Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-15 00:00:00

16.11.2021 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області зареєстровано позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, відсотків, у зв`язку із невиконанням грошового зобов`язання. В обґрунтування позову [PERSON] посилався на те, що 25.04.2018 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів №12/04 в сумі 161200 грн. 00 коп., що підтверджено договором та розпискою. Згідно п.1.3. договору, відповідач зобов`язався повернути позивачу кошти в строк до 10 листопада 2018 року, але зобов`язання не виконав, від спілкування ухиляється. Згідно п. 3.2 договору, у разі неповернення у передбачений строк грошових коштів, відповідач зобов`язався сплатити відсотки у розмірі 30% річних за весь час прострочення грошового зобов`язання, тому станом на 22.10.2021 року затримка зі сплати боргу, починаючи з 11.11.2018 року, становить 1076 днів, і згідно розрахунку 161200 х 30%:365 днів х 1076 днів = 142570 грн. 00 коп. В зв`язку із викладеними обставинами, посилаючись на ст.ст. 526,527, 530,1046,1047,1050 ЦК України, позивач [PERSON] просить стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість в сумі 303770 грн. 00 коп., яка складається із: заборгованості за договором позики у сумі 161200 грн. 00 коп.; відсотків за користування позикою в сумі 142570 грн. 00 коп., а також судовий збір. У відзиві на позов від 27.06.2022 року відповідач [PERSON] вказав, що за договором позики повернув позивачу 08.04.2017 року 15000 грн., 25.04.2018 року 32000 грн. 00 коп., 28.11.2018 року 88000 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] , [PERSON] , у судовому засіданні просив застосувати до вимог позивача позовну давність, і відмовити в позові. Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зазначає наступне. Статтею 1046\~ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений\~законом\~розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,\~- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Матеріалами справи встановлено, що 25 квітня 2018 року між [PERSON] з однієї сторони (позикодавець) та [PERSON] з іншої сторони (позичальник), укладено договір позики №12/04, згідно умов якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму в розмірі 161200 грн., яка відповідає на день передачі коштів 6200 доларів США за офіційним курсом НБУ 26,0 грн/USD, та яку зобов`язався повернути до 10 листопада 2018 року (а.с.7). Згідно п.3.1. договору, при простроченні повернення позики, позичальник повинен сплатити штраф у розмірі 25% від неповернутої суми позики, а п. 3.1 договору визначено, що позичальник сплачує проценти в розмірі 30% річних, виходячи із неповернутої суми за весь строк прострочки. При цьому, позичальник зобов`язаний повернути суму позики (її неповернуту частину вразі дострокового повернення частини позики), збільшену з урахуванням індексу інфляції за весь строк прострочення. За п.4.1 договір вступає в силу з моменту надання позикодавцем суми позики позичальнику, і діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором (а.с.7). Укладення договору позики підтверджується розпискою, написаною власноручно [PERSON] 25.04.2018 року, де він вказав про зобов`язання повернути позику у строк, згідно договору (а.с.8). Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (частина четверта статті 545 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Під час розгляду справи встановлено, що строк надання позики за договором, укладеним між сторонами 25.04.2018 року визначено до 10.11.2018 року, але строк дії договору за п.4.1. вступив в силу з моменту передання позикодавцем суми позики позичальнику, і є\~таким,\~що діє\~до повного\~виконання позичальником\~обов`язків за\~договором (а.с.7). Викладені обставини свідчать про те, що договором позики від 25.04.2018 року не встановлено строк повернення позики. Позивачем не надано суду письмових доказів пред`явлення вимоги до позичальника про повернення позики, що в свою чергу має значення при нарахуванні відсотків, внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, згідно п. 3.2. договору. Суд зазначає про те, що відсутність досудової вимоги про повернення грошових коштів за договором позики від 25 квітня 2018 року, не свідчить про те, що строк виконання зобов`язання не настав, оскільки пред`явленням вимоги до позичальника є як вручення йому вимоги про погашення боргу, так і пред`явлення до нього позову. Тобто, з моменту отримання позовної\~заяви відповідачем розпочався строк виконання грошового зобов`язання з повернення коштів, отриманих ним на підставі вищевказаного договору та розписки. Такого висновку дійшов Верховний Суд, зокрема в постанові від 20 березня 2019 року у справі № 755/21936/15-ц (провадження № 61-26336св18). Суд відхиляє посилання відповідача, вказані ним у відзиві на позов, про сплату 08.04.2017 року позивачу [PERSON] грошової суми у розмірі 15000 грн., оскільки вона сплачена до виникнення між ними договірних відносин на підставі договору позики від 25.04.2018 року, та відхиляє доводи сплати 25.04.2018 року на користь позивача грошової суми у розмірі 32000 грн., за відсутності належних доказів. Відповідач вказував на сплату позивачу-позикодавцю за договором позики від 25.04.2018 року грошових коштів у сумі 88000 грн. від 28.11.2018 року, але, дане твердження спростовано позивачем, так як на суму 88000 грн. між сторонами укладено договір купівлі-продажу товару №ПР16/11-2018 (а.с.68-69), а саме насіння соняшника, і перерахування вказаної суми [PERSON] проведено за рахунком-фактурою від 19.11.2018 року (а.с.70) та видатковою накладною від 28.11.2018 року (а.с.71), що вбачається також з виписки по рахунку ТОВ «Виробничо-торгівельна компанія «Скіфія» (а.с.72) Таким чином, на дату розгляду справи відповідач має за договором позики, який не оспорює, заборгованість у сумі 161200 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] . Суд вказує, що початок порушення виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань перед позичальником за договором позики від 25.04.2018 року, яким не встановлено строк повернення позики, розпочався з моменту отримання [PERSON] позовної заяви. Дана обставина свідчить про відсутність підстав у задоволенні вимоги позивача про стягнення відсотків за користування [PERSON] позикою в період з 11.11.2018 року до 22.10.2021 року в сумі 142570 грн. 00 коп. за п.3.2. договору, виходячи з відсутності допущених позичальником [PERSON] порушень умов в цій частині у вказаний період, оскільки, як зазначено вище порушення умов договору позики відбулося з дати отримання відповідачем позовної заяви, і ця дата виходить за межі періоду з 11.11.2018 року до 22.10.2021 року. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, з наведених підстав, так як між сторонами наявні відносини, що виникли з договору позики, з якого підтверджено як факт отримання боржником грошових коштів у позику, так і зобов`язання їх повернути, а зберігання оригіналу боргової розписки у позивача доводить невиконання відповідачем своїх зобов`язань, після пред`явлення відповідної вимоги у виді даного позову. Розподіл судових витрат здійснити на підставі вимог ст.141 ЦПК України, якою визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст. ст. 192, 524, 533, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 247, 263-265 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial