Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

Заявник звернулася до суду із вказаною заявою, мотивуючи її тим, що [INFO] на тимчасово окупованій території України у м. Луганськ помер її батько - [PERSON] , [INFO] , де його було і поховано. Після його смерті так званим «Государственным учреждением Луганской городской поликлиникой № 9 Луганской Народной Республики» було видано лікарське свідоцтво про смерть № 43, згідно якого причиною смерті стала хронічна серцева недостатність. Дифузний кардіосклероз. В подальшому було отримано і свідоцтво про смерть батька, видане так званим «Жовтневым отделом записи актов гражданского состояния Луганского городского управления юстиции Министерства юстиции Луганской Народной Республики». Проте, вказані документи видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, є недійсними і не створюють правових наслідків. На даний час у заявника відсутня можливість зареєструвати смерть батька та отримати свідоцтво про його смерть на території України, яка контролюється органами державної влади, так як документ, що стосується підтвердження факту смерті останнього, не відповідає законодавству України, є недійсним та не створює правових наслідків. За вказаних обставин, заявник просить суд встановити факт смерті її батька [PERSON] , [INFO] ,громадянина України, уродженця м. Житомир Житомирської області, який помер [INFO] на тимчасово окупованій території України у м. Луганськ Луганської області. Представник заявника [PERSON] у судове засідання не з`явився, а представив заяву, в якій повністю підтримав вимоги і просить розглядати справу без його участі та участі заявника. Глухівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання представника не направив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Будь-яких клопотань чи заяв до суду не подав. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з огляду на таке. Так, судом встановленоі це підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що заявник [PERSON] , [INFO] , є внутрішньо-переміщеною особою, проживає за адресою: [ADDRESS] ( а.с.6) Заявник є донькою [PERSON] , який народився [INFO] у м. Житомир Житомирської області, був зареєстрований та проживав у м. Луганськ Луганської області ( а.с. 7-11) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 04 березня 2023 року так званим «Жовтневым отделом записи актов гражданского состояния Луганского городского управления юстиции Министерства юстиции Луганской Народной Республики» [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що 04.03.2023 складено відповідний актовий запис № 940. Місцем смерті зазначено м. Луганськ так званої «Луганской Народной Республики РФ» ( а.с.12) Як вбачається з Лікарського свідоцтва про смерть, виданого 20.02.2023 за № 43 так званим «Государственным учреждением Луганской городской поликлиникой № 9 Луганской Народной Республики», причиною смерті [PERSON] вказано: хронічна серцева недостатність. Дифузний кардіосклероз (а.с.13-14). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Відповідно ст. 3 цього Закону тимчасово окупованою територією визначається, в тому числі, сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях, зокрема сухопутна територія та її внутрішні води у межах окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей. Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року №254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнані тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. До такої території відноситься і м. Луганськ Луганської області. Частиною 2 статті 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Всі документи, видані на тимчасово окупованій території України, не мають юридичної сили. Однак, згідно інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування ЗУ «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» №990-VIII від 04.02.2016 року», під час розгляду справ про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини проти Туреччини, а також Молдови та Росії, згідно яких не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Згідно висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини зокрема,«Loizidouv.Turkey», «Cyprusv.Turkey»),а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republico f Moldova and Russia», «Ila§cu and Othersv.Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case),ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ст. 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку ст. 317 ЦПК України. У відповідності до положень ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актом цивільного стану є, крім іншого, смерть фізичної особи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Факт смерті громадянина [PERSON] , [INFO] , підтверджується Лікарським свідоцтвом про смерть, виданим 20.02.2023 за № 43 так званим «Государственным учреждением Луганской городской поликлиникой № 9 Луганской Народной Республики» та Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 04 березня 2023 року так званим «Жовтневым отделом записи актов гражданского состояния Луганского городского управления юстиции Министерства юстиции Луганской Народной Республики», тобто органами, створеними на тимчасово окупованій території України в порядку, не передбаченому законом, а тому такі документи вважаються недійсними. Інші документи, які б підтверджували смерть[PERSON] , відсутні, у зв`язку з чим заявник [PERSON] позбавлена можливості провести державну реєстрацію смерті батька державними органами України та отримати свідоцтво про смерть. Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги наявні у справі матеріали, суд вважає необхідним задовольнити заяву [PERSON] , встановивши факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Житомир Житомирської області, мешканця м. Луганськ Луганської області, громадянина України, який помер [INFO] у м. Луганськ Луганської області, розташованому на території, непідконтрольній державній владі України. На підставі викладеного та

Outcome: approved