4\~ст.\~274\~ЦПК України, судом відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.12.2020 р. у справі № 210/2227/19. За змістом статей 81, 83 ЦПК України, позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Позивачем додані до позовної заяви письмові докази, що підтверджують обставини, на які він посилається у позовній заяві, а саме\~його роботу на підприємстві відповідача у шкідливих умовах,\~ встановлення йому висновком МСЕК втрати професійної працездатності внаслідок професійних захворювань. Як визначено постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17, право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Таким чином, факт встановлення позивачу стійкої втрати працездатності висновком МСЕК вже є підставою для відшкодування йому моральної шкоди, без з`ясування у позивача інших можливих захворювань. А тому, вимоги представника відповідача щодо зобов`язання позивача надати додаткові докази, такі як, медичне підтвердження, що останній не лікується за супутніми діагнозами в медичних закладах та щодо наявності інших хвороб та звернень, не підлягають задоволенню. Позиція позивача по справі детально викладена у позовній заяві, зокрема представником позивача зроблений докладний опис обставин по справі, негативних змін у житті позивача, спричинених професійними захворюваннями, а тому суд не вважає за необхідне, та не знаходить достатніх підстав для письмового опитування позивача, як свідка. Позиція відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» згідно поданого відзиву позовні вимоги не визнає у повному обсязі з наступних підстав: - відсутність вини відповідача, як складової для відшкодування моральної шкоди, тоді, як відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання не встановлена протиправність дій відповідача; - позивач належними доказами не довів свої позовні вимоги, тоді, як одним із доказів наявності факту моральної шкоди є висновок судово-психологічної експертизи; - позивачем не надано обґрунтованого розрахунку розміру моральної шкоди. Фактичні обставини, встановлені судом Згідно з записами у трудовій книжці та акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON] має трудовий стаж в умовах впливу шкідливих факторів, працюючи у структурних підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», 16 років 7 місяців. 27 жовтня 2016 року [PERSON] був звільнений відповідачем у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи (п.2\~ст.40 КЗпП України). 31 травня 2017 року начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Снісар В.В. затверджено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у [PERSON] , з якого вбачається, що комісія 31.05.2017 року провела розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання у [PERSON] та встановила діагноз: 1) радикулопатія білатеральна попереково-крижова L4, S1, переважно справа, з вираженими статико-динамічними порушеннями, часто рецидивуючий перебіг, зі стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного коксартрозу тазостегнових суглобів другого-третього ступеня, остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ст.) ; 2) вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації: синдроми вегетативно-сенсорної поліневропатії та помірно вираженої периферичної ангіодистонії з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня), двобічним плечолопатковим пері артрозом (ПФ другого ступеня), больовий синдром; 3) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. Легенева недостатність першого ступеня; 4) нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Цим же актом встановлено обставини виникнення хронічного професійного захворювання: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм робочого, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту. Причини виникнення професійного захворювання: хімічні фактори: вміст пилу з вмістом SіО2 кристалічного 10,0% в повітрі робочої зони в 36 раз перевищує фактичне значення 73,4 мг/м3, (при допустимому 2 мг/м3) по ГОСТ 12.1.005-88 мовою оригіналу «Общие санитарно-гигиенические требования к воздуху рабочей зоны». Фізичні фактори: еквівалентний рівень шуму перевищує нормативний на 10 дБА (фактичне значення 90 дБА, при допустимому 80 дБА) по ДСН 3.3.6.037-99, еквівалентний рівень локальної вібрації перевищує допустимий 1 дБ (фактичне значення 113 дБ, при допустимому 112дБ) по ДСН 3.3.6.039-99, освітленість (коефіцієнт природного освітлення) природнє освітлення відсутнє, при нормі 0,6. Важкість праці: перебування у вимушеній робочий позі (на колінах, навпочіпки) 38,7% часу зміни (при допустимому перебування у вимушеній позі до 10% часу зміни; нахили тулубу більше 30 гр) становить 156 разів за зміну, при допустимому 51-100 разів за зміну. Напруженість праці: навантаження на слуховий аналізатор (при виробничій необхідності сприйняття мови (диференційованих сигналів) розбірливість слів та сигналів від 70% до 50%, при допустимому від 90% до 70%; тривалість зосередження уваги (в % від часу зміни) 96.7% при допустимому 51-75%; ступінь відповідальності за результат своєї діяльності, значущість помилки є відповідальним за функціональну якість основної роботи (завдання), вимагає додаткових зусиль з боку керівництва (бригадира, майстра тощо), при допустимому є відповідальним за функціональну якість допоміжних робіт, завдань, вимагає додаткових зусиль з боку керівництва (бригадира, майстра тощо); ступінь ризику для власного життя вірогідний (норма виключений); ступінь відповідальності за безпеку інших осіб є відповідальним за безпеку (норма виключений); змінність роботи нерегулярна змінність з роботою в нічний час (норма розмінна робота без нічної зміни) Особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи: не встановлені. Згідно довідок Міжрайонної профпатологічної МСЕК до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серії 12 ААА, № 651705; про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серії 12 ААА, № 046898 від 10.07.2017 року [PERSON] первинно, з подальшим переоглядом, встановлено з 07.07.2017 року третю групу інвалідності по профзахворюванню, а також 65% відсотків втрати професійної працездатності сукупно, у тому числі: 40 відсотків радикулопатія з ПДФ; 10 відсотків вібраційна хвороба; 10 відсотків ХОЗЛ; 5 відсотків туговухість. Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності: нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОР, стаціонарне лікування. Встановлена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне та санаторне лікування. Згідно довідок Міжрайонної профпатологічної МСЕК до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серії 12 ААБ, № 230685; про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серії 12 ААА, № 058662 від 21.07.2020 року [PERSON] повторно, безстроково, встановлено з 01.08.2020 року третю групу інвалідності по профзахворюванню, а також 65% відсотків втрати професійної працездатності сукупно, у тому числі: 45 відсотків радикулопатія з ПДФ; 10 відсотків вібраційна хвороба; 10 відсотків ХОЗЛ; 5 відсотків туговухість. Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності: нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОР, стаціонарне лікування. Встановлена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне та санаторне лікування. Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності. Надані позивачем письмові докази є належними, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування. Копії письмових доказів засвідчені особистим підписом позивача. Тому, у суду немає підстав для сумніву у достовірності цих доказів. Норми права, які застосував суд У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно\~ст. 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Статтею 43 Конституції України\~визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно з\~ст. 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Стаття 173 КЗпП України\~закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частина 1\~ст. 237-1 КЗпП України\~передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 168 ЦК України\~моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з частинами першою та п`ятою\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У п. 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~судам роз`яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з пунктом 4.1.\~Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004\~моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Матеріалами справи підтверджується, що внаслідок тривалої дії шкідливих факторів на робочому місці позивач втратив професійну працездатність, що порушило його звичне життя, змусило лікуватися, пристосовуватися до життя з обмеженими можливостями. Ушкодженням здоров`я позивачу заподіяні фізичні та моральні страждання, оскільки він відчуває фізичний біль та душевні страждання, він позбавлений можливості реалізації своїх здібностей, змушений приймати лікарські препарати, постійно відчуває наслідки минулої роботи в неналежних умовах, що свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди. Таким чином, судом встановлено порушення права позивача на безпечні та здорові умови праці, що призвело до виникнення професійних захворювань. Тому наявні підстави для відшкодування роботодавцем заподіяної працівнику моральної шкоди. Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на ступінь втрати позивачем професійної працездатності 65%, неможливість відновлення здоров`я позивача, необхідність постійного лікування та реабілітації, наявність вимушених змін у житті у зв`язку з наявністю професійних захворювань, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 130\~000,00 грн., що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив і які переживатиме надалі через ушкодження здоров`я. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Згідно підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається\~дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім\~сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Визначена судом сума моральної шкоди перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2023 року, тому ця сума підлягає стягненню з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Розподіл судових витрат Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, діючому на день звернення позивача до суду, за подання позовної заяви майнового характеру фізичної особою.

Outcome: partial