Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, який був уточнений 10.12.2018 року та 29.10.2020 року, до [PERSON] про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення грошових коштів у розмірі 100 000 грн., обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 11.08.2016 року між ним та [PERSON] було укладено договір передоплати, за яким остання зобов`язалася в термін до 30.12.2017 року укласти з позивачем договір купівлі-продажу нерухомого майна: частка житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами та відповідна частка земельної ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . В забезпечення укладання між сторонами договору купівлі-продажу позивачем передано до підписання договору у власність [PERSON] забезпечувальний захист у сумі 100\~000 грн., про що свідчить п.3 Договору, тобто, надано аванс. Однак, [PERSON] не виконала умови Договору, а саме, не оформила документи для відчуження та не уклала у визначений термін договір купівлі-продажу належної їй частини будинку та земельної ділянки. У позасудовому порядку повернути кошти [PERSON] відмовлялася, від зустрічей та розмов ухилялася. Таким чином, оскільки договір передоплати від 11.08.2016 року не було нотаріально посвідчено, він є нікчемним. Відповідачка [PERSON] є спадкоємицею після померлої [PERSON] , оскільки відповідно до матеріалів спадкової справи [PERSON] отримала у спадщину за законом 1/2 частку квартири [ADDRESS] , та 3/100 частки у праві власності на нежитлові будівлі бази відпочинку « [INFO] » за адресою: Одеська область, Кілійський район, с/рада Приморська, Узбережжя Чорного моря. Спадкове майно на теперішній час продано відповідачкою, а саме, квартиру, за 490\~667 грн., відповідно, за 1/2 частину квартири отримано 245\~333,50 грн. Таким чином, розмір грошових коштів, отриманих від продажу спадкового майна, є достатнім для задоволення позовних вимог та повернення коштів, отриманих померлою на виконання нікчемного правочину. [PERSON] грошові кошти у розмірі 100\~000,00 грн., шляхом одноразового платежу позивачу не сплачено. З огляду на викладене, позивач просить суд застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з відповідачки на свою користь грошові кошти у розмірі 100\~000,00 грн., передані [PERSON] в якості авансу, та судовий збір у розмірі 1000,00 грн. Ухвалою суду від 11.02.2019 року справу прийнято до свого провадження суддею Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Пащенко Т.П. (а.с.68 т.1). Ухвалою суду від 07.09.2020 року замінено первісну відповідачку [PERSON] на її правонаступницю [PERSON] (а.с.14 т.2). Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду сповіщений належним чином. 21.12.2022 року представник позивача - адвокат Кутьїн Е.А. надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги, у тому числі, уточненні, підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду сповіщена належним чином. 21.12.2022 року представник відповідачки адвокат Янковський О.В. надав суду заяву, в якій вказав, що просить розглядати справу у його відсутність. В попередніх судових засіданнях відповідачка пояснила, що позовні вимоги не визнає, вважає, що підпис у договорі передоплати від імені її матері [PERSON] є підробленим. [PERSON] вказаний договір не підписувала, грошових коштів від позивача не отримувала. 26.10.2018 року [PERSON] надала суду відзив на позовну заяву, в якому вказала, що не визнає позовні вимоги з наступних підстав. На час підписання договору передоплати вона не була власницею частки житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами та відповідна частка земельної ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , а власником був її чоловік [PERSON] , з яким вони проживали без реєстрації шлюбу. У травні 2016 року [PERSON] помер. Позивач вмовив її підписати вказаний договір передоплати, стверджуючи, що цей договір є формальним та не породжує ніяких правових наслідків. [PERSON] вважала договір нікчемним, тому що на той час вона не була власницею нерухомого майна. Суму, вказану у договорі у розмірі 100\~000,00 грн. вона не отримувала. Позивач належних та допустимих доказів отримання грошових коштів суду не надав. Враховуючи викладене, [PERSON] просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.18-21 а.с.1). Згідно з\~ч.2\~ст.281\~ЦПК України\~розгляд справи\~і ухвалення\~рішення проводяться\~за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.04.2022 року вирішено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України -\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 1\~ст.13 ЦПК України\~вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~Ці дані встановлюються такими засобами: \~письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст.129 Конституції України, ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом\~ст.627\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні його умов. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 611 цього ж Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що 11.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір передоплати, відповідно до якого сторони зобов`язалися у майбутньому, в термін до 30.12.2017 року укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна, належного [PERSON] : частка житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами та відповідна частка земельної ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , у нотаріальній формі на умовах визначених цим договором (а.с.4 т.1). У зазначений строк основний договір між сторонами укладено не було. Згідно п.3 вказаного договору в забезпечення укладання між сторонами договору купівлі-продажу [PERSON] передав до підписання договору у власність [PERSON] забезпечувальний захист у сумі 100\~000,00 грн. Як вбачається з висновку судово-почеркознавчої експертизи №22-327, складеного 14.02.2022 року експертом Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз, рукописний запис «О.С.Баркова», розміщений у наданому на експертизу договорі передоплати, укладеному між [PERSON] та [PERSON] від 11.09.2016 року на зворотній стороні документа в графі «Підписи сторін», виконаний [PERSON] . Підпис від імені [PERSON] у наданому на експертизу договорі передоплати від 11.09.016 року розміщений в графі «Підписи сторін», праворуч від запису « [PERSON] », виконаний самою [PERSON] (а.с.106-113 т.2). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав від 25.10.2018 року №142747222, від 20.11.2018 року №146114286 власницею земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , та власниками житлового будинку за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] (1/2 частка) та [PERSON] (1/2 частка) (а.с.22-23, а.с.33-38 а.с.1). Згідно із частинами першої, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Відповідно до ч.1 ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ч.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203цього Кодексу. Частиною 2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Згідно ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України). Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша 1212 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. На відміну від завдатку, аванс це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання. Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12, а також висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19, від 13 січня 2021 року у справі № 686/6823/14-ц (провадження № 61-6475св20), від 08 квітня 2021 року у справі № 640/19696/17 (провадження № 61-2624св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 363/222/17 (провадження № 61-21879св19) та від 22 лютого 2022 року у справі № 750/2209/21 (провадження № 61-17523св21). Таким чином, між [PERSON] та [PERSON] була досягнута домовленість щодо укладення в майбутньому договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме - житлового домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Однак попередній договір купівлі - продажу між сторонами відповідно до норм чинного законодавства укладений не був. Оскільки попередній договір мав би укладатися з метою забезпечення укладання у майбутньому договору купівлі-продажу будинку, то за правилами статті 635 ЦК України цей договір підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню. Нотаріально попередній договір від 11.08.2016 року відповідно до вимог законодавства не укладався. Отже, у зв`язку з недотриманням сторонами вимог законодавства про нотаріальне посвідчення, 11.08.2016 року укладений між [PERSON] та [PERSON] договір є нікчемним відповідно до частини 1 статті 220 ЦК України. Згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Оскільки договір купівлі-продажу об`єкта нерухомого майна - житлового домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана [PERSON] [PERSON] грошова сума в розмірі 100 000,00 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Відповідно до актового запису про смерть №737 від 17.05.2019 року [PERSON] померла [INFO] (а.с. 16 т.1). Відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Згідно матеріалів спадкової справи №4/2019, заведеної приватним нотаріусом Ізмаїльського нотаріального округу Одеської області Перелигіною В.В. спадкоємиця [PERSON] - [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстроване в реєстрі за №798, видане приватним нотаріусом Ізмаїльського нотаріального округу Одеської області 02.12.2019 року, на частку у праві власності на квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з урахуванням частки, від якої відмовився син спадкодавця громадянин Держави Ізраїль [PERSON] на її користь (а.с.261 т.1). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 30.12.2019 року [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] та [PERSON] , продав, а [PERSON] купив квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за 490\~667 грн. Отже, вартість 1/2 частки квартири, а саме вартість майна, яке [PERSON] отримала у спадщину після смерті [PERSON] складає 245\~333 грн. (а.с. 1-3 т.2) Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Враховуючи викладене, виходячи з принципу диспозитивності судового процесу, суд приходить до висновку, щодо задоволення позову про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 100\~000,00 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ч.1 ст.141 ЦПК України, відповідно до яких стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved