Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

Позивач 25.01.2022 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю, ТОВ «ЗТ-ІНВЕСТ», третя особа КП ЖКС «Порто-Франківський», уточнивши свої вимоги заявою від 14.04.2023, просить: - визнати дії Приморської районної адміністрації м. Одеси і КП ЖКС «Порто-Франківський» щодо демонтажу сходів до приміщення [ADDRESS] протиправними та зобов`язати ї не чинити позивачу перешкод у користуванні належного на праві власності нерухомого нежитлового майна; - стягнути з Приморської районної адміністрації м. Одеси на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 47\~000 грн; - стягнути з Приморської районної адміністрації м. Одеси на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 200 000 грн; - стягнути з Приморської районної адміністрації м. Одеси на користь [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 4\~454,80 грн та здійснені судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що Управлінням ДАБК ОМР було зареєстровані повідомлення від 26.12.2018 про початок виконання будівельних робіт та декларація про готовність об`єкту до експлуатації. Замовником будівництва була [PERSON] . У січні 2019 року отримано технічний паспорт і з того моменту позивач є власником нежитлового приміщення. Однак, 29.01.2019 в порушення чинного законодавства Управління ДАБК без відома позивача скасувало повідомлення та декларацію. В той же день Приморська районна адміністрація, перевищуючи свої повноваження, власною волею, підміняючи волю суду, видала розпорядження №35, яким надано вказівку КП ЖКС «Порто-Франківський» спільно з департаментом муніципальної безпеки та ДАБК ОМР, здійснити заходи щодо демонтажу незаконної улаштованої металевої драбини до 01.02.2019. 01.02.2019 було незаконно демонтовано улаштовані металеві сходи вартість 47\~000 грн (41\~700 грн вартість сходів + 5\~300 грн вартість доставки та влаштування). Після демонтажу сходів ТОВ «ЗТ-Інвест», якому належить цокольне приміщення №810, що знаходиться під приміщенням позивачки, частково забудував її вхідні двері, встановивши на їх рівні металевий козирок та рекламну конструкцію з метою створення перешкод для відновлення вхідної групи. Таким чином, протиправними діями відповідача, позивачка позбавлена можливості користування своєю власністю, адже без сходів доступу до приміщення немає. Такі дії, і судові процеси зокрема ТОВ «ЗТ-Інвест» проти позивача, спричиняють позивачці, яка є людиною похилого віку моральних страждань, яку оцінює у розмірі 200\~000 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.01.2022 позовну заяву [PERSON] залишено без руху, позивачу надано 10-денний строк для усунення недоліків позову. Після усунення недоліків позову, ухвалою суду від 08.02.2022 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 30.03.2022. У зв`язку з неявкою учасників справи у підготовче засідання 30.03.2022, розгляд справи відкладено на 18.05.2022. У зв`язку з отриманням повідомлення про замінування будівлі суду та терміновою евакуацією працівників та відвідувачів суду з приміщення, підготовче засідання 18.05.2022 не відбулося, наступне засідання призначено на 12.07.2022. У підготовчому засіданні 12.07.2022 проведеному за участі [PERSON] було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 11.08.2022. До суду 09.08.2022 надійшли пояснення третьої особи КП «ЖКС «Порто-Франківський», згідно яких вказали, що КП «ЖКС «Порто-Франківський» є управителем багатоквартирних будинків, наведено нормативно-правові акти, які регулюють відносини у сфері управління / утримання житлового фонду. Просить слухати справу без участі третьої особи. У судовому засіданні 11.08.2022 проведеному за участі позивача, було відкладено розгляд справи на 06.09.2022 з метою повторного сповіщення сторін. В результаті проведеного судового засідання 06.09.2022 протокольною ухвалою суд зобов`язав ПРА ОМР та Управління ДАБК надати до суду відзив на позову заяву [PERSON] , судовий розгляд справи відкладено на 21.10.2022. До суду 30.09.2022 надійшов відзив Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, згідно якого просять відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву, вказано, що підстав для стягнення матеріальної та моральної шкоди немає, адже розпорядження райадмінстрації та накази Управління ДАБК на підставі яких демонтовано сходи скасовані не були, тому дії та акти є законними та дійсними. Вказують, що повідомлення про початок виконання будівельних робіт не надавало права на встановлення металевої драбини на зовнішній частині будинку. Повідомлення та декларація також подавалися щодо квартири [ADDRESS] , в той час як влаштування сходів відбулося до квартири [ADDRESS] , а при реєстрації змін було переведено статус квартири в нежитлове приміщення, тому при здійснення державної реєстрації було порушено Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Заборгованість позивача перед ТОВ «Одесагаз-постачання» свідчить про те, що позивач користувалася приміщенням, оскільки заборгованість нарахована на фактичні показники лічильника, а перешкод у користуванні приміщенням позивачу ніхто не чинить. До суду 20.10.2022 надійшов відзив Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, згідно якого просять відмовити у задоволенні позову. Відзив ґрунтується на тому, що позивачем не надано докази наявності перешкод у користуванні приміщенням, заборгованість за спожитий газ свідчить про те, що такі перешкоди якраз відсутні. Позивач влаштувала сходи, чим змінила конфігурацію об`єкту, а тому виконані будівельні роботи не відповідають назві робіт, які зазначені у повідомленні, також змінено функціональне призначення об`єкту. Тому, у повідомлені та декларації було зазначено недостовірні дані, що стало причиною скасування такого повідомлення та декларації. Дії відповідача є законними. Не погоджуються з вимогами про стягнення шкоди, адже розмір шкоди не доказано. У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання 21.10.2022 розгляд справи відкладено на 02.12.2022. Розгляд справи у судовому засіданні 02.12.2022 відкладено на 11.01.2023 через відсутність електроенергії в приміщенні Приморського районного суду м. Одеси. У судове засідання 11.01.2023 сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 06.03.2023. З метою належного сповіщення всіх учасників справи розгляд справи у судовому засіданні 06.03.2023 відкладено на 06.04.2023. У зв`язку з відсутністю інформації про сповіщення учасників справи, розгляд справи у судовому засіданні 06.04.2023 відкладено на 04.05.2023. У судовому засіданні 04.05.2023 розгляд справи відкладено на 15.06.2023. У судове засідання 15.06.2023 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили. Згідно ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню, на підставі наступного. Судом встановлено, що державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Махортовим Ігорем Олександровичем зареєстровано право власності [PERSON] на приміщення [ADDRESS] , про що свідчить витяг №154179397 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.01.2019. Підстави виникнення права власності вказані наступні: свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 02.08.1995 видане Управлінням житлово-комунального виконкому Одеської міської ради народних депутатів; технічний паспорт від 14.01.2019 виданий ТОВ «Одеське БТІ»; декларація про готовність об`єкта до експлуатації серія та номер ОД 141190151486 від 15.01.2019 видана Управлінням держаного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (а.с.14). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 09.09.2022 вбачається, що статус квартири змінено на нежитлове приміщення 28.01.2019 (а.с.143-145). 14 січня 2019 року ТОВ «Одеське Бюро Технічної інвентаризації» видало технічний паспорт на нежитлове приміщення [ADDRESS] , відповідно до якого сходи наявні на плану приміщення (а.с.15-17). Управлінням ДАБК 15.01.2019 було зареєстровано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), в розділі 10 «Інформація про проектну документацію» якої зазначено: проект «Реконструкція частини квартири [ADDRESS] під нежитлове приміщення з виділом в самостійну одиницю, без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: [ADDRESS] » (а.с.166-169). 29.01.2019 Управління Державного архітектурно-будівельного контрою Одеської міської ради прийняло два накази, яким скасували право на виконання будівельних робіт та декларацію про готовність об`єкту до експлуатації (а.с.182, 183). 29.01.2019 Приморська районна адміністрація Одеської міської ради видала розпорядження №35 про демонтаж металевої конструкції (металева драбина), самовільно улаштованої на фасаді житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яким доручила КП «ЖКС «Порто-Франківський» ( [PERSON] ) спільно з департаментом муніципальної безпеки Одеської міської ради, управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до 01.02.2019 здійснити заходи згідно чинного законодавства, по демонтажу самовільно улаштованої металевої конструкції (металевої драбини) на фасаді житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). [PERSON] зверталася до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради з досудовою вимогою, у якій просила повернути їй драбину та здійснити її монтаж (а.с.38). З такою ж вимогою позивачка звернулася до КП «ЖКС «Порто-Франківський» (а.с.52). Директор КП ЖКС «Порто-Франківський» листом від 28.03.2019 повідомив [PERSON] про те, що драбина була демонтована на підставі розпорядження ПРА ОМР. Демонтована металева конструкція (драбина) була залишена у дворі будинку (а.с.53). ОСББ «Преображенський-27» в листі від 12.02.2022 повідомило позивача, що зі слів мешканців будинку, частини сходів були занесені до двору будівнику працівниками КП ЖКС «Порто-Франківський» та після здійснення фотографування одразу вивезені зі двору на вантажному автомобілі (а.с.67). [PERSON] уклала з [PERSON] 30.03.2023 договір на виготовлення та монтаж сходів, згідно додатку до якого вартість виготовлення, доставки та монтажу таких самих сходів складає 82\~688 грн (а.с.217-220). Положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне тлумачення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а отже, і «майном». Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Сєрков проти України" від 07.07.2011, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар". При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки "пропорційності", як і в питаннях наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою достатньо широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах. Разом із тим у пункті 71 рішення у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові. З огляду на викладене, принцип «належного урядування» не встановлює абсолютної заборони на витребування із приватної власності майна, у тому числі й земельних ділянок, на користь держави, якщо майно вибуло із власності держави у незаконний спосіб, а передбачає критерії, які слід з`ясовувати та враховувати при вирішенні цього питання для того, щоб оцінити правомірність і допустимість втручання держави у право на мирне володіння майном. Дотримання принципу «належного урядування» оцінюється одночасно з додержанням принципу «пропорційності» при тому, що немає точного, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення «справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується суб`єктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути з`ясований у кожній конкретній справі на підставі безпосередньо встановлених обставин і фактів. Позивачка набуло право власності на вже нежитлове приміщення з відповідними сходами, на підставі технічного паспорту до того як Управління ДАБК скасувало повідомлення та декларацію, а ПРА ОМР видало розпорядження про демонтаж. Доводи відповідачів про недостовірність даних, різний клас наслідків та інші не впливають на те, що Приморська районна адміністрація Одеської міської ради своїм розпорядженням втрутилася у приватну власність [PERSON] . Якщо Приморська районна адміністрація ОМР вважає сходи самовільним будівництвом, то вона мала звернутися до суду для вирішення питання щодо втручання у право власності позивача, втім ПРА ОМР самовільно демонтувала, шляхом видання розпорядження, та діючи через інші органи, позбавила [PERSON] її власності, адже сходи були вивезені, а лист КП «ЖКС «Порто-Франківський» спростовується листом ОСББ «Преображенська-27». Статтею 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з частиною другою статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Тобто при здійсненні будівництва власник зобов`язаний дотримуватися норм та правил, встановлених законодавством України. Реєструючи право власності позивачки, держава в особі державного реєстратора визнала за [PERSON] право власності на нежитлове приміщення з відповідними сходами, а Приморська районна адміністрація Одеської міської ради своїми діями (видавши розпорядження про демонтаж) суперечать попереднім діям «держави» щодо права власності позивача. Рішення державного реєстратора оскаржено не було, саме тому відповідачем допущено порушення принципу «належного врядування», виданням розпорядження, яке суперечить іншим діям «держави». Тому, доводи позивача в частині визнання неправомірними дій Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. По технічному паспорту на приміщення [ADDRESS] , в приміщені наявний один вхід з боку сходів, які були демонтовані відповідачами. Отже, неправомірні дії відповідача призвели до неможливості користування позивачем своїм приміщенням, тому позивачка просить не чинити перешкоди у користуванні належного їй на праві власності нерухомого майна. КП «ЖКС «Порто-Франківський» як виконавець робіт з приводу демонтажу вказаний третьої особою, тому вимогу про визнання дій третьої особи неправомірними задоволенню не підлягають. Позивач вказує, що вартість сходів, їх доставка та монтаж обійшовся їй в 47\~000 грн та надання договір на виготовлення та монтаж сходів які станом на 30.03.2023 коштують 82\~688 грн, однак [PERSON] не просить відшкодувати їй вартість сходів на теперішній час, а лише відшкодувати витрачені кошти на виготовлення та монтаж сходів, які незаконно були вивезені та виведені з-під власності позивачки, тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди є такими, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1,2 ст.281 ЦК України, фізична особа має невід`ємне право на життя. Фізична особа не може бути позбавлена життя. Фізична особа має право захищати своє життя та здоров`я, а також життя та здоров`я іншої фізичної особи від протиправних посягань будь-якими засобами, не забороненими законом. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.1 ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України). Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В результаті демонтажу сходів, які були єдиним входом до приміщення позивача, [PERSON] зазнала моральних страждань, адже зверталася до багатьох органів з цілю знайти винних у пропажі металевої конструкції та зобов`язана в судовому порядку вирішувати питання відшкодування їй шкоди. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач частково обґрунтовано розмір спричиненої їй моральної шкоди. Між тим, ураховуючи вищевказані негативні наслідки і перенесенні моральні страждання та виходячи з принципів справедливості, розумності та достатності, характеру та обсягу заподіяних потерпілому фізичних та душевних страждань, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, суд вважає, що достатньою компенсацією моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень. Отже, в цій частині позов [PERSON] суд задовольняє частково. Згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання даного позову позивач понесла додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4458,80 гривень (за дві вимоги немайнового характеру та входячи з заявленої ціни позову у розмірі 247\~000 грн), що підтверджується наявним у матеріалах справи квитанціями (а.с.18, 54). Одна вимогу немайнового характеру позивачка просила залишити без розгляду подавши заяву про зміну предмету позову, тому судовий збір за 1 вимогу немайнового характеру розподілу не підлягає. Інша вимога немайнового характеру задоволена судом, тому сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн підлягає стягненню з Приморської районної адміністрації Одеської міської ради. Щодо сплаченого судового збору за вимогу майнового характеру, то він підлягає стягнення з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 519, 94 грн (21,05% задоволених вимог майнового характеру). Таким чином, сукупний розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1\~512,34 грн.

Outcome: partial