Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

[PERSON] , 21.06.2023 року звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті її чоловіка [PERSON] , [INFO] . Заяву мотивувала тим, що [INFO] , внаслідок погіршення стану здоров`я, помер її чоловік [PERSON] , [INFO] який проживав за адресою [ADDRESS] . Заявниця є внутрішньо переміщеною особою. Здійснити державну реєстрацію смерті не вбачається за можливе, оскільки орган РАЦСУ відмовляє в реєстрації факту смерті. Заявник у судове засідання не з`явилась, однак 21.06.2023 року через канцелярію суду\~ подала заяву за змістом якої просила розгляд заяви про встановлення факту слухати в її відсутності. А також прохальну частину виклала у новій редакції, а саме просила встановити факт смерті громадянина України [PERSON] [INFO] уродженця села Узинь Богородчанського району Івано-Франківської області, що проживав за адресою [ADDRESS] , який помер на тимчасово окупованій території смт. Володарське Володарського району Донецької області ( населений пункт Володарське самостійно перейменовано так званим днр з селища міського типу Нікольське Маріупольського району Донецької області). Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню. Заявник взята на облік як внутрішньо переміщена особа відповідно до довідки від 23.05.2023 №2615-7001791908. Зареєстроване місце проживання [ADDRESS] ; фактичне місце проживання/перебування [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 1 вересня 1964\~ року,\~ [PERSON] є дружиною [PERSON] (а.с.7). Факт смерті підтверджується також свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 10.05.2023 відділом ЗАГС Володарського районного управління юстиції міністерства юстиції донецької народної республіки. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Так, за п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Водночас, питання можливості чи неможливості реєстрації органом ДРАЦС факту смерті саме на території, яка на даний час окупована рф, за документами виданими незаконними органами (Лікарське свідоцтво про смерть чи Свідоцтво про смерть особи), врегульовано спеціальним законом «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України, який зокрема визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії російської федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму та особливо додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», зазначає, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Отже, Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане 10.05.2023 відділом ЗАГС Володарського районного управління юстиції міністерства юстиції донецької народної республіки, копію якого заявник надав до матеріалів справи, не є за нормою ст.9 вказаного вище закону недійсним, а тому повинні бути прийняті Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції разом із заявою про державну реєстрацію відповідного акту смерті фізичної особи, як такі що створюють відповідні правові наслідки для заявника. Заявник стверджує, що заінтересована сторона відмовляється у здійсненні реєстрації смерті [PERSON] в зв`язку з видачею Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] \~ виданого 10.05.2023 відділом ЗАГС Володарського районного управління юстиції міністерства юстиції донецької народної республіки. Однак, всупереч положень ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», зміни до якої за Законом № 2217-IX набрали чинність 07.05.2022р., відділом ДРАЦСу не здійснено реєстрацію смерті на підставі наявних у заявника документів. При цьому, за п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту\~ смерті особи в певний час за нормами ст.317 ЦПК, тільки у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а не при безпідставному небажанні у проведенні державної реєстрації з врахуванням вимог ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст. 9,17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Така безпідставна відмова та рекомендація звернення заявника виключно в судовому порядку за захистом права, спричиняє необхідність родичам померлої особи додатково витрачати час на звернення до суду та пошуку адвоката для оформлення відповідних процесуальних документів, та як наслідок доводити саме в судовому порядку дійсність такого свідоцтва про смерть, який входить в перелік законодавчого винятку його дійсності. Разом з тим, суд зобов`язаний захистити порушене право особи, незважаючи на незаконність відмови представників Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у даній справі, суд бере до уваги й практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Зокрема суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), у яких ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр 5 проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників. Враховуючи наведене, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, суд бере до уваги та надає оцінку документам про смерть особи, як доказами у справі документам, що видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. У відповідності зі ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Частиною першою статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Слід звернути особливу увагу заінтересованої особи у даній цивільній справі, що відповідно до п.1 Розділу І Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року №52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Згідно вказаних Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, за заявами громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території України або переселилися з неї, державну реєстрацію актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання здійснюють відділи державної реєстрації актів цивільного стану за місцем звернення заявника. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), лікарське свідоцтво про перинатальну смерть, рішення суду про оголошення особи померлою, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час, повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів, повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Ці документи додаються до другого примірника актового запису про смерть. Відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Статтею 17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє Міністерство закордонних справ України. Відділ ДРАЦС у м.Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відмовив 23.05.2023р. за №2751/31.17.5.5-02 заявнику у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , посилаючись на ч.1 ст.17\~ Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» та невідповідність Свідоцтва про смерть формі визначеній МОЗ України згідно наказу №545. Однак, норми Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» не можуть застосовуватись органами ДРАЦСу без одночасного врахування вимог ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», що перешкоджає заявникам своєчасний захист для проведення у встановленому порядку державної реєстрації смерті близьких чи рідних їм людей. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Заявник позбавлений можливості у встановленому законом порядку здійснити реєстрацію факту смерті матері, оскільки документи на підтвердження цих обставин - Свідоцтва про смерть, хоча й видано окупаційним органом, а населений пункт де проживала померла є тимчасово окупованою територією, не прийняті безпідставно органом ДРАЦСу, що унеможливило заявнику встановити факт смерті чоловіка [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] . Враховуючи неправомірність дій відділу ДРАЦС у м.Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у відмові провести державну реєстрацію смерті та зважаючи на необхідність захисту прав заявника, суд вважає за необхідне встановити в судовому порядку факт смерті громадянина України [PERSON] [INFO] уродженця села Узинь Богородчанського району Івано-Франківської області, що проживав за адресою [ADDRESS] , який помер на тимчасово окупованій території смт. Володарське Володарського району Донецької області (населений пункт Володарське самостійно перейменовано так званим днр з селища міського типу Нікольське Маріупольського району Донецької області)., так як відповідним органом безпідставно відмовлено заявнику у такій державній реєстрації при пред`явленні оригіналу Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] \~ виданого 10.05.2023 відділом ЗАГС Володарського районного управління юстиції міністерства юстиції донецької народної республіки. Щодо встановлених обставин суд приходить до висновку про необхідність винесення також і окремої ухвали щодо виявленого порушення вимог законодавства відділом ДРАЦС у м.Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, з направлення такої для належного реагування відповідних органів. Беручи до уваги встановлені у судовому засіданні обставини справи, досліджені докази, суд приходить до висновку про те, що доводи заяви про встановлення факту смерті знайшла своє підтвердження під час судового розгляду, у зв`язку із чим підлягає задоволенню. Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved