Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просила: розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 18 вересня 2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис № 420; стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму , встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 24 квітня 2023 року і до повноліття дітей. В обґрунтування вимог зазначається, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18 вересня 2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис № 420. Від спільного подружнього життя у них народилися діти: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] Сімейне життя не склалося, з зими 2022 року подружні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, позивач з дітьми проживає в Україні, а відповідач у Польщі. Питанням забезпечення дітей, їх утримання займається позивач, відповідач, свій батьківський обов`язок, передбачений статтею 180 СК України, виконує нерегулярно та не в повному обсязі. Відповідач як батько зобов`язаний брати участь в утриманні дітей до досягнення ними повноліття. З підстав розірвання шлюбу та стягнення аліментів позивач звернулася до суду. Ухвалою суду від 04 травня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено справу до судового розгляду. 29 травня 2023 року на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимоги, однак не був не згодним з обставинами, викладеними у позовній заяві щодо підстав розірвання шлюбу та надання матеріальної допомоги на утримання дітей, на підтвердження чого долучено копії квитанцій про перерахунок грошових коштів за період з 2022 року по 2023 рік, а також про поновлення строку на подачу відзиву. 19 червня 2023 року від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі та без участі позивача. Позов підтримували, просили задовольнити повністю, строк на примирення не надавати. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлявся, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. За змістом частини четвертої статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 18 вересня 2010 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області зроблено відповідний актовий запис № 420. Прізвище після одруження: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . Від спільного подружнього життя у сторін народилася донька, [PERSON] , [INFO] та син, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статей 104, 110 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони не ведуть спільного господарства, подружніх відносин не підтримують, наміру до примирення не заявили. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов у частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим. За змістом частини другої статті 114, статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд дійшов таких висновків. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. За змістом статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов`язками батьків по вихованню та розвитку дитини, відповідно до статті 150\~Сімейного кодексу\~України (далі СК України) є обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. За змістом статті 180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України). Згідно з частиною першою статті 182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. При цьому суд враховує положення сімейного законодавства, яким визначено, що аліменти у розмірі 1/3 частини доходів можуть бути стягнуті судом у порядку наказного (безспірного) провадження, що є фактичним законодавчим визначенням оптимального і звичайно прийнятого розміру аліментів на двох дітей, також суд враховує положення щодо гарантованого і рекомендованого мінімального розміру аліментів, і виходить з того, що вказаний рекомендований розмір аліментів є мінімальним, і не є поняттям, обмежуючим розмір аліментів, при умові, що батько дитини має матеріальну можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. З урахуванням доводів позову та наданих доказів, суд дійшов висновку щодо стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини доходу на дітей, оскільки це в першу чергу відповідатиме їх інтересам та не порушить прав сторін. Діючим сімейним законодавством України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму. Отже вимога про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки, але не менше 50 % прожиткового мінімуму є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Частиною першою статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, аліменти підлягають стягненню з дня пред`явлення позивачем до суду позову, а саме із 24 квітня 2023 року. Згідно із статтею 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог статті 141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі - 429 грн 44 коп. Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved