Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

10.04.2023 Дарницьким районним судом міста Києва ухвалено рішення у справі № 761/5401/21 за позовною заявою [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні позивача - [PERSON] до [PERSON] , законним представником якого є [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1. [PERSON] , 2. Приватний нотаріус Київського міського округу Гамаль Ірина Миколаївна про визнання права на обов`язкову частку у спадщині, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та скасування реєстраційних дій, яким у позові відмовлено повністю. 13.04.2023 законний представник відповідача [PERSON] подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просить стягнути з позивачки на користь відповідача витрати на правничу допомогу, які понесено нею як законним представником відповідача у зв?язку з розглядом справи в суді першої інстанції у розмірі 73 918,00 гривень. На обґрунтування заяви зазначила наступне. За результатом розгляду судом справи № 761/5401/21 у задоволенні позовних вимог [PERSON] до малолітнього [PERSON] , в інтересах якого діє його мати [PERSON] , відмовлено. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов?язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Оскільки у відповідача-1 відсутні необхідні знання, у неї виникла необхідність звернутися за наданням правової(правничої) допомоги до адвоката та 26.01.2021 було укладено договір № 26/01/21 з адвокатом Жогіною О.О. та 28.01.2021 з адвокатом Піліпенком Д.О. договір № 02/21. Відповідно до ч.1 ст. 134 ЦІК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв?язку із розглядом справи. Враховуючи, що заявлені позовні вимоги позивача були відхилені повністю, на основі визначених чинним процесуальним законодавством норм, витрати на правничу допомогу мають бути покладені на позивача. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, згідно якої заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Згідно Акту приймання-передачі наданих послуг від 10.04.2023 року, сума фактичних витрат за договором № 26/01/21 від 26.01.2021 року по справі N&761/5401/21 склала 43 260,00 грн та проведені остаточні розрахунки за договором. Згідно Акту приймання-передачі наданих послуг від 10.04.2023, сума фактичних витрат за договором № 02/21 від 28.01.2021 склала 30658,00 грн та проведені остаточні розрахунки за договором. Загальна сума витрат на професійну правничу допомогу, яку понесла відповідачка договорами № 26/01/21 та № 02/21 становить 73 918,00 грн. В судовому засіданні законний представник відповідача [PERSON] [PERSON] та представники відповідача - адвокати Жогіної О.О., Піліпенка Д.О. підтримали заяву повністю. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Боряк Г.Ю. усно заперечила та подала письмові заперечення, у яких просила відмовити або зменшити розмір судових витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх недоведеністю, необґрунтованістю та надмірністю, і тим, що вони не відповідають критеріям, передбаченим ч. 4 ст. 137 ЦПК України. На обґрунтування заперечень зазначила наступне. Витрати на правничу допомогу є явно завищеними та недоцільними , а Відповідачкою не наведено неминучості таких витрат. На обгрутування стягнення з Позивачки такої значної суми витрат на правничу допомогу, Відповідачка зазначає, що у неї укладено договір з двома адвокатами - адвокатом Піліпенком Д.О. та адвокатом Жогіною О.О., які разом приймали участь у даній справі, надано Договори про надання правової допомоги та акти приймання-передачі наданих послуг. Однак, сторона Позивача зауважує на тому, що вільний вибір адвоката та їх кількість є беззаперечним правом Відповідачки, однак, сторона Позивача не повинна нести надмірної фінансової відповідальності за такі її дії. Зважаючи на складність справи, [PERSON] не обґрунтувала необхідність та важливість залучення до участі у справі двох адвокатів. Із долучених до заяви актів приймання-передачі наданих послуг вбачається, що Відповідачка має намір стягнути з Позивачки грошові кошти за «участь двох адвокатів під час судових засідань», що в загальній сумі становить 28 182 грн; надання двома різними адвокатами ідентичних послуг - «ознайомлення із позовною заявою та доданими до неї матеріалами та узгодження правової позиції», «отримання консультацій», що є необґрунтованим. При цьому, у представників Відповідачки не було різних правових позицій у справі, під час всіх судових засідань, вони підтримували думку один одного, що свідчить про явну необґрунтованість наданих до суду актів приймання-передачі наданих адвокатами послуг. Також, у відповідності до Акту приймання-передачі наданих послуг адвокатом Жогіною О.О. від 10.04.2023 року вбачається, що нею була надана юридична послуга - «підготовка матеріалів для експертів». На таку послугу адвокатом було витрачено цілих дві години часу. Проте, як вбачається із Висновку експертів «МіБі-Лекс» від 01.11.2021 року, для вивчення експертам було надано один єдиний документ - копія висновку експерта № 272 Тернопільського ОБСМЕ від 08.04.2021 року. І така послуга явно не включала написання відповідного адвокатського запиту чи заяви на проведення експертизи, оскільки це охоплюється іншим видом послуг - «Подання адвокатських запитів, заяв та клопотань». Що зумовило адвоката Жогіну О.О. дві години копіювати висновок експерта № 272 який складається із 10 сторінок - питання риторичне. Згідно з висновком Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відтак, однією із визначальних критеріїв при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу є встановлення дійсної необхідності у таких витратах. За весь час підготовчих судових засідань, що тривали більше року представники Відповідача наполягали на тому, що у рамках даної справи є вкрай необхідним проведення комісійної судово-медичної експертизи, про що було подано клопотання про призначення такої експертизи, надано безліч клопотань про витребування оригіналів медичної документації [PERSON] , клопотань про призначення у справі авто технічної експертизи через неістотні порушення ведення лікуючим лікарем Позивачки її медичної картки тощо. Проведення більшості підготовчих судових засідань було зумовлено саме розглядом вищеописаних клопотань сторони Відповідача. Це ж і зумовило написання адвокатом Жогіною О.О. «Заперечень на доповнення до заперечень про призначення про справі комісійної судово-медичної експертизи». Представником Позивача заперечувалось проти призначення у справі такої експертизи з цілком зрозумілих причин - у Позивачки вже встановлена інвалідність, проведення ще одної комісійної судово-медичної експертизи із запропонованих адвокатами Відповідача питаннями не мало б жодного доказового значення у даній справі. Остаточну крапку у цій «епопеї із крайньою необхідністю у проведенні комісійної судово-медичної експертизи» поставив суд, відмовивши у задоволенні клопотання адвоката Жогіної О.О. про призначення такої експертизи (ухвала від 12.12.2022 року). Наголошує на тому, що на обгрутування відмови судом було зазначено - «для з?ясування обставин, що мають значення для справи, не є необхідними спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо». Тобто, проведення цілого ряду підготовчих засідань, написання клопотань заяв було зумовлене виключно діями представників Відповідача та було таким, що не має жодного значення для справи, не було необхідним, а тим більше вирішальним для винесення рішення по суті спору. Вважає за доцільне вказати на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 09 липня 2019 року у справі № 922/592/17, де суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції про врахування у цій ситуації положень пункту 3 частини п?ятої статті 129 ГПК України, згідно з якою під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує зокрема, поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягувания розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значения для справи, тощо. Зауважує на тому, що окрім клопотань про призначення у даній справі комісійної судово-медичної експертизи та похідних клопотань про витребування оригіналів, долучення роз?яснень на медичну тему, представниками Відповідачки було заявлено лише одне клопотання про допит свідків у задоволенні якого було відмовлено, написано відзив на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив та долучено адвокатський запит адвоката Піліпенка Д.О. до вищого навчального закладу - Відкритого міжнародного університету розвитку людини «Україна». При чому, матеріали судової справи не містять відповіді на цей адвокатський запит. Мабуть, представники Відповідача вважали, що долучення відповіді до справи не бути мати жодного значення та фактично не є необхідним. Тоді виникає логічне питання з приводу доцільності включення до витрат на правничу допомогу послуг, які були надані «просто для того, щоб бути наданими». 3 акту приймання-передач послуг від 10.04.2023 року до договору про надання правничої допомоги № 02/21 від 28.01.2021 року, укладеного з адвокатом Піліпенком Д.О. вбачається, що до нього включена послуга - отримання звіту ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет». «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет». Цей звіт є по своїй суті доказом, який має доводити якусь позицію сторони та у відповідності до ст.76 ЦПК України мати значення для вирішення справи. Як пояснив в судовому засіданні сам адвокат Піліпенко Д.О. цей звіт є простою фіксацією інформації в мережі Інтернет. При цьому, такий доказ не був вирішальним для відмови у задоволенні позову, не доводить факту відсутності у [PERSON] інвалідності, містить дані виключно щодо способу життя останньої та не має жодної доказової сили відносно позову. Таку саму доказову силу мали б і звичайні скрін-шоти із сторінки позивачки у Фейсбук, а витрати у сумі 5 160 гривень на виготовлення звіту явно не є неминучими або невідворотними. Також, до акту приймання-передач послуг від 10.04.2023 року до договору про надання правничої допомоги № 26/01/21 від 26.01.2021 року, укладеного з адвокатом Жогіною О.О. включена послуга - оплата висновку експертів в галузі судово-медичної експертизи у розмірі 3000 гривень. Звертає увагу суду, що саме сторона Відповідача була ініціатором проведення експертизи, експертиза була проведена за замовленням адвоката Жогіної О.О. у рамках даної судової справи, однак це не доводить того, що такі витрати бути необхідними та неминучими, особливо із огляду на те, що суд у своєму рішенні зазначив, що висновок експертів «МіБі-Лекс» не є належним доказом у даній справі. В свою чергу [PERSON] у своїй заяві ніяким чином не аргументувала причин, які зумовили необхідність у проведенні такої експертизи. У постанові Верховного Суду у справі № 640/19089/20, суд вказав, що «дослідження експертом правопорушень, зафіксованих в акті перевірки які покладені в основу прийняття спірного акта індивідуальної дії, зазначення експертом про те, що висновок підготовлено для подання до суду, як і надання судом оцінки цьому висновку, не доводять того, що понесені Товариством витрати були необхідними (неминучими)». Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)). Окремої уваги заслуговує той факт, що до заяви про ухвалення додаткового рішення не було додано документів, про підтвердження фактичності понесених [PERSON] витрат. У відповідності до Договору № 02/21 укладеного між адвокатом Піліпенком Д.О. та Алексєєнко Л.В. від 28.01.2021 року: «(4) За надання правової допомоги Клієнт сплачує Адвокату гонорар*, що визначається або (і) на основі фіксованої суми, або (і) на основі фіксованої щомісячної оплати, або (і) на основі погодинної оплати. Спираючись на вказане, Сторони погоджуються, що послуги Адвоката визначаються у розмірі: зазначеного згідно Додатка 1. У випадку, якщо Сторонами погоджено здійснювати оплату послуг Адвокат із надання правової допомоги, на основі фіксованої щомісячної оплати, то така оплата, у розмірах, визначених вище, здійснюється за кожен календарний місяць роботи Адвоката в останній день відповідного календарного місяця, незалежно від дати укладення цієї Угоди. Оплата проводиться на основі погодинної оплати,) (7) Сплата гонорару та/або витрат проводиться Клієнтом шляхом внесення грошових коштів на банківський рахунок та /або оприбутковується Адвокатом.» Сплата гонорару та/або витрат проводиться Клієнтом шляхом внесення грошових коштів на банківський рахунок та /або оприбутковується Адвокатом.» Згідно із Додаткової угоди від 05.10.2021 року до Договору № 02/21, укладеного між адвокатом Піліпенком ДО. Та [PERSON] : «Остаточний розрахунок між Сторонами здійснюється протягом 5 днів з моменту підписання Акту приймання-передачі наданих послуг за фактично наданий обсяг послуг із зазначенням конкретної справи». Згідно із Актом приймання-передачі наданих послуг від 10.04.2023 року до Договору № 02/21 укладеного між адвокатом Піліпенком ДО. Та [PERSON] : «Остаточний розрахунок між Сторонами здійснюється із підписанням Акту приймання-передачі наданих послуг за фактично наданий обсяг послуг». Вказане стосується і документів, які підтверджують фактичність понесених витрат на послуги адвоката Жогіної. Згідно із Додаткової угоди від 05.10.2021 року до Договору № 26/01/21: «Остаточний розрахунок між Сторонами здійснюється протягом 5 днів з моменту підписання Акту приймання-передачі наданих послуг за фактично наданий обсяг послуг із зазначенням конкретної справи». Згідно із Актом приймання-передачі наданих послуг від 10.04.2023 року до Договору № 26/01/21 «Остаточний розрахунок між Сторонами здійснюється із підписанням Акту приймання-передачі наданих послуг за фактично наданий обсяг послуг». Тобто, із наданих документів вбачається те, що остаточний розрахунок мав би бути проведений 10 квітня 2023 року. При цьому, до заяви не було прикладено доказів проведеної оплати у вигляді або прибуткового ордеру адвоката чи банківської квитанції. Саме зазначення у Актах дослівно «Остаточний розрахунок між Сторонами здійснюється із підписанням Акту приймання-передачі наданих послуг за фактично наданий обсяг послуг» не може слугувати належним доказом проведеної оплати. За таких обставин, на підтвердження дійсного проведення розрахунку Відповідачкою з представниками, мало б бути надано не лише Акт приймання-передачі наданих послуг, а й в обов?язковому порядку копія платіжного доручення або копія прибуткового касового ордера. За відсутності таких документів, сторона Позивача вважає, що розмір витрат на правничу допомогу є недоведеним та Відповідачкою не надано доказів реальності понесених витрат. на правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Аналогічні положення викладені в ч. 1,2 ст. 28 Правил адвокатської етики. Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов?язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Аналізуючи норми ЦПК України про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, Верховний Суд у постанові від 27.07.2022 року у справі № 686/28627/18 дійшов висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору. При цьому, аналогічні правові висновки сформульовані ВС КЦС у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 та ін. Такий підхід прослідковується і в судових рішеннях Верховного Суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19 та від 26 червня 2019 року у справі № 813/481/18. Так, питання складу та порядку відшкодування витрат на професійну правничу допомогу однаково врегульоване в цивільних, адміністративних та господарських процесуальних правовідносинах. Крім того - згідно практичних рекомендацій: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками - ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або буде зобов?язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов 'язання». Зважаючи на умови договорів, укладеними між Відповідачкою та адвокатами Жогіною О.О. та Піліпенком Д.О., остаточний розрахунок мав би бути відбутися 10 квітня 2023 року( зазначено у актах), або у крайньому випадку 15 квітня 2023 року (врегульовано додатковою угодою). Тобто, навіть у випадку здійснення Відповідачкою оплати послуг адвокатів протягом п?яти днів, як встановлено додатковими угодами, строк на подання відповідних доказів до суду не був пропущений, адже ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначений п?ятиденний строк на подання до суду доказів понесених витрат, яких особа сплатила/має сплатити у зв?язку із розглядом справи. Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18 було зроблено висновок, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Склад та розмір витрат, пов?язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару на інших витрат, пов?язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховне Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Су від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року справі № 379/1418/18. У відповідності до позиції Верховного Суду у справі № 922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв?язку з недоведеністю їх наявності. У відповідності до Верховного Суду у постанові від 30 січня 2023 року у справі № 910/7032/17, суд зазначав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: partial