Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі також МТСБУ) завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 6\~687,32 грн. та сплачений судовий збір 2\~270 грн. Позовні вимоги\~мотивує тим,\~що 28.09.2018року\~о 08:50\~год.\~у м.Львів\~трапилась дорожньо-транспортна пригода, а саме [PERSON] керуючи транспортним засобом «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] , допустив зіткнення з транспортним засобом «Фольцваген» реєстраційний номер [NUMBER] . Постановою Франківського\~районного суду\~м.Львова\~від 19.10.2018\~року у\~справі №465/6044/18\~відповідача було\~визнано винним\~у вчиненні\~цього ДТП.\~Цивільно-правова\~відповідальність відповідача\~на момент\~ДТП застрахована\~не була. За заявою потерпілого позивач визначив розмір заподіяної шкоди 6\~687,32 грн. та здійснив регламентну виплату. Вважає, що відповідач, як винна в ДТП особа, зобов`язана відшкодувати позивачу в порядку регресу 6\~687,32 грн. Просить позов задоволити. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Франківського районного суду м.Львова від 06.10.2021 року для вирішення даної справи визначено суддю Дзеньдзюра С.М., на підставі ухвали якого від 07.10.2021 року позовну заяву залишено без руху, в силу невідповідності вимогам ч.2 ст.175 ЦПК України, надано строк на усунення недоліків. Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою судді від 10.02.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати таку за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно з розпорядженням керівника апарату Франківського районного суду м.Львова від 23.02.2023 року №405/Р на виконання рішення зборів суддів №1 від 16.01.2023 року, дана справа передана судді Мартинишин М.О. на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2023 року. Ухвалою судді від 27.02.2023 року справу прийнято до свого провадження. Від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві міститься клопотання, в якому просить розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує а тому суд вважає, що справу слід слухати у відсутності позивача на підставі наявних у справі доказів. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, тому на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), проти чого не заперечив представник позивача у позові. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 28.09.2018 року о 08:50 год. на пл.Липнева, 2 у м.Львів, керуючи автомобілем «Хюндай Н100», реєстраційний номер [NUMBER] , водій [PERSON] проявив неуважність до дорожньої обстановки під час руху заднім ходом, не переконався, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху, не звернувся за допомогою до інших осіб, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Фольцваген Транспортер», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] внаслідок чого автомобілі отримали технічні пошкодження. Вину [PERSON] у цій ДТП визнано постановою судді Франківського районного суду м.Львова Гулієва М.І. від 19.10.2018 року у справі №465/6044/18 (а.с.5). Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, наявність вини водія [PERSON] у завданні пошкоджень автомобілю Фольцваген Транспортер», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок ДТП є встановленою та не підлягає доказуванню. В силу відсутності у водія [PERSON] полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, потерпілий [PERSON] звернувся 28.09.2018 року до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП 28.09.2018 року (а.с.23). На підставі договору від 10.12.2015 року №2015/0029 та доручення МТСБУ від 17.10.2018 року №3.1-05/53352/вих/1 по справі №53352, ФОП [PERSON] провів оцінку автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER] , за результатами якої 31.10.2018 року складено звіт №2970/18 про вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових вказаного автомобіля внаслідок його пошкодження в ДТП, який станом на 28.09.2018 року становить 5\~976,47 грн. без ПДВ (а.с.11-22). Вартість проведеної ФОП [PERSON] огляду пошкодженого автомобіля та оцінки розміру завданої шкоди становить 820,00 грн., про що складено акт виконаних робіт (а.с.29), а оплату цієї вартості здійснено МТСБУ 11.01.2019 року, що підтверджується платіжним дорученням №275071 (а.с.30). На підставі наказу МТСБУ від 12.12.2018 року №11969 «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] » (а.с.27), МТСБУ здійснило 13.12.2018 року виплату відшкодування на користь [PERSON] у розмірі 5\~867,32 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1014699 (а.с.30). Згідно зі статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 цього Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (ст.599 ЦК України). Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто в силу презумпції завдавача шкоди відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправність поведінки, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України). Згідно з ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. З огляду на викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, врахувавши вищенаведені положення законодавства, дійшов висновку про те, що МТСБУ в силу вимог ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснило 13.12.2018 року регламентну виплату [PERSON] ,\~якпотерпілому у ДТП. Відповідач на час вчинення ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, його вина встановлена постановою судді Франківського районного суду м.Львова від 19.10.2018 року у справі №465/6044/18, а тому МТСБУ має право зворотної вимоги у порядку ч.1 ст.1191 ЦК України. Згідно з пунктом 40.3 статті 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону. Відповідно до пункту 3 Порядку залучення Моторним (транспортним) страховим бюро України аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, для визначення причин настання страхових випадків та розміру збитків, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 23 лютого 2006 року №5417, залучення представника МТСБУ для визначення причин настання страхових випадків, розміру збитків здійснюється на підставі договору з МТСБУ. Згідно з пунктом 41.4. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює оплату послуг аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, залучених відповідно до пункту 40.3 статті 40 цього Закону. Згідно з ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Беручи до уваги, що позивач здійснив регламентну виплату потерпілому у ДТП [PERSON] , а відповідач на час вчинення ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, його вина встановлена постановою судді Франківського районного суду м.Львова від 19.10.2018 року у справі №465/6044/18, у зв`язку\~з чим\~вМТСБУ виникло право зворотної вимоги у порядку ч.1 ст.1191 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в сумі 6\~687,32 грн. (5\~867,32 грн. + 820,00 грн.). Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2\~270 грн., сплачений при поданні позовної заяви, тобто пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: approved