Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] у грудні 2022 року звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» про стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування позову зазначає, що 17 жовтня 2022 року приблизно о 20 год. на автодорозі Київ- Харків-Довжанський відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «AUDI А6» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який допустив наїзд на велосипедиста [PERSON] , [INFO] . Внаслідок ДТП велосипедист [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці. Внаслідок вказаної події позивачам було завдану непоправної моральної шкоди та тяжких глибоких душевних страждань внаслідок загибелі близької людини, що вже жодним чином неможливо виправити. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземних транспортного засобу засобу «AUDI А6» д.н.з. [NUMBER] , була забезпечена полісом № 202793879 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПАТ CK «Гардіан». Страхова сума за полісом 202793879 на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 260 000 грн. На момент смерті, [PERSON] мала наступних правоприємників першої черги: мати - [PERSON] ; син - [PERSON] ; донька - [PERSON] ; донька - [PERSON] ( неповнолітня). Останні відповідно до ст.27.3 Закону N01961 мали право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди. У встановлений законом строк позивачі звернулися до відповідача з заявами про виплату страхового відшкодування: моральної шкоди у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, встановлених на дату ДТП (мінімальна заробітна плата становила 6000 грн.) 12*6000 грн. - 72 000 грн. Та окремо на утримання [PERSON] , законний представник [PERSON] - у розмірі 36 заробітних плат, встановлених на дату ДТП 36*6000 грн. = 216 000 грн., оскільки донька перебувала на утримання загиблої матері [PERSON] . Відповідно постанови про закриття кримінального провадження ГГУНП в Полтавській області від 30 травня 2022 року кримінальне провадження за №12021170000000641 було закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія складу кримінального правопорушення. В досудовому порядку відповідач визнав подію страховою та перерахував на рахунок [PERSON] , як представнику позивачів, страхове відшкодування в розмірі 36 000 грн. моральної шкоди (з розрахунку по 9 000 грн. кожному з позивачів) та 108 000 грн за втрату годувальника на користь неповнолітньої [PERSON] . Відповідач в усному порядку повідомив представника позивачів, що розрахунок страхового відшкодування склав 36 000 грн (моральної шкоди) та 108 000 грн (за втрату годувальника), що становить 50% відповідальності водія ЗТЗ, тобто пославшись на поділ страхового відшкодування навпіл, враховуючи відповідальність велосипедиста і відповідальність власника транспортного засобу. Позивачі категорично не погоджується з розміром отриманого страхового відшкодування з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок і - джерела підвищеної небезпеки. Згідно із частинами першою-третьою статті 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Тобто цією правовою нормою встановлено загальне правило зменшення розміру відшкодування моральної шкоди в разі, коли іншим спеціальним нормативно-правовим актом не передбачено певного порядку відшкодування такої шкоди. Якщо ж законом, яким врегульовано особливу сферу суспільних відносин, встановлений інший порядок, то визначена підстава зменшення розміру відшкодування не застосовується, адже можливість її вжиття виключається самою правовою нормою, а підлягають до застосування правила спеціального закону. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Разом з тим, в матеріалах справи, а ні в будь-якому іншому документі не доведено, а ні умисел, а ні грубу необережність потерпілого - [PERSON] , а тому поділ страхового відшкодування навпіл (50%) безпідставний та необґрунтований. Питання відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого врегульовано положеннями ст. 27 Закону №1961, відповідно до яких вбачається, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди (п. 27.1.). Згідно з ст. 27.3. Закону №1961, Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батьки (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Тобто спеціальним законом визначено розмір регламентної виплати, а її зменшення страховиком є неправомірним та безпідставним. Отже, законодавцем не передбачено права страховика на власний розсуд зменшувати встановлений п.27.3 ст.27 Закону розмір суми страхового відшкодування. Враховуючи зазначене, визнаючи подію страховою, моральна шкода, яку зобов`язано було сплатити ПАТ СК «Гардіан» становить 12 х 6000 грн. (мінімальна заробітна плата згідно законодавства на день настання події) = 72 000 грн. - 36 000,00 грн. (перераховане страхове відшкодування) = 36 000 грн. (залишок неперерахованого страхового відшкодування, моральна шкода, яка повинна бути сплачена позивачам порівну по 9 000 грн, кожному.) Щодо відшкодування позивачу [PERSON] , як законному представнику [PERSON] , шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 1200 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Зміст поняття «непрацездатні громадяни» надається у статті1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалася була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Враховуючи зазначене, визнаючи подію страховою, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого, яку зобов`язано було сплатити ПАТ СК «Гардіан» на користь [PERSON] , як законному представнику [PERSON] , становить 36 х 6000 грн. (мінімальна заробітна плата згідно законодавства на день настання події) = 216 000 гривень. Таким чином, розрахунок страхового відшкодування, що має бути доплачений відповідачем виглядає таким чином: 260 000 грн (ліміт відповідальності Страховика за шкоду заподіяну життю і здоров`ю), 72 000 грн моральної шкоди заподіяної смертю, з них сплачено позивачам по 36 000 грн, ( кожному по 18 000), а тому підлягає доплаті 36 000 грн. (кожному по 9 000 грн.), 216 000 грн., але враховуючи залишок по ліміту, загальна сума становить 188 000 грн. як утриманцю - 108 000 грн. (виплачене Страховиком відшкодування, як утриманцю), доплата 80 000 грн, - шкода, заподіяна смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування. В подальшому представник позивачів подав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до приписів ч.2 ст. 625 ЦК України. Просив стягнути з ПАТ СК «Гардіан» на користь [PERSON] ще 1 535,53 грн штрафних санкцій, на користь [PERSON] 1 535,53 грн штрафних санкцій, на користь [PERSON] 1 535,53 грн. штрафних санкцій, на користь [PERSON] - 13655,80 грн штрафних санкцій. У судове засідання позивачі та їх представник не з`явилися, направили до суду клопотання про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Зазначила, що рішення про виплату 50% страхового відшкодування відповідачем було прийняте на підставі ст. 36.3 Закону № 1961, відповідно до якої у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Тобто було враховано відповідальність за ДТП велосипедиста [PERSON] , в діях якої згідно постанови слідчого вбачаються невідповідності з вимогами п.10.1 ПДР України, які знаходяться у причинному зв`язку із виникненням даної пригоди. Тобто, у строк, передбачений Законом № 1961-IV відповідач здійснив виплату страхового відшкодування у визначеному ним розмірі, тобто, виконав свої зобов`язання по Договору ОСЦПВВТС № ЕР /202793879. Позивачі не згідні із сумою отриманого страхового відшкодування, тому у судовому порядку вимагають стягнути з відповідача доплату моральної шкоди у розмірі 27 000 грн., 80 000 грн. відшкодування особі, яка була на утриманні, та штрафні санкції, розмір яких позивач збільшує у процесі судового розгляду. Проте, наразі відповідач здійснив виплату страхового відшкодування у визначеному ним розмірі, тобто, виконав свої зобов`язання по Договору ОСЦПВВТС № ЕР /202793879 і тому у відповідача відсутнє боргове зобов`язання щодо доплати грошових коштів у розмірі 107 000 грн. Лише за рішенням суду, яким буде визначена сума відшкодування у разі задоволення позовних вимог, у відповідача виникне зобов`язання щодо сплати грошових коштів у рамках ліміту страхового відшкодування. Тобто, у даному випадку, відсутня складова прострочення виконання зобов`язання, яка є необхідною для настання наслідків, передбачених ст. 625 ЦК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 81, 89 ЦПК кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім наявності підстав звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини: 17 жовтня 2022 року приблизно о 20 год. на автодорозі Київ- Харків-Довжанський відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «AUDI А6» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який допустив наїзд на велосипедиста [PERSON] , [INFO] . Внаслідок ДТП велосипедист [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці. За вказаним фактом було відкрите кримінальне провадження №12021170000000641 (а.с.9). Відповідно до постанови слідчого СУ ГУНП в Полтавській області про закриття кримінального провадження від 30 травня 2022 року, кримінальне провадження за №12021170000000641 було закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України. Ця постанова мотивована тим, що за результатами зібраних в ході досудового розслідування доказів призначено судову автотехнічну експертизу, за висновком якої в заданій дорожній обстановці в діях водія «AUDI А6» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] будь-яких невідповідностей вимогам ПДР, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди не вбачається. Водій не мав технічної можливості уникнути зіткнення з велосипедистом [PERSON] , в діях якої вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що знаходилися у причинному зв`язку із виникненням даної пригоди (а.с.10-12). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземних транспортного засобу засобу «AUDI А6» д.н.з. [NUMBER] була забезпечена полісом № 202793879 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ТДВ CK «Гардіан». Страхова сума за полісом 202793879 на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 260 000 грн (а.с.6) [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що Пирятинським відділом ДРАЦС у Лубенському районі Полтавської області складено актовий запис №461 (а.с.13). До складу членів сім`ї першого ступеня споріднення померлої [PERSON] належать: мати - [PERSON] ; син - [PERSON] ; донька - [PERSON] ; донька - [PERSON] ( неповнолітня) що підтверджено копіями свідоцтв про народження, витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.8,14,15,16,18,25,30,31,35). Відповідно до рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 15.12.2021 [PERSON] призначено піклувальником неповнолітньої [PERSON] (а.с.38,39). 20 жовтня 2021 року [PERSON] до ТДВ «Страхова компанія «ГАРДІАН» відправлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, що відбулася 17.10.2021 року, з додатками (а.с.76-78). Представник позивачів за довіреністю [PERSON] 26.08.2022 звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування: моральної шкоди у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, встановлених на дату ДТП (мінімальна заробітна плата становила 6000 грн.) 12*6000 грн. - 72 000 грн. Та окремо на утримання [PERSON] , законний представник [PERSON] - у розмірі 36 заробітних плат, встановлених на дату ДТП 36*6000 грн. = 216 000 грн., оскільки донька перебувала на утримання загиблої матері [PERSON] (а.с.8,80-125). Страховим актом № G-21028-1 від 15 листопада 2022 року, складеним відповідачем, визначено розмір страхового відшкодування витрат моральної шкоди потерпілому [PERSON] в сумі 7200 грн (а.с.162). Страховим актом № G-21030-1 від 22 листопада 2022 року, складеним відповідачем, визначено розмір страхового відшкодування витрат моральної шкоди потерпілій [PERSON] в сумі 14400 грн (а.с.163). Страховим актом № G-14548-1 від 15 листопада 2022 року, складеним відповідачем, визначено розмір страхового відшкодування витрат моральної шкоди потерпілій [PERSON] в сумі 7200 грн та як особі, що перебувала на утриманні [PERSON] - 108 000 грн (а.с.164). Страховим актом № G-14548-2 від 15 листопада 2022 року, складеним відповідачем, визначено розмір страхового відшкодування витрат моральної шкоди потерпілій [PERSON] в сумі 7200 грн (а.с.165). Виплата цих сум підтверджена копіями платіжних інструкцій та не заперечується сторонами (а.с.130-133). В страхових актах зазначено, що розмір страхового відшкодування був визначений у розмірі 50 % відповідно до пункту 36.3 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та згідно з ч.2 ст.1193 ЦК України. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. У статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі. Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України "Про страхування"). У абзаці 1 пункту 22.1. статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб (абзац 1 пункту 36.3.статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року в справі № 200/19873/16-ц (провадження № 61-10261св18) зазначено, що: "відповідно до пункту 3 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Тобто, у зв`язку із тим, що вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська встановлено, що відповідальними у смерті потерпілого є двоє водіїв, то розмір страхового відшкодування визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два". У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року в справі № 274/4882/17-ц (провадження № 61-38295св18) вказано, що "за змістом пункту 36.3 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Відтак, положення пункту 36.3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" застосування не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність візника гужового транспорту не була і не може бути застрахована відповідно до вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) зазначено, що: "42. Припис пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали. 47. Отже, у разі, якщо потерпілий від взаємодії джерел підвищеної небезпеки, що стала наслідком неправомірних дій або бездіяльності власників (володільців), наприклад, транспортних засобів, заявить вимогу про відшкодування неподільної шкоди (як-от шкоди, завданої здоров`ю, моральної шкоди) одним із таких власників (володільців), і той відшкодує цю шкоду у повному обсязі, він отримає право зворотної вимоги до інших власників (володільців) у відповідній частці. За змістом припису пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV частки відповідальних за завдання неподільної шкоди страхувальників (їхніх страховиків або Моторного (транспортного) страхового бюро України) є рівними". Отже, моральна шкода потерпілим в цій справі не була завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, а тому підстави для застосування абзацу 1 пункту 36.3.статті 36 Закону України №1961 "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відсутні. Згідно з положенням п. 9.1 ст. 9 Закону №1961, страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування в межах страхової суми. Аналогічно, в даному випадку не підлягають застосуванню вимоги ст.1193 ЦК України. Згідно із ст. 1193 ЦКУ шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого та особи, яка заподіяла шкоду, - також залежно від ступеня її вини - розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Стаття 988 ЦК України визначено, що обов`язком страховика у разі настання страхового випадку є здійснення страхової виплати у строк, встановлений договором. Згідно із ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), - страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Якщо шкоду заподіяно внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, підстави для відшкодування шкоди врегульовані ст. 1187 ЦК України, тобто шкода підлягає відшкодуванню незалежно від вини її заподіювача. Підстави для звільнення водія від відповідальності за заподіяну шкоду у даному випадку передбачені виключно в ч.5 ст. 1187 ЦК України і в ч. 1 ст. 1193 ЦК України, і такими підставами є: 1) завдання шкоди внаслідок непереборної сили, 2) внаслідок умислу потерпілого. Такі самі підстави передбачені законом і для звільнення страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану потерпілому в ДТП. Такі самі підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені законом про страхування. Зі змісту постанови про закриття кримінального провадження відносно водія [PERSON] , за фактом даної ДТП - не встановлено умислу потерпілої і не встановлено факту непереборної сили. Наявна в діях потерпілого груба необережність, що сприяла виникненню або збільшенню шкоди, законом розглядається як підстава для зменшення розміру відшкодування, але не є підставою для звільнення від обов`язку відшкодувати заподіяну в даному випадку шкоду. Згідно із приписами ст.22 Закону України №1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст.27.3 Закону №1961-ІV, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. На день настання страхового випадку розмір 12 мінімальних зарплат становив 72000 грн (12х 6000грн). Позивачам було виплачено страховиком половину від зазначеної суми - 36 000 грн. Таким чином, на кожну потерпілу особу підлягає до стягнення недосплачене відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, по 9000 грн. Відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону №1961, страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами; загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ч. 1 ст. 1200 Цивільного кодексу України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Враховуючи зазначене, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого, яку зобов`язано було сплатити ТДВ СК «Гардіан» на користь [PERSON] , становить 36х6000 грн (мінімальна заробітна плата згідно законодавства на день настання події ) = 216 000 гривень. Ліміт відповідальності Страховика за шкоду заподіяну життю і здоров`ю згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності становить 260 000 грн. на одного потерпілого. Страхова компанія добровільно виплатила позивачам відшкодування на суму 180 000 грн, тому до стягнення з відповідача підлягає сума недосплаченого відшкодування, заподіяного смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, [PERSON] як особі, яка була на утриманні потерпілого, в розмірі 80 000 грн. Таким чином вимоги позивачів в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивачів про стягнення штрафних санкцій з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд погоджується з доводами відповідача про необгрнутованість цих вимог. За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Згідно із статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За правилами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. За частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Тобто відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах. Відповідач здійснив виплату страхового відшкодування у визначеному ним розмірі, тобто виконав свої зобов`язання по Договору ОСЦПВВТС № ЕР /202793879. Враховуючи, що сторони правовідносин у сфері страхування не досягли згоди щодо розміру страхового відшкодування, вирішення спору було передане на розгляд суду. Лише у разі задоволення судом позовних вимог, у відповідача виникнуть зобов`язання щодо сплати грошових коштів. Відтак наразі відсутня складова прострочення виконання зобов`язання, яка є необхідною для настання наслідків, передбачених ст. 625 ЦК України. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України. Отже, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1070 гривень.

Outcome: partial