Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до відповідачки про визнання недійсним державного акту серії ЯД № 866387 від 20 жовтня 2006 року на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0759 га, кадастровий номер 2620455100:01:001:0489 та скасування державної реєстрації вказаної земельної ділянки. Ухвалою суду від 07 жовтня 2021 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду\~від 08\~листопада 2021\~року закрито\~провадження у\~справі в\~частині вимог\~ [PERSON] до [PERSON] у зв`язку із смертю позивача. Ухвалою суду від 08 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 05 січня 2022 року у справі призначено судову земельно-технічну експертизу й доручено проведення експертизи експертам Івано-Франківської філії Київської незалежної судово-експертної установи. Ухвалою суду від 03 серпня 2022 року проведення земельно-технічної експертизи доручено експерту Максимчину А.Д. Ухвалою суду від 01 травня 2023 року у зв`язку з надходженням висновку судової експертизи провадження у справі поновлено. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що рішенням Богородчанської селищної ради від 01 лютого 2003 року [PERSON] передана у власність земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства на [ADDRESS] . На підставі цього рішення 07 березня 2003 року на вказану земельну ділянку [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 188094. Також 07 березня 2003 року видано державний акт серії Р1 № 192998 на земельну ділянку батьку його довірителя [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] , до моменту смерті останнього, як син та батько проживали на території одного домоволодіння, яке від інших сусідів було огорожено однією огорожею. Після виготовлення правовстановлюючих документів на землю у [PERSON] та [PERSON] були спори з сусідкою відповідачкою [PERSON] щодо меж земельних ділянок й це питання вирішувалося Богородчанською селищною радою шляхом складання 10 березня 2006 року акту узгоджувальної комісії по встановленню меж земельних ділянок та затвердження такого акту рішенням Богородчанської селищної ради від 16 березня 2006 року. Вказаними документами було узгоджено, що межа між земельними ділянками проходить по існуючій огорожі [PERSON] , після чого [PERSON] 20 жовтня 2006 року видано державний акт на право власності на землю серії ЯД № 866387. З того часу ніяких претензій щодо меж земельних ділянок не виникало. В лютому 2021 року, побачивши відсутність на кадастровій карті України своїх приватизованих земельних ділянок, [PERSON] та його батько [PERSON] вирішили здійснити державну реєстрацію своїх прав на належні земельні ділянки. З цією метою вони звернулися до приватного підприємця [PERSON] із заявами про виготовлення технічної документації із землеустрою. Під час виготовлення документації їм було повідомлено про неможливість отримання нових правовстановлюючих документів через наявне накладання сусідньої земельної ділянки відповідачки [PERSON] . З метою врегулювання спірного питання вони зверталися до [PERSON] для приведення її земельної документації відповідно до існуючих меж, однак на їхні заяви відповідачка не відреагувала. Оскільки наявність накладання земельних ділянок в ході судового розгляду підтверджено висновком експертизи, добровільно вирішити виниклий спір відповідачка відмовляється, просить позов задовольнити. Представник відповідачки щодо задоволення позову заперечив, пославшись на відсутність доказів в обґрунтування позовних вимог. Наголосив, що визнання недійсним державного акту на землю порушить конституційне право його довірительки. Також зазначив, що з часу отримання відповідачкою державного акту на право власності на землю 20 жовтня 2006 року пройшло майже 17 років, тобто минув строк позовної давності за вимогами, які ставить позивач. Просить відмовити у задоволенні позову. Вислухавши представників позивача та відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,2950 га на [ADDRESS] , про що свідчить державний акт на право приватної власності на землю від 07 березня 2003 року серії Р1 № 188094 (а.с.9). Власником сусідньої\~земельної ділянки\~площею 0,0759\~га, кадастровий номер\~2620455100:01:001:0489,\~є [PERSON] ,\~про що\~свідчить державний акт на право приватної власності на землю від 20 жовтня 2006 року серії ЯД № 866387 (а.с.36). Державний акт на право власності на землю видано відповідачці пізніше за позивача й після вирішення земельного спору Богородчанською селищною радою. Актом узгоджувальної комісії по встановленню меж земельних ділянок від 10 березня 2006 року, який затверджений рішенням Богородчанської селищної ради від 16 березня 2006 року зазначено, що межа між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] проходить по існуючій огорожі й претензій до загородженої частини [PERSON] не має (а.с.37, 38). Висновком судової\~земельно-технічної\~експертизи від\~07\~квітня 2023\~року №\~011/04-23\~констатовано наявність\~накладень земельної\~ділянки площею\~0,2950\~га на\~ [ADDRESS] ,\~що належить\~ [PERSON] \~на підставі\~державного акту\~на право\~приватної власності\~на землю\~від 07\~березня 2003\~року серії\~Р1\~№ 188094\~та земельної\~ділянки площею 0,0759 га, яка належить [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 20 жовтня 2006 року серії ЯД № 866387 (а.с.86-96). Допитаний в судовому засіданні судовий експерт [PERSON] підтвердив наявність накладень земельної ділянки відповідачки на земельну ділянку позивача, при цьому зазначив, що ним бралося до уваги фізичні межі між земельними ділянками, визначені існуючою огорожею. Частиною 2 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог статті 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно з частиною першою статті 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Статті 116, 118 ЗК України передбачають, що громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Отже, земельним законодавством України визначено порядок надання земельних ділянок громадянам України, порушення якого може слугувати підставою для визнання недійсним відповідного акта органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, якщо таким актом порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України). Відповідно до статті 155 ЗК України, в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до частини 13 статті 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, серед іншого, скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Відповідно до часини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а " пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а " пункту 2частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Оскільки зміна\~існуючих твердих\~меж між\~земельними ділянками\~не відбулася,\~зібрані та\~перевірені в\~судовому засіданні\~докази свідчать\~про накладання\~земельної ділянки\~відповідачки на\~земельну ділянку\~позивача,\~суд приходить\~до висновку\~про необхідність\~задоволення позову\~шляхом визнання\~недійсним державного акту на право приватної власності на землю від 20 жовтня 2006 року серії ЯД № 866387, виданий [PERSON] на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0759 га, скасування державної реєстрації вказаної земельної ділянки, та припинення речових прав на вказане нерухоме майно. Суд вважає безпідставною заяву представника відповідачки про застосування строку позовної давності. З огляду на це суд зазначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.256, 257 ЦК України). Частиною 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд вважає обґрунтованою позицію сторони позивача про те, що про порушення свого право [PERSON] дізнався тільки в лютому 2021 року, оскільки таке підтверджується довідкою ФОП [PERSON] про звернення з заявою про виготовлення проекту землеустрою (а.с.106). За таких обставин суд не вбачає підстав для відмови у позову за пропуском строку позовної давності. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Зважаючи на задоволення позову повністю, з відповідачки на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 908 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано тільки ордер адвоката (а.с.40), та розрахунок вартості судових витрат, в якому зазначено суму витрат на правову допомогу 6000 грн (а.с.107). Оскільки представником позивача суду не надані докази сплати витрат на правову допомогу, то у стягненні таких витрат слід відмовити. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до судових витрат також відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів. Оскільки у зв`язку із проведенням у цій справі судової експертизи позивачем сплачено судовому експерту ФОП [PERSON] 10130,00 грн, що підтверджується квитанцією № ПН2585617 (а.с.108), то вказані кошти слід стягнути з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного, ст.21, 393 ЦК України, ст.116, 118, 152, 155 ЗК України,

Outcome: approved