Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Кудлюк О.І. звернувся до суду 18.05.2023 з указаним позовом та просив розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 07.05.2011 відділом державної реєстрації актів про шлюб Євпаторійського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 192, від якого народилися діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову вказує, що подружні стосунки між сторонами припинено, сторони єдиного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть, загальних питань сім`ї не вирішують, проживають окремо. Як на причину розпаду сім`ї позивач вказує на втрату почуття любові, що призвело до припинення шлюбних відносин. Позивач впевнена, що сім`я розпалася остаточно і зберегти її неможливо. Спір про визначення місця проживання дітей та майновий спір між сторонами відсутній. Ухвалою від 29.05.2023 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Правом на участь у судовому засіданні сторони не скористались. Представником позивача [PERSON] надано заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності, просив позов задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін з урахуванням поданих ними заяв. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази в справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , між [PERSON] та [PERSON] 07.05.2011 укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної\~реєстрації актів\~про шлюб\~Євпаторійського міського\~управління юстиції\~Автономної Республіки\~Крим,\~актовий запис\~№ 192 (а.с.7). Від даного шлюбу у сторін народилися діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] ,\~ [INFO] , що\~підтверджується свідоцтвами\~про народження\~серії [NUMBER] ,\~ [NUMBER] (а.с.8, 9). Судовим розглядом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинено через втрату почуття любові, що призвело до припинення шлюбних відносин. Сторони спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають, хоча і проживають за однією адресою. Стаття 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч. 1 п.п. «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2019 у справі № 605/434/18, яку кореспондує п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11, у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Приймаючи до уваги те, що сторони шлюбні відносини не підтримують, збереження їх сім`ї на майбутнє неможливо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вказуючи, що збереження шлюбу суперечить її інтересам, відповідач позовні вимоги визнав та проти розірвання шлюбу не заперечував, при цьому, це не суперечить закону та не порушує права інших осіб, суд приходить до висновку, що шлюб зареєстрований між сторонами підлягає розірванню Позивач при укладенні шлюбу змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до вимог ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач не висловила бажання про відновлення свого дошлюбного прізвища « [PERSON] », суд вважає за необхідне, після розірвання шлюбу між сторонами, залишити позивачу прізвище « [PERSON] » Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову. Аналогічні положення містить ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Окрім того, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що складає 536,80 грн. Беручи до уваги задоволення позовних вимог, повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача решту судових витрат, понесених нею при подачі позову, що складає 536,80 грн (а.с.15).

Outcome: approved