Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом у якому просить стягнути із [PERSON] суму боргу. що становить 7 000,00 доларів США. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 01 квітня 2020 року [PERSON] було надано у позику [PERSON] грошові кошти у розмірі, що становить 7 000,00 дол. США. Далі, не маючи змоги поверну в раніше узгоджені строки, відповідачем було запропоновано змінити строк повернення позики на більш пізню дату. Так, 16 лютого 2022 року відповідач власноручно склала нову розписку від 16 грудня 2022 року, відповідно до якої зобов`язалась повернути позику взяту по борговій розписці від 01 квітня 2020 року на суму 7 000 (сім тисяч доларів) США. Після складання нової розписки попередній був повернут відповідачці, яка його одразу знищила. Всупереч взятим на себе зобов`язанням зафіксованими в розписці та графіку, щодо повернення позики відповідач не виконала. Жодне зверненння позивача не спонукало відповідача виконати взяті зобов`язання, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 серпня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами надсилалась на адресу відповідача, однак була повернута за закінченням терміну зберігання. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до положень ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Підтвердженням факту укладення між сторонами договору позики може бути виключно або розписка складена та підписана Позичальником або письмовий договір позики підписаний сторонами. Відповідно до частини першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей, того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Судом встановлено, що 16 лютого 2022 року згідно розписки про повернення грошових коштів [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , паспортний запис: [NUMBER] , (25 травня 2002 року), дала розписку [PERSON] [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , про те що відповідач зобов`язалася повернути позику взяту по борговій розписці від 01 квітня 2020 року на суму 7000 (сім тися) доларів США 16.12.2022 року в розмірі 7000 (сім тисяч) долларів США, що є еквівалентом 203 000 (двісті три тисячі) гривень по курсу НБУ на момент написання розписки готівкою або на картковий рахунок [PERSON] . Розписка написана власноручно 16 лютого 2022 р. [PERSON] . Як вбачається зі змісту наданого позивачем графіку повернення грошових коштів вбачається, що строк дії договору позики визначен до 16 грудня 2022 року для повного повернення грошових коштів що, складають 7 000,00 доларів США. Закінчення строку дії договору не звільняє позичальника від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії Станом на 20 березня 2023 року грошові кошти у розмірі 7000 доларів США основного боргу не повернуті. При цьому, від позивача був складений та направлений відповідачу лист з прохонням на виконання вимог складеного графіку повернення повернути суму, що складає 7000 доларів США. Так, згідно боргової розписки відповідач [PERSON] отримала у [PERSON] кошти в сумі 7000 доларів США. Згідно складеного графіку визначен щомісячний порядок повернення грошових коштів у наступному порядку: 16 березня 2022 року - 20 березня 2022 року - від 300 дол.США -7000 дол. США; 16 квітня 2022 року - 20 квітня 2022 року - від 300 дол.США -6700 дол. США. 16 травня 2022 року -20 травня 2022 року - від 300 дол. США - 6400 дол. США. 16 червня 2022 року по 20 червня 2022 року -від 300 дол. США - 6100 дол. США. 16 липня 2022 року по 20 липня 2022 року - від 300 дол. США - 5800 дол. США. 16 серпня 2022 року по 20 серпня 2022 року - від 300 дол. США - 5500 дол. США 16 вересня 2022 року -20 вересня 2022 року - від 300 дол. США - 5200 дол. США. 16 жовтня 2022 року - 20 жовтня 2022 року - від 300 дол. США - 4900 дол. США. 16 листопада 2022 року - 20 листопада - від 300 дол. США - 4600 дол. США. 16 грудня 2022 року - 4300 дол. США. Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18, вказала, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Разом із тим, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. При цьому, терміном повернення суми позики визначений до 16 грудня 2022 року та матеріали справи не містять даних про зміну терміну повернення та доказів того, що між [PERSON] та позичальником укладалися будь-які додаткові угоди щодо зміни такого. Отже, строк дії позики для позичальника є таким, що закінчився 16.12.2022 року як і його право законно користуватися позиченими коштами. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76, 77 ЦПК України). Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже підсумовуючи вищенаведене та як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] отримавши від позивача грошову суму по борговіій розписці, що становить 7 000 дол. США, зобов`язалася повернути зазначену суму коштів до 16 грудня 2022 року щомісячно відповідно до складеного графіку повернення грошових коштів. На підтвердження отримання коштів у позику [PERSON] , написала розписку. При цьому як було встановлено грошові кошти у сумі 7000 доларів США не були повернуті позивачу на виконання вказаного графіку повернення грошових коштів визначеного до 16 грудня 2022 року. Таким чином, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача неповернутої позики у розмірі 7 000 (сім тисячі) доларів США. Відповідно до ст.141 ЦПК України з боржника на користь позивача слід стягнути понесені стягувачем судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Оскільки позов задоволено, з відповідача на користь позивача слід стягнути відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 2 559,81 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved