Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

В березні 2021 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути Комунального житлово-експлуатаційного підприємства Центрального району м. Миколаєва , який завдав шкоду підтопленням підвального приміщення, що призвело до пошкодження стіни квартири [ADDRESS] , на її користь відшкодування у розмірі 70 332 грн, з яких 65 532 грн майнова шкода згідно зведеного кошторисного розрахунку вартості ремонтних робіт в квартирі , завдана внаслідок залиття квартири, 1800 грн витрати на проведення будівельно-технічного дослідження, 3000 грн витрат на правову допомогу, а також судовий збір. В обгрунтування позову посилається на те, що 08 лютого 2021 року вона виявила факт аварії на водопровідній мережі у приміщенні по [ADDRESS] , яке перебуває на балансі відповідача, внаслідок якої відбулося підтоплення підвального приміщення, що призвело до пошкодження стіни належної їй квартири. Посилаючись на ст. 22 ЦК України, просила про задоволення позову. Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому заперечують позовні вимоги в повному обсязі, сокільки вони не доведені жодними належними доказами. Не заперечують, що в лютому 2021 року сталася аварія - прорив води в приміщенні підвалу в будівлі № 67/;, яка була ліквідована після взернення [PERSON] . При цьому внаслідок цього підтоплення жодної матеріальної шкоди та пошкоджень квартирі позивача нанесено не було. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 08.04.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі за вказаним позовом. Ухвалою суду від 02 липня 2021 року закрито підготовче провадження у справі зта призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 01.12.2021 року зупинено провадження, у зв`язку з призначенням судової будівельно - технічної експертизи. Судом постановлено клопотання представника позивачки [PERSON] - адвоката Трушнікова М.М. про призначення судової будівельно-технічної експертизи задовольнити. Призначити у справі №490/1909/21 за позовом [PERSON] до Комунального житлово-експлуатаційного підприємства Центрального району м. Миколаєва про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок підтоплення\~ підвального приміщення, судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання: 1. Чи існує причинно-наслідковий зв`язок між аварією на водопровідній мережі у приміщенні по [ADDRESS] , внаслідок якої відбулося підтоплення підвального приміщення, та пошкодженням стіни квартири [ADDRESS] . 2. Яка вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідно для усунення пошкоджень у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Оплату за проведення експертизи покласти на позивачку [PERSON] . Зобов`язано [PERSON] надати експерту доступ до об`єктів нерухомого майна (квартири [ADDRESS] ). Зобов`язано Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство Центрального району м. Миколаєва надати експерту доступ до об`єктів нерухомого майна (підвального приміщення в будинку в [ADDRESS] ). На підставі Розпорядження в.о. керівника апарату суду від 06.06.2021 р. № 413, здійснено повторний автоматизований розподіл справи 490/1909/21 (провадження 2/490/2926/2021) та передано на розгляд судді Гуденко О.А. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2022 р.) 08.06.2022 року матеріали справи передані на розгляд судді Гуденко О.А. 09.02.2023 року на адресу суду надійшло повідомлення судового експерта РТПП Миколаївської області Лесків С.А. про неможливість проведення експертизи. Як вбачається з зазначеного повідомлення , провести експертизу не вдалося можливими, в вз`язку з тим, що позивачка [PERSON] та її представник адвокат Трушников М.М. знаходились поза межами Миколаєва в зв`язку з початком воєнних дій.Крім того, відсутня оплата експертизи. Ухвалою судді\~Центрального районного\~суду м.\~Миколаєва Гуденко\~О.А.\~від \~\~\~\~10.02.2023\~року поновлено\~ провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Комунального житлово-експлуатаційного підприємства Центрального району м. Миколаєва про відшкодування шкоди, завданої внаслідок підтоплення підвального приміщення. та призначено судове засідання у справі . В судовому засіданні представник позивача адвокат Трушніков М.М. підтримав вимоги позову з викладених в ньому підстав. Суду пояснив, що оскільки відповідач визнав факт аварії водопроводу в підвальному приміщенні, суміжному з квартирою позивачки, яка є двохрівневою і до її складу також входить підвальне приміщення, то цього факту достаньо для доведення обгрунтованості їх позовних вимог. Також в судовому засіданні судом було двічі роз`яснено представнику позиваач принципи диспозитивності цивільного судочинства, наслдіки вчинення або невчинення стороною справи певних процесуальних дій, необхідність доказування обставин справи певними засобами доказування , а також його право на заявлення клопотання перед судом про призначення судової будівельно-технічної експертизи, оскільки за встановлених у повідомленні експерта про неможливість проведення експертизи обставин суд не розцінює таке, як ухилення позивача від участі у експертизі. Представник позиваач адвокат Трушніков М.М, відмовився від попередньо заявленого минулом ускладу суду клопотання про призначення судової будівельнотехнічної експертизи, заявиви про досягнення з позивачем домовленості про відсутність необхідності проведення такої експертизи , та наполягав на розгляді справи по суті на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Представниками відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнані, заперечують факт наявності причинного зв`язку між аварією водопроводу та пошкодженням стін квратири № 34. Зазначають, що по-перше, немає доказів того, що підвальне приміщення перебуває в законному користуванні позивачки. По-друге, будівля є дуже старою , їй понад стро років, і наявні тріщини в підвалі виникли за спливом часу. Суд, заслухавши сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, [PERSON] є власником на підставі Договру дарування квартири від 27.07.2014 року квартири [ADDRESS] , загальною площею 95,8 кв.м., житловою площею 34,7 кв.м. Технічного паспорту на квартиру позивачем не надано,що позбавляє суд встановити належність до цієї квратири підвального приміщення, як-то стверджує представник позивача. Матеріалами справи підтверджується, що не заперечується і відповідачем, що приміщення по [ADDRESS] перебуває на балансі КЖЕП Центрального району м.Миколаєва , вдіноситься до комунального майна. Згідно Зведеного кошторису розрахунку вартості будівництва від 04.03.2021 року, проведеного за змовленням позиваач, кошторисником РТПП у Миколаївській області , варість ремомнтних робіт в квартирі [ADDRESS] у зв`язку з проривом водопроводної труби в підвалі становить 65 532 грн. Як вбачається з вказаного локального кошторису на будівльні роботи - ремонту потребують вбиральня літер 5коридор літер 7- шляхом посилення фундаменту монолітними залізобетонними обоймами та встановлення стрижневої арматури ( з супутніми роботами) та ремонт металевих вхідних дверей у підвал. Суд звертає увагу, що вказаний кошторис є письмовим доказом у справі, оскільки вимогам ст. 102 ЦПК України щодо вимог до висновку експерта - не відповідає. Згідно Акту обстеження нежитлового приміщення від 10.03.2021 року, складеного комісією у складі директора КЖЕП Центрального району, головного спеціаліста відділу обліку комунального майна Управління комунального майна ММР та інженера першої категорії КЖЕП Центрального району - здійснено огляд піддвального приміщення в нежитловій будівлі по [ADDRESS] . В результаті обстеження встановлено, що дане підвальне приміщення межує з підвальним приміщенням квратири [ADDRESS] через суміжну стіну товщиною 1 м., має ознаки затоплення(надмірна вологість) в наслідок прориву водопровідної труби на першому поверсі приміщення 3 67/4, яке сталося 06 лютого 2021 року, та через неодноразове підтоплення цього підвального приміщення системою водовідведення , яка проходить від кв. [ADDRESS] через будівлю [ADDRESS] . В результаті підтоплення та через зношеність конструкцій старої будівлі 3 67/4, якій понад 100 років, фрагменти перекриття підвалу почали руйнуватися і частково обвалилися, але це не привело до пошкодження стіни квратири № 34 зі сторони підвального приміщення. Стіна знаходиься в нормальному стані ,суха , без ознак руйнування та підтоплення. Також позивачем надано фотографії підвального приміщення, при цьому не зрозуміло якого саме, з яких вбачається, що це приміщення перебуває в занедбаному стані та маються тріщини , але не зрозуміло - в стіні чи в стелі, чи це є суміжна стіна її квартири, чи ні; коли , ким і де були зроблені ці фото - пояснити представник позиваач також не зміг. Тому суд не може рприйняти ці фотоматеріали у якості належдного та допустимого доказу по справі. Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами) роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Згідно із ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ч.2 ст.13 ЦПК України). Так, з матеріалів справи достовірно встановлено, що сам по собі факт залиття підвалу в будівлі [ADDRESS] був, проте відсутні КЖЕП Центрального району , і що саме цей відповідач має нести відповідальність за даним позовом. Позивачем, відповідно до ст.ст.12, 13,81 ЦПК України, не подано жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували факт пошкодження квартири позивачки саме внаслідок підтоплення суміжного підвалу та розмір завданої шкоди, а також причинний зв`язок між аварією водопроводу та наявними тріщинами в стіні квартири позивачки. Від проведення\~судової експертизи\~щодо існування\~ причинно-наслідкового зв`язоку між аварією на водопровідній мережі у приміщенні по [ADDRESS] , внаслідок якої відбулося підтоплення підвального приміщення, та пошкодженням стіни квартири [ADDRESS] - позивачка в особі свого представника відмовилася. Крім того, суд звертає увагу, що наданий позивачем на підтвердження розміру матеріальних збитків Зведений кошторисний розрахунок не є зрозумілим суду і викликає сумнів сума визначеного матеріального збитку. Зокрема є не зрозумілим чому у висновку зазначені ушкодження у квартирі, а також зазначено пошкодження на вході в підвал ( який перебуває у загальному користуванні всіїх співвласників квартир в буд. [ADDRESS] . . Крім того, даним висновком визначений лише розмір завданої матеріальної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між певними діями чи бездіяльністю певних осіб та настанням такої шкоди у кошторисі не зазначено. Якими своїми діями відповідачі та чи взагалі відповідачі заподіяли шкоду позивачеві встановити в судовому засіданні не вдалося,підвал, який був затоплений, є суміжним приміщенням з квартирою позивача, в квартирі позивача наслідки протікання води не встановлені , зазначено лише про необхідність укріплення фундаменту стін квартири , яка знаходиться в багатквартирному будинку - що взагалі не є зрозумілим. Таким чином, причинно-наслідкового зв`язку між підтопленням суміжного підвалу та тріщинами в стіні квартири позивачки ( в разі їх наявності) позивачем не доведено жодними доказами. Крім того, суд критично оцінює надані позивачем кошторис заподіяних їй збитків, оскільки такий не є висновком експертного будівельно-технічного дослідження та враховуючи практику Верховного Суду, носять лише інформативний характер і не можуть бути визнані належним та допустимий доказом. Так, статті 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною шостою статті 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з частини п`ятої статті 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. А самі по собі кошториси не є висновком експерта щодо заподіяних позивачу збитків. При цьому, слід зазначити, що відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, не знайшли свого підтвердження доводи позивача, зокрема про наявність причинно-наслідкового зв`язку, що пошкодження її квартири сталося внаслідок неправомірних дій (бездіяльності) відповідача, а тому суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та не доведеним належними і допустимими доказами, а тому до задоволення не підлягає. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача в разі відмови у задволенні позову на користь позивачки судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу не підлягають.

Outcome: dismissed