Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду, отриману внаслідок професійного захворювання, у розмірі 100000 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що перебував з відповідачем у трудових відносинах з 03 серпня 2010 року по 31 липня 2016 року, з 01 серпня 2016 року по 26 травня 2021 року, працюючи прохідником 5 розряду з повним робочим днем на підземних роботах. Наказом від 24 травня 2021 року №682-к позивача звільнено з шахти за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Вказує, що під час роботи на підприємстві у позивача виникло хронічне професійне захворювання у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. Ступінь втрати працездатності 65% за профзахворюваннями з 21 вересня 2022 року безтерміново. Позивач переніс дуже багато моральних та фізичних страждань, намагаючись привести своє здоров`я до ладу, звертаючись постійно до лікарів. Вважає, що внаслідок ушкодження здоров`я йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він, будучи здоровою та працездатною людиною, працюючи в шахті став інвалідом, втратив свою працездатність, внаслідок чого в нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання та послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. У позивача спостерігається критичне відношення до себе, як неповноцінного в плані працездатності, адже він вже ніколи не повернеться до роботи, хвороби позивача невиліковні. Позивач зазначає, що більше не має можливості вести активний спосіб життя, що впливає на його звичайний життєвий уклад, призводить до психологічного дискомфорту і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У відзиві на позовну заяву представник відповідача Львов А.Л. вказує, що за весь період роботи на підприємстві відповідача працівник жодних скарг не заявляв, обов`язкові медичні огляди проходив та за результатами яких його було визнано здоровим та придатним для роботи. Звільнився позивач за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, а не за станом здоров`я, і тільки після звільнення раптово виявив у себе низку професійних захворювань. Відповідач завжди дотримувався покладеного на нього нормами законодавства обов`язку, відповідачем застосовуються засоби індивідуального захисту, впроваджуються прогресивні технології з метою мінімізації впливу шкідливих факторів, з якими неминуче має справу кожен працівник гірничо-видобувної галузі. Позивач починаючи з 2018-2019 років мав серйозні проблеми зі здоров`ям, але перебуваючи на диспансерному обліку з хронічними хворобами продовжував працювати в шкідливих умовах, що свідчить про недбале ставлення позивача до свого здоров`я та суто матеріальний інтерес до вирішення цієї справи. Вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.2 ст.1193 ЦК України. Зауважує, що причиною виникнення професійних захворювань стала послідовна робота на декількох підприємствах вугільної галузі, відтак відшкодування суми моральної шкоди повинно здійснюватися пропорційно відпрацьованому стажу на всіх цих підприємствах. Також вказує, що позивач у зв`язку з професійними захворюваннями та травмою права на працю не позбавлений та не позбавлений засобів до існування і задоволення власних потреб, оскільки також отримує пенсію. Вимоги позивача є безпідставно завищеними, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити його до збагачення. Враховуючи викладене, вважає, що вимога позивача є безпідставною та не підлягає задоволенню. Також просив в тексті судового рішення вказати, що податки стягуються у відповідності до норм податкового законодавства, чинного на момент виконання рішення суду. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Позивач перебував у трудових відносинах з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» з 03 серпня 2010 року по 31 липня 2016 року, та з 01 серпня 2016 року по 26 травня 2021 року (а.с.8-13). 26 травня 2021 року позивача було звільнено із займаної посади за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі статті 38 КЗпП України. Медичним висновком за № 19/442 від 08 червня 2022 року лікарсько-експертною комісією Клініки професійних захворювань Державної установи "Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України" повідомлено позивача про наявність у нього хронічного професійного захворювання (отруєння) - Хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легкого ступеня (ІІ ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON]); Пневмоконіоз (t/p, 1/1, рі), ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст., фаза затихаючого загострення, ЛН І-ІІ (один-два) ст. Професійне захворювання встановлено вперше (а.с.36). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 20 липня 2022 року, затвердженого 21 липня 2022 року начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці В. Король, встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості, у тому числі в ТОВ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. Причина виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння): вуглепородний пил, - фактична величина 105,8 - 243,7 мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/м3. Тривалість дії у продовж зміни - 81,9 - 95 % зміни. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 148,9 - 187,0 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 88,4 - 97,5 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується - фактична величина 40 кг при нормативному значенні 30 кг. Робоча поза в нахиленому положенні більше 30? - 45% зміни при нормативному значенні до 30? - 25% зміни. Нахили корпусу 175 - 190 разів за зміну, при нормативному значенні 50 - 100 разів за зміну. Фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні шуму 93 - 95 дБА, при нормативному значенні 80 дБА (а.с.14-16). 21 вересня 2022 року позивачу у зв`язку з професійним захворюванням встановлено третю групу інвалідності безстроково, рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності ІПР (а.с.17). Крім того, 21 вересня 2022 року позивачу безстроково встановлено 65% втрати професійної працездатності за профзахворюваннями та рекомендовано медикаментозне, санаторно-курортне лікування (а.с.18). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно з частинами першою, другою статті 153 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця. Частинами першою та третьою статті 13 Закону України "Про охорону праці" передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. У статті 173 КЗпП України закріплено право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року N 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено наявність правових підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди, завданої внаслідок незабезпечення йому роботодавцем безпечних і здорових умов праці, що призвело до професійного захворювання, втрати працездатності та встановлення інвалідності. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок стійкої втрати професійної працездатності, судом враховуються обставини, які мають суттєве значення, зокрема ступінь втрати працездатності, глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, наслідки, що наступили, а також засади розумності і справедливості. При цьому, вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійне захворювання виникло у позивача саме після його тривалого перебування у трудових відносинах з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ», на якого законодавством було покладено обов`язок із забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці, наслідки, що наступили, беручи до уваги визначений у довідці МСЕК висновок щодо подальших умов та характеру праці позивача, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду, що спричинена втратою працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, у розмірі 70000 грн. На підставі частини другої статті 416 ЦПК України Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду справи N 212/3137/17-ц (провадження N 61-37529сво18) сформулював висновок про застосування норми права, який полягає у тому, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. З огляду на викладене, пред`явлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial