Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування зазначив, що [INFO] померла його дочка [PERSON] . Він є спадкоємцем першої черги та 22.06.2017 року звернувся до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Доброльожа В.В. із зайвою про прийняття спадщини після смерті дочки. Приватним нотаріусом була заведена спадкова справа. Мати померлої [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини на користь позивача, а чоловік померлої відповідач [PERSON] не має права на спадкування як особа, що умисно позбавила життя спадкодавця. Позивач звернувся до приватного нотаріуса з метою видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя а саме автомобіль марки Renault, модель Master, 2005 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , кузов № [NUMBER] . Однак, нотаріусом 21.02.2022 року було винено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відмова мотивована тим, що відсутня заява другого з подружжя [PERSON] як щодо видачі свідоцтва про право власності на частку спільного майна, так і щодо згоди на визначення частки померлої у спільному майні, яка могла б бути успадкована її спадкоємцем; майно перебуває під арештом, а саму особу, що є титульним власником цього майна, внесено до Єдиного реєстру боржників, нотаріальну дію має бути відкладено до зняття арешту та вилучення інформації щодо [PERSON] з Єдиного реєстру боржників. Позивач зазначає, що спадковий автомобіль був придбаний під час шлюбу між його дочкою та відповідачем по справі. З урахуванням презумпції спільності майна подружжя, автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, частки подружжя є рівними. З цих підстав, просить визначити, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] , у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки Renault, модель Master, 2005 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , кузов № [NUMBER] становить її частину та визнати за ним право власності на частину вказаного автомобіля в порядку спадкування за законом після смерті дочки. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Додатково пояснив, що крім підстав, зазначених у позові, визнання за ним права власності в порядку спадкування після смерті дочки на частку вказаного автомобіля обумовлено тим, щоб унеможливити зарахування вартості автомобіля в рахунок погашення наявної заборгованості відповідача перед позивачем. В судовому засіданні представник позивача адвокат Савіцька А.О. позов підтримала, з підстав в ньому зазначених, та просила задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Свою позицію обгрунтував тим, що вказаний автомобіль тривалий час знаходиться у користуванні позивача [PERSON] , а штрафи виписують на нього (відповідача по справі). Крім того зазначив, що йому є незрозумілим порядок користування вказаним транспортним засобом в разі задоволення позову. В судове засіданні третя особа - не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності із винесенням рішення на розсуд суду. Судом, з урахуванням думки сторін та положень ст.223 ЦПК України визнано можливим розглянути справу за його відсутності. Суд, вислухав пояснення сторін, дослідив докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та [PERSON] 06.06.2011 року зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Іванівської сільської ради Богуславського району Київської області, актовий запис № 2. (свідоцтво серії [NUMBER] ) \~ \~ \~ \~Згідно свідоцтва про смерть від 08.05.2017 року, [PERSON] померла [INFO] в м.Київ. (свідоцтво серії [NUMBER] ). \~ \~ \~ \~Згідно довідки приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Доброльожа В.В. від 21.02.2022 №78/01-16, позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті своєї дочки [PERSON] . Крім того, спадкоємцем померлої [PERSON] була [PERSON] мати померлої, яка від прийняття спадщини відмовилася на користь батька спадкодавиці [PERSON] . Чоловік померлої [PERSON] не має права на спадкування як особа, котра умисно позбавила життя спадкодавця (вирок Київського апеляційного суду від 28.10.2019р. у справі № 11-кп/824/250/2019). \~ \~ \~ \~Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, приватним нотаріусом Доброльожа В.В. 22.06.2017 року заведено спадкову справу після смерті [PERSON] . \~ \~ \~ \~21.02.2022 приватним нотаріусом Доброльожа В.В. винесено постанову про відмову [PERSON] у видачі на його ім`я свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя на автомобіль марки Renault, модель Master, 2005 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , що належить [PERSON] , який був чоловіком померлої [INFO] [PERSON] . Підстави відмови, зокрема: відсутня заява другого з подружжя [PERSON] як щодо видачі свідоцтва про право власності на частку спільного майна, так і щодо згоди на визначення частки померлої у спільному майні, яка могла б бути успадкована її спадкоємцем; майно перебуває під арештом, а саму особу, що є титульним власником цього майна, внесено до Єдиного реєстру боржників, нотаріальну дію має бути відкладено до зняття арешту та вилучення інформації щодо [PERSON] з Єдиного реєстру боржників. [PERSON] у видачі свідоцтва відмовлено та рекомендовано вирішувати питання успадкування частки його померлої дочки у спільному майні подружжя в судовому порядку. \~ \~ \~ \~Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 10.01.2014 року, автомобіль марки Renault, модель Master, 2005 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , зареєстрований на праві власності за [PERSON] . \~ \~ \~ \~Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.02.22, на майно [PERSON] накладений арешт постановою державного виконавця Богуславського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 07.08.2018. \~ \~ \~ \~Згідно довідки РСЦ ГСЦ МВС в Житомирській області від 09.05.2023 року, за [PERSON] на праві власності з 10.01.2014 року зареєстрований автомобіль марки Renault, модель Master, 2005 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , кузов № [NUMBER] . Додатково повідомлено, що номерний знак [NUMBER] видавався попередньому власнику. Відповідно до положеньст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ізст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі\~присуджуються одному\~з подружжя,\~якщо інше\~не визначено\~домовленістю між\~ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно із ч.1ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, видача свідоцтва про право власності на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. З аналізу положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012нотаріусами України слідує, що нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування. Проте не всі співвласники мають право у безспірному нотаріальному порядку оформити свідоцтво про право на частку. Таким правом з усіх можливих учасників спільної сумісної власності згідно Закону України "Про нотаріат", Наказом Мінюсту "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" від 22.02.2012 № 296/5, наділений лише другий з подружжя. Разом з тим, видачу нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає, відтак для успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті іншого учасника спільної сумісної власності, крім подружжя, справа про визначення належної йому частки вирішується в суді. Частинами 1 4 статті 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно із ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до частин 1 та 2 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третястатті 46 цього Кодексу). Згідно із частинами 1 та 2 статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У пункті 3.4 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, затвердженого постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня2013року № 6, судам було роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Судом встановлено, що спадковим майном є саме частка спірного автомобіля, оскільки він був придбаний [PERSON] в період шлюбу із [PERSON] та автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Щодо розміру часток подружжя, суд застосовує презумпцію спільності майна подружжя із рівністю часток чоловіка та дружини. Підстав для застосування положень ч.2,3 ст.70 СК України, щодо відступлення від засад рівності часток подружжя, в судовому засіданні не встановлено. Таким чином, позовні вимоги про визначення, що частка померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль становить його частину підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст.1216,1217 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1223 ЦК України визначає, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Стаття 1268 ЦК України визначає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Ст.1220 ЦК України визначає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. \~ \~ \~ \~Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, єдиним способом реалізації позивачем, як спадкоємцем першої черги за законом відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України, своїх спадкових прав після смерті доньки є визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає можливим визнати за позивачем [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на частку автомобіля марки Renault, модель Master, 2005 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] . Щодо обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд зазначає наступне. Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України, частина 1 статті 16 ЦК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріальноправові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (п. 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Крім того, слід зазначити, що суд зобов`язаний виходити з того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й, у першу чергу, відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту порушених прав є належним, ефективним та правомірним, з урахуванням пояснень позивача в судовому засіданні щодо не допущення зарахування вартості спірного спадкового майна в рахунок боргу відповідача перед позивачем. Крім того, суд враховує, що такий спосіб захисту обумовлений тим, що за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 06 липня 2018 року [PERSON] засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років. Цивільний позов\~потерпілого [PERSON] \~задоволено частково, стягнуто\~на його користь\~з [PERSON] 19 407,9 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 500 000 грн \~моральної шкоди\~та\~10 000 грн\~\~витрат за надання правової допомоги. За ухвалою Київського апеляційного суду від 01 вересня 2021 року та постановою ВС ККС від 20.01.2022 року вирок, в частині цивільного позову не змінений. Вказані відомості містяться в ЄДРСР, справа № 752/13179/17. Щодо доводів відповідача проти позову, суд зазначає, що відповідач не звертався до позивача по справі із віндикаційним позовом щодо захисту права титульного власника. Щодо пояснень\~відповідача про\~не розуміння\~ним порядку\~користування автомобілем,\~суд зазначає,\~що у частині першій статті 13 ЦПК України встановлено, що\~суд\~розглядає\~справи\~не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в\~межах заявлених\~нею\~вимог\~і на підставі доказів, поданих учасниками\~справи\~або витребуваних\~судом\~у передбачених цим Кодексом випадках. Так, жодна зі сторін у справі не ставила питання щодо визначення порядку користування спірним спадковим рухомим майном та не зазначала про наявність згоди на одержання грошової компенсації за належну частку в автомобілі. Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. В порядку ст.141 ЦПК України, з відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073,60 грн, оскільки позивач при зверненні до суду з позовом звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», як особа з інвалідністю ІІ групи. (пенсійне посвідчення № [NUMBER] ). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved