Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом у якому вказали, що Квартира [ADDRESS] , в якій позивачі проживають і зареєстровані, належить ним на праві спільної сумісної власності. У квартирі жив і був зареєстрований брат [PERSON] , [INFO] , який у 2014 році одружився і переїхав жити у квартиру дружини. [PERSON] за адресою [ADDRESS] , але з реєстрації в квартирі не знявся. У 2016 році у брата народилася дочка [PERSON] , яка проживала проживає у цей час зі своєю матір`ю у квартирі її матері за адресою - [ADDRESS] , але дочку брат без відома і згоди зареєстрував 08.02.2021 року за місцем своєї реєстрації у спірній квартирі. [INFO] брат помер. Коли знімали його з реєстрації у зв`язку зі смертю, дізналися, що в квартирі зареєстрована його дочка [PERSON] . На прохання зняти дитину з реєстрації в квартирі і зареєструвати її у своїй, за своїм місцем проживання, мати дитини - [PERSON] відмовилась. Вважають відмову відповідача зняти з реєстрації в квартирі малолітню дитину протиправною, такою, що суперечить чинному законодавству України і порушує право власності позивачів. Вказано позивачами, що [PERSON] не виповнилося 5 років і вона від дня свого народження мешкала зі своїми матір`ю і батьком за адресою: [ADDRESS] . 08.02.2021 року батько дитини зареєстрував її за своїм місцем реєстрації (у спірній квартирі). [INFO] батько дитини помер і був знятий з реєстрації в спірній квартирі. Дитина зберігає право на проживання у житловому приміщенні, в якому вона проживала. В спірній квартирі дитина [PERSON] ніколи не проживала. Реєстрація [PERSON] в квартирі порушує права власників, бо на кожного зареєстрованого нараховуються комунальні послуги і інші платежі, які вони повинні оплачувати. Посилаючись на норми ст. 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст.71 ЖК України, просять суд усунути позивачам, перешкоди у здійсненні права власності на квартиру [ADDRESS] , яка належить ним на праві приватної власності, шляхом визнання малолітньої [PERSON] , 2016 року народження, такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - квартирою [ADDRESS] , та стягнути з відповідача на користь позивачів судові витрати. Ухвалою від 18.01.2022 року відкрито провадження по справі і визначена форма розгляду справи: за правилами спрощеного провадження. 26.05.2022 року до суду від представника третьої особи надійшли письмові пояснення у яких зазначено, що з позовними вимогами орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району не згоден, вважає їх необґрунтованими та такими що не відповідають інтересам дитини. Вказано, що батькові дитини [PERSON] в кв. [ADDRESS] належала частина житла на праві спільної сумісної власності, який помер [INFO] . Малолітня [PERSON] , 2016 р.н. зареєстрована в кв. [ADDRESS] з 08.02.2021 року. Малолітня [PERSON] , 2016р.н. з моменту реєстрації набула право користування цим житлом (сервітут). Такий сервітут установлюється законом, тому для його виникнення не потрібно укладення батьками та дітьми спеціального договору про користування житлом. Крім того, для припинення сервітуту підстав не має, оскільки його було встановлено відповідно до ч.1 ст. 402 ЦК України. Припинення сервітуту можливе лише у випадку добровільного зняття малолітньої з місця реєстрації. Через свій вік [PERSON] , не могла самостійно обирати місце проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення дитини права користування житлом. Не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначити місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання матері, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин непроживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини. У разі прийняття судом рішення в частині позбавлення права користування житловим приміщенням малолітньої [PERSON] , призведе до порушення її права на користування житлом, що визначені та охороняються чинними нормативно-правовими актами України та міжнародними угодами. 11.07.2022 року, 26.07.2022 року до суду, від законного представника малолітньої особи [PERSON] , її матері [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву, у якому вказано, що з позовними вимогами позивачів не згодні в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими, незаконними та таким що не підлягає задоволенню. Одним з співвласником квартири [ADDRESS] , окрім позивачів по справі, є [PERSON] , який помер [INFO] , і якому також належала частина вказаного житла на праві спільної сумісної власності. Малолітня [PERSON] . [INFO] , є дочкою і єдиною спадкоємицею першої черги [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки її мати [PERSON] відмовилась від своєї долі у спадщині на її користь. В даному випадку відповідачка [PERSON] , [INFO] , прийняла спадщину подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини, в межах строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, у зв`язку з чим фактично набула право власності на частку квартири [ADDRESS] , яка належала її батьку - [PERSON] , який помер [INFO] . Її матір [PERSON] від своє долі у спадщині відмовилась. На цей час відповідачка позбавлена можливості оформити права на спадщину отримавши свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з дією в України військового стану. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє її права на спадщину. Вважає, що вимоги позивачів є незаконним, оскільки порушує її права як власника частки вказаної жилої квартири гарантовані ст. 41 Конституції України та встановлені ст. ст. 319, 321 ЦК України - володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Зазначила, що малолітній не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт його не проживання у спірній квартирі, не може бути безумовною підставою для визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житлом. Крім того, позбавлення малолітньої дитини права користування житловим приміщенням може відбуватися лише у разі наявності попереднього дозволу органу опіки та піклування. Просить суд повністю відмовити в задоволені позовних вимог. 02.08.2022 року до суду від представника позивачів надійшла відповідь на відзив, у якій, окрім іншого, вказано, що чотирьохкімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності дружині брата, [PERSON] , - [PERSON] [INFO] у брата та його дружини [PERSON] , народилась донька [PERSON] . З пологового будинку дитину привезли в квартиру матері, де проживали батьки дитини, за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою малолітня [PERSON] була зареєстрована з січня місяця 2016 року. [INFO] брат помер. Кади знімали його з реєстрації у зв`язку зі смертю, взнали, що в квартирі з 08.02.2021 р. без їх відома і згоди була зареєстрована донька брата, [PERSON] , 2016 року народження, яка ніколи не проживала в квартирі. З 2014 року брат жодного дня не проживав в квартирі, він виїхав на постійне місце проживання до квартири своєї дружини. З10.01.2016р. його донька, відповідачка [PERSON] у квартиру ніколи не засилялась, а проживала з батьками у квартирі своєї матері. Вільної житлової площі в квартирі не було і немає на цей час. Жити в квартирі відповідачі не можуть, тому що, кожен із співвласників займає одну кімнату і вільної жилої площі у квартирі не має. Спірна квартира належить всім позивачам, і померлому брату на праві спільної сумісної власності з 2002року, долі кожного не виділені. Доля брата було його особистою власністю, ні дружина брата [PERSON] , ні його дочка [PERSON] (Відповідачі по справі), не мали права власності на його долю в квартирі, а мали лише право користування квартирою, тобто, право проживання у квартири за життя брата. Але оскільки вони ніколи не поселялись в квартиру, не проживали в ній, вони іне здобули права користування жилою площею у спірній квартирі. Відповідачі не проживали у квартирі, не користувались нею, не сплачували коштів за користування житлом і комунальними послугами, не несли інших витрат на утримання квартири. З дня свого народження [PERSON] проживала разом зі своїми батьками у квартирі матері за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, вона набула право постійного користування жилою площею в квартирі своєї матері. Відповідач у відзиві відмітила, що [PERSON] є спадкоємцем майна свого батька, але Свідоцтва на спадщину суду не надала. До відома суду, - окрім дочки, у брата є ще два спадкоємця - син від першого шлюбу і його батько. Крім того, батьки [PERSON] не розлучалися і жили у шлюбі однією сім`єю в квартирі відповідачки і місце проживання своєї дитини не визначали, їх донька жила разом з ними і була зареєстрована у квартирі матері. Але за кілька місяців до смерті чоловіка (брата) [PERSON] , його дружина [PERSON] , всупереч законодавству України, таємно від нас і нашого брата, зареєструвала свою доньку [PERSON] в квартирі, за місцем реєстрації свого чоловіка. Останні місяці свого житія брат хворів на онкологічне захворювання і з квартири не виходив. Місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначаєшся за згодою батьків, Ухвалами суду від 10.08.2022 року, 14.09.2022 року, 09.11.2022 року, витребувано з Відділу реєстрації фізичних осіб по Хортицькому району Департаменту державної реєстрації фізичних осіб Запорізької міської ради, документи відносно питання реєстрації року неповнолітньої [PERSON] у квартирі [ADDRESS] від 02.08.2021 року: заявку про реєстрацію [PERSON] (батько дитини), заявку про згоду на перереєстрацію міста проживання матері [PERSON] , згоду на перереєстрацію міста проживання дитини Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району та інші документи. 01.12.2022 року, до суду, з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради надійшли копії документів за ухвалою суду. Від представника третьої особи до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на підставі наявних матеріалів з урахуванням житлових прав неповнолітньої та наданих до суду письмових пояснень. Представник позивача, представник відповідача не заперечували проти розгляду справи за відсутності третьої особи. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги з мотивів викладених у позові, просила їх задовольнити. Також відмовилась від клопотання про допит свідка [PERSON] . Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, просив у позовних вимогах відмовити, вказав, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, так як малолітня відповідачка являється співвласником спірної квартири. Також представник відповідача відмовився від клопотання про витребування у позивачів оригіналів документів на квартиру. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 13.12.2002 року, належить на праві спільної сумісної власності квартира за адресою [ADDRESS] (а.с.9-11). 28.01.2020 року, між [PERSON] і [PERSON] , зареєстровано шлюб(а.с.66). [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] і [PERSON] (а.с.68). Відповідно до відомостей паспорту громадянина України [NUMBER] , [PERSON] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.114-115). 02.08.2021 року, [PERSON] , надав до Департаменту реєстраційних послуг ЗМР заяву про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] (а.с.111-112). З серпня 2021 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.23). Відповідно до довідки про внесення відомостей до єдиного Державного демографічного реєстру, [PERSON] , з 1995 року зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.71). [PERSON] помер [INFO] (а.с.67). Приватним нотаріусом Карташовою А.С., після смерті [PERSON] , заведено спадкову справу № 57\\2021 від 16.12.2021 року(а.с.73). Відповідно до ст. 1261 ЦК України, [PERSON] , [INFO] є спадкоємцем першої черги за законом. Згідно до положень ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, особа, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно до положень ст. 1269 ЦК України, заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В обґрунтування позовних вимог позивачами вказано, що дитина [PERSON] від дня свого народження мешкала зі своїми батьками за адресою: [ADDRESS] , в спірній квартирі дитина [PERSON] ніколи не проживала. Також вказано, що відповідачі не проживали у квартирі, не користувались нею, не сплачували коштів за користування житлом і комунальними послугами, не несли інших витрат на утримання квартири. За змістом ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно з ч.1, 2 та 3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлено в законі. Місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Наведений правовий висновок узгоджуються з висновками суду касаційної інстанції, викладеними у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 711/4431/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 466/7546/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі №337/1760/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 368/750/16-ц (провадження № 61-31705св18), від 25 серпня 2020 року у справі № 206/3425/18 (провадження № 61-9122св19). Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що малолітня [PERSON] , [INFO] , набула право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачами суду не надано, хоча це є їх процесуальним обов`язком. Права дитини є похідними від права батьків (або одного із них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежить від волі малолітньої дитини, а тому за своїм характером є поважними. Несплата дитиною коштів за користування житлово-комунальними послугами також не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки позивачі (за доведеності понесення таких витрат одноособово) не позбавлені можливості ставити питання про їх відшкодування до законних представників (батьків) малолітньої дитини. Відповідно до ч.1 ст. Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, зокрема, право кожної особи на повагу до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Оскільки малолітня дитина [PERSON] правомірно була зареєстрована у спірній квартирі своїм батьком [PERSON] , одним із співвласників квартири, має право на спадщину(частину квартири), в силу свого віку, не може самостійно обирати місце свого проживання, і факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом, суд відхиляє як безпідставні доводи позивачів про те, що існують підстави для визнання її такою, що втратила право користування. Також суд зауважує, що позивачі, висуваючи вимоги про усунення їм перешкод у здійсненні права власності на спірну квартиру, шляхом визнання малолітньої [PERSON] , 2016 року народження, такою, що втратила право користування всією квартирою, як зазначено у позові, являються власниками лише її частини, та відповідно не мають права розпоряджатися нею повністю, так як малолітня дитина, шляхом прийняття спадщини, успадковує певну частину квартири, яка належала її батькові. Таким чином суд вважає, що вимоги позивачів не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed