Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

30.08.2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Миколаївської міської ради про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, в якому просить надати їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] як єдиної спадкоємиці першої черги. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що вона є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді 19/100 часток домоволодіння в [ADDRESS] . Після смерті матері вона як спадкоємець першої черги звернулася до Першої Миколаївськї державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Проте, державним нотаріусом Постановою від 20.07.2021 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку у спадщині , оскільки вона пропустила встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини. Посилаючись на те, що вона пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин., оскільки з 2002 року перебуває під спостереженням лфкаря-терапевта з приводу гіпертоничної хвороби ІІ стадії, ішемічної хвороби серця, кардіосклерозу та постійно отримувала гіпотензивну і судинну терапію. На підгрунтті її захворювання вона впала та отрималп струс головного мозкуу грудні 2020 року та з цього періоду перебувала на лікуванні а обстеженні. Саме її хвороба стала причиною для несвоєчасного звернення до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. У зв`язку з цим вимушена звернутися до суду з заявою про визначення додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини. Ухвалою суду від 03.09.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження . У зв`язку з великою навантаженістю, призначити підготовче судове засідання на 02.12.2021 року. Одночасно судом витребувано з Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) завірену належним чином копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 27.09.2021 року на виконання вімог ухвали суду надійшла копія спадкової справи № 374/2020 , заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Після ознайомлення з матеріалами справи, представник позивача заявив клопотання про заміну відповідача\~Миколаївська міська рада на належного відповідача [PERSON] , оскільки вона прийняла спадщину після смерті [PERSON] , а позивачка як непарацездатна особа має право як спадкоємиця першої черги на обов`язкову частку у спадщині. Ухвалою суду від 06 липня 2022 року про заміну неналежного відповідача належним замінено відповідача Миколаївську міську раду у справі за позовом [PERSON] про надання додаткового строку на прийняття , належним відповідачем [PERSON] . 21 листопада 2022 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому заперечує проти позовних вимог. Зазначає, що у [PERSON] не було перешкод для своєчасного звернення з заявою про прийнятя спадщини - адже нетривалі та не тяжкі за своїм ступенем розлади здоров`я не є такими непереборними перешкодами та не можуть бути визнані судом поважними причинами. Позивачка не вжила жодних своєчасних заходів задля реалізації свого права. З серпня по грудень 2020 року позивачка нге зверталася до нотаріуса, а потім лише через 5 місяців звернулася до лікаря після струсу головного с мозку, який за її твердженням стався в грудні 2020 року. Тобто такий тривали період до звернення за медичною допомогою свідчить про нетяжкість захворювання та реальну можливість реалізації своїх спадкових прав. і лише через 5 мімсяців після спливу строку позивачка звернулася до нотаріуса. За атакокго вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підтверджені належними доказами. Ухвалою суду від 21.11.2022 закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] \~до\~ [PERSON] про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач та її представник адвокат Брюханова Т.О. до судового засідання не з`явлився, суду надав заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на задоволенні позову. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з`явилася, надала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, просила відмовити у задоволенні позову. Дослідивши письмові матеріали справи та докази, що містяться в ній, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтею 12 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін,кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачка є сдонькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 31.03.1950 року, де в графі мати записано [PERSON] [PERSON] є пенсіонеркою за віком з 21.03.2005 рок, що підтверджується Посвідченням УПФУ серії АЗ № 077842. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджуються свідоцтвом про смерть, видане 15.07.2021 р., серія [NUMBER] (повторно) . Після смерті матері позивачки відкрилася спадщина на належне їй майно 19/100 часток домовлодіння в [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі договру дарування від 29.12.1970 року. Як вбачається з матеріалів спадкової справи№ 374/2020, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , з заявою про прийнятя спадщини у встановлений 6-ти місячний строк звернулася онука померлої [PERSON] , на користь якої померла залишила заповіт. За заповітом від 19.02.2013 року [PERSON] , заповідала все належне їй майно [PERSON] , 1969 р.н. Відповідачка [PERSON] , є рідною донькою позивачки [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 26.04.1969 р. Відповідно до Постанови державного нотаріуса Першої миколаївської держнотконтори від 20.07.2021 року, [PERSON] , [INFO] , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку у спадщині в зв`язку з пропуском строку, втсановленого законом для прийняття спадщини. З потсанови вбачається, що [PERSON] звернулася до нотконтори з заявою про оформлення своїх спадкових прав після смерті матері - [INFO] . Відповідно до ст. 1233. ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від\~змісту заповіту,\~половину частки,\~яка належала\~б кожному\~з них\~у разі\~спадкування за\~законом (обов`язкова\~частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду № 1-рп/2014 від 11.02.2014, за своєю юридичною природою свобода розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту (свобода заповіту) є одним із основоположних принципів спадкового права, при цьому вона не є абсолютною. Кодексом визначено обмеження волі заповідача щодо права розпоряджатися власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов`язкову частку у спадщині. Право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка) (абзац перший частини першої статті 1241 Кодексу). Конституційний Суд України, розкриваючи зміст поняття „повнолітні непрацездатні діти, що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обов`язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу, який відносить до категорії „непрацездатні осіб, які досягли пенсійного віку, встановленого законом, інвалідів I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття „непрацездатний. Так, позивачка спадкоємцем за законом першої черги майна померлої [PERSON] , є непрацездатною особою, отже має право на обов`язкову частку у спадщині до майна померлої. З метою прийняття спадщини 20.07.2021 року позивачка звернулася до державного нотаріуса з заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину на обов`зкову частку після смерті матері. Медичними документами, наданими поивачем, підтверджується, що 15.03.2021 року була у лікаря -окуліста з приводу погіршення зору( втсановлена міопія , початкова катаракта обох очей), в 16.04.2021 року [PERSON] , звернулася до лікаря-нервопатолога з приводу скарг на запоморочення , зазначала, що приблизно 2 місяці назад падала на порозі, була гематома. 16.04.2021 та 18.05.2021 року вона проходила обстеження в КНП "ЦПМСД Нечаянської сільської ради Миколаївського району миколаївської області" та лікування з приводу черепно-мозкової травми ( коли сталася травма- не зазначено). З 2002 р, перебуває на обліку у лікаря терапевтаз діагнозом: гіпертонія ІІ стадії, судинний ризик 3, ішемічна хвороба серця, кардіосклероз. Постійно отримує гіпотензивну і судинну терапію. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За правилами ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, повинен подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини і лише особисто. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Таким чином, з урахуванням положень ч. 2 ст. 1220 ЦК України, строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] , закінчився 08 лютого 2021 року. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Також абзацом 6 пунктом 24 вказаної вище Постанови зазначено, що у резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини. Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини У постанові Верховного Суду по справі № 565/1145/17 від 26 червня 2019 року визначено, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Так, позивач позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона пропустила строк на подання заяви про прийняття спадщини, оскільки з 2002 року перебуває на обілку у лікаря-терапевта, а з квітня 2021 року проходила лікування з приводу струсу головного мозку. Зазначені обставини дійсно підтверджуються виписками з медичних карток [PERSON] . Однак дана обставина не свідчить про категоричну неможливість позивача звернутися до нотаріуса, оскільки хвороби позивача є віковими та даних про те, що вона хворіла до 08.02.2021 року безперервно , чи перебувала на стаціонарному лікуванні, чи не могла самостійно пересуватися ( адже до лікарів вона зверталася амостійно, викликів додому лікаря не зафіксовано ) - у матеріалах справи не міститься . Також позивачем взагалі не доведено, що вона отримала черепно-мозкову травму до лютого 2021 року, адже звернулася до лікаря вперше з цього приводу 16.04.2021 року, тобто вже через 2 місяці після спливу 6-тимісячного строку. Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до державного нотаріуса Першої миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину лише 20 липня 2021 року, тобто, через більше 11 місяців після смерті матері . Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, враховуючи аргументи та доводи позивача, суд приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для визначення позивачу додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Достатніх та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не надав та не довів наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Крім того, аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі № 656/399/19 (провадження № 61-633св20)., від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17 (провадження № 61-41480св18), від 26 липня 2021 року у справі № 405/7058/19 (провадження № 61-18000св20), від 01 червня 2022 року у справі № 148/1805/20( провадження № 61-16005св21, У постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 28 березня 2022 року у справі № 750/2158/21 (провадження № 61-753св22) Верховний Суд зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Верховний Суд в постанові від 20 жовтня 2021 року у справі № 405/7111/19-ц (провадження № 61-10591св21) зробив правовий висновок, згідно з яким при оцінці наявності поважних причин для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суди повинні розмежовувати два періоди та оцінювати наявність об`єктивних, непереборних перешкод для реалізацією особою права на прийняття спадщини. Перший період - період визначений законом для прийняття спадщини (6 місяців від дня відкриття спадщини), а другий період - від дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини до дня звернення до суду із позовом при визначенні додаткового строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Такі обставини позивачем не доведені- адже доказів своєї хвороби, яка б перешкоджала зверненню до нотаріуса в період з 08.08.2020 до 08.08.2021 року позивачкою взагалі суду не надано. Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у Постанові від 27 травня2020 року у справі № 336/1127/17 Оскільки підстави, на які посилається позивач, з урахуванням зазначених норм права та релевантної практики Верховного Суду, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, підстави для визначення [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини після смерті її матері- відсутні.

Outcome: dismissed