Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

[PERSON] (далі\~за текстом-позивач)\~звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до АТ "СК "Мега-гарант" (далі за текстом страховик, страхова компанія), [PERSON] (далі за текстом відповідач), в якому просить: стягнути з АТ "СК "Мега-гарант" на користь позивача матеріальну шкоду у якості страхового відшкодування у розмірі 46697,97 грн.; стягнути з [PERSON] різницю між розміром шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 55485,50 грн.; стягнути з відповідачів судовий збір. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 17 січня 2019 року о 13 год. 50 хв. в м. Харків на перехресті вул. Клочківської та [PERSON] керував автомобілем Daewoo Lanos TF69Y реєстраційний номер [NUMBER] , при подачі сигналу світлофору, що дозволяє рух, не надав дорогу автомобілю Hyundai Tucson реєстраційний номер [NUMBER] , який закінчував рух через перехрестя та допустив з ним зіткнення. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Позивач зазначає, що наведені обставини підтверджуються постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.07.2019, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 13.08.2019 у справі 638/1694/19, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Позивач з метою відшкодування збитків звернувся до АТ «СК «Мега-Гарант», де на момент ДТП у [PERSON] був укладений договір цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Листом №21-01/2 від 21.01.2020 АТ «СК «Мега-Гарант» відмовила у відшкодуванні матеріальної шкоди на підставі того, що у судовому порядку винуватість [PERSON] не була належним чином встановлена. Позивач вважає, що закриття провадження через сплив строків притягнення до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення не є реабілітуючою обставиною та не свідчить про відсутність події ДТП, що не перешкоджає учасникам ДТП вирішувати питання відшкодування матеріальної шкоди. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення була проведена судова авто технічна експертиза у ХНДІСЕ ім.Засл.проф. Бокаріуса. Згідно висновку експерта від 14.06.2019, зокрема, дії водія автомобіля ДЕУ [PERSON] не відповідали вимогам п.10.1,16.5 ПДР України і знаходились з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням ДТП. Згідно звіту №54/09/19 вартість відновлювального ремонту склала 102183,47 грн., а вартість матеріального збитку складає 46697,97 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2022 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. 26 січня 2023 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому він зазначає, що Дзержинський районний судом м. Харкова під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено вини [PERSON] . Крім того, [PERSON] не повинен відповідати за шкоду завдану ДТП з тих підстав, що його відповідальність була застрахована і саме АТ «СК «Мега-Гарант» - другий відповідач по справі, повинен відшкодувати завдані збитки. Позивач та його представник у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача АТ «СК «Мега-Гарант» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву від 21.06.2023 про відкладення розгляду справи через зміну адвоката для узгодження правової позиції, проте будь-яких відомостей про зміну адвоката не надав. 22.06.2023 року до суду надійшла заява від адвоката Рака А.С. про відкладення розгляду справи в зв`язку з зайнятістю в іншому процесі. При цьому будь-яких доказів зайнятості в іншому процесі не надав. Суд зазначає, що адвокат Рака А.С. приймав участь при розгляді даної справи та був присутній у судовому процесі 15.05.2023, про що свідчить протокол засідання. Враховуючи вищенаведене, суд вважає причини неявки в судове засідання відповідача [PERSON] та його представника неповажними та не підтвердженими належними доказами та в силу вимог п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за наявними документами. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про таке. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля Hyundai Tucson реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . 17 січня 2019 року о 13 год. 50 хв. в м. Харків на пререхресті вул.Клочківської та [PERSON] керував автомобілем Daewoo Lanos TF69Y реєстраційний номер [NUMBER] , при подачі сигналу світлофору, що дозволяє рух, не надав дорогу автомобілю Hyundai Tucson, реєстраційний номер [NUMBER] , який закінчував рух через перехрестя та допустив з ним зіткнення . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.07.2019, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 13.08.2019 у справі 638/1694/19 провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Hyundai Tucson, реєстраційний номер [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень. Згідно звіту №54/09/19 вартість відновлювального ремонту склала 102183,47 грн., а вартість матеріального збитку складає 46697,97 грн. Транспортний засіб Daewoo Lanos TF69Y реєстраційний номер [NUMBER] на момент ДТП був застрахований в АТ «СК «Мега-Гарант". З метою відшкодування збитків позивач звернувся до АТ «СК «Мега-Гарант», де на момент ДТП у [PERSON] був укладений договір цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Листом №21-01/2 від 21.01.2020 АТ «СК «Мега-Гарант» відмовила у відшкодуванні матеріальної шкоди з підстав не встановлення у судовому порядку вини [PERSON] у скоєнні ДТП. Таким чином, між сторонами склались правовідносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Суд зазначає, що частина друга статті 1166 ЦК встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Статтею 221 КУпАП встановлено, що постанови у справах про адміністративні правопорушення щодо порушень правил дорожнього руху приймаються суддями районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів. Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. В п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП зазначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. З правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Відтак, така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.02.2020 у справі № 916/2586/18, від 16.04.2019 у справі № 927/623/18, від 07.02.2018 у справі № 910/18319/16). Відсутність в матеріалах справи доказів притягнення судом учасника дорожньо-транспортної пригоди до відповідальності за її скоєння не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того чи є у діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину. Не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в дорожньо-транспортній пригоді може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами. Відсутність в матеріалах справи постанови суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до ст. 124 КУпАП не може бути підставою для відмови в задоволенні відповідного позову, оскільки цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того чи є у діях цієї особи склад адміністративного проступку/злочину (зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.07.2018 у справі № 910/20412/16). Розглядаючи питання доведеності вини [PERSON] у вчиненні 17 січня 2019 року дорожньо-транспортної пригоди, суд виходить з того, що відсутність в матеріалах справи постанови суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності відповідно до ст. 124 КУпАП не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того чи є у діях цієї особи склад адміністративного правопорушення. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд зазначає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів відсутності вини [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 17 січня 2019 року. При цьому суд враховує, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення була проведена судова авто технічна експертиза у ХНДІСЕ ім.Засл.проф. Бокаріуса. Згідно висновку експерта від 14.06.2019 дії водія автомобіля ДЕУ [PERSON] не відповідали вимогам п.10.1,16.5 ПДР України і знаходились з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням ДТП. (а.с.39) Відповідно до ст.\~1194\~Цивільного кодексу\~України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IVпорядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону № 1961-IV). Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що стягненню з АТ «СК «Мега-Гарант» підлягає сума матеріальної шкоди заподіяної у наслідок ДТП в розмірі 46697,97 грн. визначена відповідно до звіту №54/09/19 від 15.02.2019, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту склала 102183,47 грн., а вартість матеріального збитку складає 46697,97 грн. Відповідно до ч. 2 ст.\~1187\~ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч.1 ст.\~1188\~ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1)шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2)за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Частиною 2 ст.\~1192\~ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4від 01.03.2013року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в п. 4 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на вказане, виходячи із встановлених обставин справи та підстав пред`явлених позивачем вимог, беручи до уваги, що неправомірні дії відповідача [PERSON] призвели до завдання позивачу матеріальних збитків суд дійшов висновку про стягнення з відповідача [PERSON] суми вартості відновлювального ремонту в розмірі 55485,50 грн. (102183,47 грн. 46697,97 грн). Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved