Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

29.03.2023 [PERSON] звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування будинковолодіння [ADDRESS] . Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.03.2023 позовну заяву передано за підсудністю до Придніпровського районного суду м. Черкаси. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з [PERSON] позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з 31 липня 2004року. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2018року (справа №712/13236/18) шлюб між ним та [PERSON] розірваний. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 березня 2022року (справа 712/13789/18) здійснено поділ спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] . Визнано особистою приватною власністю позивача нежитлові приміщення складові по [ADDRESS] . В порядку поділу спільного майна подружжя виділено позивачу у власність та визнано право власності на: 1.Нежитлове приміщення площею 143,8кв.м по [ADDRESS] ; 2.Нежитлове приміщення площею 43,3кв.м по [ADDRESS] ; 3.Будинковолодіння по [ADDRESS] разом з земельною ділянкою по [ADDRESS] площею 0,0542га. (кадастровий номер 7110136400:02:064:0044 ) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 4.Автомобіль «Audi Q7» 2017 року випуску, держномер [NUMBER] ; 5.Пайовий внесок на суму 609280 гривень за договором №32.01.3.036 від 23.11.2015 на будівництво квартири [ADDRESS] ; 6.Автомобіль «Хюндай» 2011 року випуску, держномер [NUMBER] . [PERSON] виділено у власність та визнано за нею право власності на: 1.Двокімнатну квартиру [ADDRESS] ; 2.Нежитлове приміщення літ. «А-5» на першому поверсі (№8,9,10, ІІІ, IV) та приміщення підвалу з №1 по №20 загальною площею 252,8кв.м по [ADDRESS] ; 3.Нежитлове вбудовано-прибудоване торговельно-офісне приміщення площею 33,5 кв.м по [ADDRESS] ; 4.Житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] ; 5.Пайовий внесок на суму 180000 гривень за договором №32.01.3.024 під 16,12.2015 і будівництво парко місця по [ADDRESS] ; 6.Автомобіль «MERCEDES BENZ E250 CDI» 2012 року випуску, держномер [NUMBER] ; 7.Частку а розмірі 1% а статутному фонді ТОВ Причал ЯВАМ на суму 10720гривень. Стягнуто з позивача на користь [PERSON] грошову компенсацію за різницю в вартості часток подружжя 167 845, 00 гривень. Припинено право спільної сумісної власності на вищевказане майно. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Постановою Черкаського апеляційного суду під 11 серпня 2022року рішення суду першої інстанції залишено в силі - без змін.Постановою Верховного Суду під 14 грудня 2022року вказані судомі рішення залишенів силі. В процесі виконання судового рішення [PERSON] отримала від позивача грошову компенсацію в сумі 167845,00 гривень.Позивач отримав від [PERSON] в рахунок компенсації судових витрат 74329,01 гривень. На виконання рішення суду [PERSON] зобов`язалась в строк до 15 березня 2023 року знятись з реєстрації за адресою [ADDRESS] . Цьому підтвердженням є розписка від 03 лютого 2023року, яку відповідач написала власноручно. До теперішнього часу свої зобов`язання відповідач не виконала, що спонукає позивача звернутись до суду. Вказує, що [PERSON] після розірвання шлюбу не відноситься до членів сім`ї позивача. У будинковолодінні по [ADDRESS] не проживає з моменту розірвання шлюбу, тобто вже більше чотирьох років. Цьому підтвердженням є акт опитування.Має інше житло у власності, яке виділено їй в порядку розподілу спільного майна. Зобов`язалась самостійно знятись з реєстрації. Враховуючи вищевикладене, просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування будинковолодінням по [ADDRESS] . Судові витрати покласти на відповідача по справі. Стягнути з [PERSON] на мою користь витрати за надання правничої допомоги адвокатом. 20.04.2023 дана цивільна справа надійшла до Придніпровського районного суду м. Черкаси та згідно автоматизованого розподілу передана для розгляду судді Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.04.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, до початку розгляду справи від його представника - адвоката Топора І.О. надійшла заява, в якій останній підтримав позовні вимоги та просив проводити розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, проте поштові відправлення були повернуті на адресу суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася, клопотань про відкладення або про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. З урахуванням положень частини 8 статті 178, частини 4 статті 223, частини 1 статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Як визначено в статті 55 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). За змістом статей 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Соснівського районного суду від 04.12.2018 (справа №712/13236/18, провадження №2/712/2743/18) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Судове рішення набрало законної сили. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.03.2022, яке набрало законної сили 11.08.2022 (справа №712/13789/18, провадження №2/712/82/22), визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0,0542 га. (кадастровий номер 7110136400:02:064:0044) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до розписки від 03.02.2023, яка підписана відповідачем [PERSON] вбачається, що остання зобов`язалась знятись з реєстрації з будинковолодіння по [ADDRESS] в строк до 15.03.2023. Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №6773 від 30.03.2023 встановлено, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Також, як вбачається з акту опитування сусідів від 25.03.2023 [PERSON] з грудня 2018 року не проживає за її зареєстрованим місцем проживання, а саме за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, суд вважає, що [PERSON] без поважних причин повністю втратила зв`язок з помешканням, її речі у квартирі відсутні, оплату за комунальні послуги не здійснює, не займається утриманням житла. Судом також не встановлено жодних обставин щодо вчинення будь-якими особами перешкод відповідачеві у користуванні житлом. Крім того, відсутні об`єктивні дані вважати, що відповідач не проживає в будинковолодінні з поважних причин. Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом статті 310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до частини 4 статті 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як передбачено статтею 405 ЦК України, члени сім?ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року (справа № 521/17805/16-ц) роз`яснив, що положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Нормами статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї, як зазначено у частині другій статті 64 ЖК УРСР. Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивача порушуються відповідачем, як бувшим членом сім`ї позивача (колишня дружина), тобто останнім створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права користування, розпоряджання майном, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачем. Крім того, відповідачем не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів в спростування обставин позову. Оскільки в судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] була членом сім`ї позивача, проте, на даний час, між сторонами припинено сімейні відносини, вона не проживає в житловому будинку (домоволодінні) по [ADDRESS] з 2018 року, тобто з моменту розірвання шлюбу, її особисті речі відсутні, комунальні послуги не сплачує, не приймає участі в утриманні житла, житловим будинком не цікавиться. Відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що позивач, як власник домоволодіння, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачеві користуватися житловим приміщенням. Отже, судом встановлено, що позивач не може користуватися своїми правами щодо користування та розпорядження нерухомим майном, оскільки відповідач чинить йому відповідні перешкоди, тому, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи, що позивач відповідно до пенсійного посвідчення Серії [NUMBER] від 20.12.2019 (№ [NUMBER] ) є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягнення судового збору в розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved