Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

У червні 2021 р., позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на початку липня 2020 р. будучи у рейсі позивач почав переписуватися зі старою знайомою з дитинства [PERSON] , з якою не бачився з 2009 р. Після неодноразової переписки, позивач запропонував відповідачу відкрити банківський рахунок для направлення їй грошових коштів для зберігання, згідно банківських виписок позивач переслав відповідачу грошові кошти у розмірі 28000 доларів США. В жовтні 2020 р. [PERSON] за проханям позивача, придбала для нього за 16000 доларів США автомобіль марки BMW x5, 2009 р.в., н.з. [NUMBER] , але оформила на себе. Відповідач пообіцяла, що після повернення з рейсу переоформить авто на нього. В січні 2021 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою переслати частину його грошей в розмірі 2000 доларів США своєму другу [PERSON] , відповідач все виконала. Після цього позивач звернувся до відповідача з вимогою перерахувати залишок коштів у розмірі 26000 доларів США на його рахунок, однак позивач сказала, що поверне кошти відповідачу коли він повернеться з рейсу, однак потім відповідач перестала відповідати на телефонні дзвінки. Позивач 02.05.2021 р. додзвонився до відповідача та запитав коли вона поверне кошти, на що відповідач відповіла, що кошти на автомобіль [PERSON] їй подарував і вона нічого не поверне, мати відповідача також по телефону повідомила [PERSON] що 26000 доларів США вони витратили на розвиток бізнесу. Тому [PERSON] просив стягнути з відповідача на свою користь безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 704600 грн. та судовий збір. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, покази свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. За положеннями статті 12 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, за своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівелює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Разом з тим, положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що позивач запропонував відповідачу відкрити банківський рахунок для направлення їй грошових коштів, для утримання позивачем відповідачки як майбутньої дружини. Через багато років, що не заперечує позивач, сторони відновили свої стосунки, але не як друзі, що підтверджується роздруківкою переписки у «Вайбері». Позивач добровільно забажав утримувати відповідачку, у зв`язку із чим і надсилав на утримання відповідачки грошові кошти. Згідно наданих банківських виписок, позивач переслав а відповідачка отримала: -31.07.2020р грошову суму у розмірі 8 000 доларів США; -31.08.2020р. грошову суму у розмірі 9 000 доларів США; -01.10.2020р. грошову суму у розмірі 8 000 доларів США; -02.11.2020р. грошову суму у розмірі 3 000 доларів США. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є,\~зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 206 ЦК України передбачено, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 206, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Згідно з частиною першою\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до\~статті 1215 ЦК України\~не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. Судом встановлено, що позивач надсилав грошові кошти на утримання відповідача, добровільно та за власним бажанням. Обставини на які посилається позивач не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та суперечать зібраним у справі доказам, зокрема, показам свідків [PERSON] , [PERSON] . За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, так як в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження та обставина, що відповідач безпідставно отримав кошти, то суд вважає, що підстав для стягнення з відповідача зазначених коштів відсутні, а тому в позові необхідно відмовити.

Outcome: dismissed