Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

29.03.2023 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. 29.03.2023 року ухвалою судді Парфьонова Д.О. Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області справа була направлена за територіальною юрисдикцією до Лозівського міськрайонного суду Харківської області. 09.05.2023 року на адресу Лозівського міськрайонного суду Харківської області з Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за підсудністю надійшли матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 14.12.2018 року Новобаварським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис 464. Провадження по справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано відповідачу час для надання відзиву на позов. Відповідач відзиву у строки, вказані в ухвалі, так і не надав. Зважаючи на вище викладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі, який було зареєстровано 14.12.2018 року, Новобаварським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис 464, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 6). Як вказано у позові, від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинилися з 2021 року. Тривалий час у сторін відсутні спільні інтереси, різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, втрачені почуття любові та поваги один до одного, подальше збереження сім`ї і шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивачки. Спір про розподіл спільного майна та дитини відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки примушування до збереження шлюбу може порушити право позивача на свободу та особисту недоторканність. Зважаючи на все вище вказане, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка у ході судового розгляду скористалася своїм правом, відповідно до ст.113 СК України, та просила залишити їй після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] . Судовий збір позивачка просила стягнути з відповідача, на свою користь. Беручи до уваги вище викладене,

Outcome: approved