Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

28.03.2023 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, у якому просив суд: визнати [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Одеси, громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , батьком дитини [PERSON] , [INFO] , яка народилася у [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Одеси, громадянки України, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ; встановити, що рішення суду про визнання батьківства позивача відносно дитини [PERSON] , [INFO] , яка народилася у [PERSON] , є підставою для Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для зміни запису в графі: батько " [PERSON] » на запис у графі: батько " [PERSON] », в актовому записі № 227 про народження дитини [PERSON] , [INFO] , відкритому 25 лютого 2023 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29.03.2023 року відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання. 11.04.2023 року представник Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надав до суду пояснення, у яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 17.04.2023 року відповідач подав до суду відзив на позовні вимоги, у яких зазначив, що позовні вимоги визнає та просив позов задовольнити. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.05.2023 року призначено судову молекулярно - генетичну експертизу для наданнявідповідей з питань що стосуються предмету справи та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.06.2023 року провадження у справі поновлено та призначено проведення підготовчого судового засідання. Учасники в судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно. Позивач та [PERSON] подали до суду заяви в яких просили позовні вимоги задовольнити, справу розглядати без їх особистої участі. Відповідач у своєму відзиві зазначив, що позовні вимоги визнає, справу просить розглядати без його особистої участі. Представник Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надав до суду пояснення, у яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог та просив справу розглядати без його особистої участі. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що у серпні 2021 року позивач познайомився з [PERSON] , яка перебувала у шлюбі з [PERSON] , зареєстрованому 24.06.2021 Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №1361. У жовтні 2021 року позивач та [PERSON] стали проживати разом однією сім?єю без реєстрації шлюбу за адресою реєстрації місця проживання позивача та вести спільне господарство, за рахунок спільного бюджету харчувалися, придбавали побутові речи, зробили ремонт у квартирі, тобто між позивачем та [PERSON] виникли та існують по цей час відносини, притаманні подружжю. У зв?язку з цією обставиною, 29 жовтня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу зі своїм чоловіком [PERSON] . Судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2022 року, яке набрало законної сили 17 травня 2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Отже, відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] вважається припиненим саме з 17 травня 2022 року. Судом встановлено, що 20.05.2023 року позивач та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, що видане Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Мністерства юстиції ( м. Одеса), актовий запис №749, серії [NUMBER] . Після одруження [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Судом встановлено, що перебуваючи у шлюбі, [INFO] [PERSON] народила доньку - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, що видане Київським відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №227, серії [NUMBER] . Згідно з п.1 ч.2 ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини. Судом встановлено, що позивач вважає себе біологічним батьком дитини, яка народилася у [PERSON] , а тому він разом з [PERSON] звернулися до Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з наміром подати спільну заяву для реєстрації народження нашої доньки. Проте, позивачу було роз`яснено, з посиланням на ч.ч.2 та 3 ст. 122 Сімейного кодексу України, що дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу, походить від подружжя, а оскільки шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 17.05.2022 року , а дитина народилася [INFO] , тобто до спливу десяти місяців після його припинення, батьком дитини записано відповідача - [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] , погоджуючись з тим, що він не є батьком новонародженої [PERSON] дитини жіночої статі, на пропозицію подати з нею спільну заяву до органів ДРАЦС не виявив бажання. Згідно висновку судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи № 192 від 22.05.2023 року, молекулярно-генетичним аналізом ДНК зразка рідкої крові громадянина [PERSON] та зразка букального епітелію дитини [PERSON] , встановлено: для кожного з досліджених STR-локусів в генотипі дитини [PERSON] , [INFO] , виявляється алель умовно батьківського походження, який формально співпадає з алелем у генотипі передбачуваного батька громадянина [PERSON] , [INFO] , а саме: D8S1179 - 13; D21S11 - 28; D7S820 - 11; CSF1PO - 12; D3S1358 - 14; THO1 - 9.3; D13S317 - 11; D16S539 - 11; D2S1338 - 20; D195433 - 13; vWA - 18; TPOX - 08; D18S51 - 16; DSS818 - 11; FGA - 26. Також, згідно висновку судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи № 192 від 22.05.2023 року, проведена оцінка вірогідності результатів генетичного аналізу вказує на те, що такий збіг можна вважати закономірним, тобто зумовленим кровним спорідненням між заявленим передбачуваним батьком та дитиною, з ймовірністю не нижче 99,999 %. Таким чином, молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що громадянин [PERSON] , [INFO] , може являтися біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженою громадянкою [PERSON] , [INFO] , з ймовірністю 99,999 %; таким чином, батьківство практично доведене. Статтею 133 СК України передбачено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Як вбачається зі ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Приймаючи до уваги, що батьківство це факт походження дитини від певного чоловіка (батька) і в спірних правовідносинах є природнім, а не юридичним (на відміну від усиновлення), а тому виникає відносно дитини з моменту її народження, а судове рішення лише підтверджує даний факт для його юридичного оформлення. Відповідно до ст.ст. 263, 265 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3,спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Згідно п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12. січня 2011 року 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Згідно з п. 2.16.4 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12. січня 2011 року 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов?язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. З урахуванням досліджених доказів і з вищенаведених обставин, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про визнання батьківства підлягає задоволенню, так як він є обґрунтованим та підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 ЦПК України. Згідно ч.ч. 1-2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 11 Постанови пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Судом встановлено, що відповідач визнав позов повністю, що підтверджується заявою. Згідно даної заяви відповідачу наслідки визнання позову відомі та зрозумілі. Визнання позову - це розпорядницька дія відповідача, його згода на задоволення заявлених позовних вимог, спрямована на закінчення розгляду судом заявленої вимоги шляхом винесення рішення про її задоволення. Визнання позову є розпорядницькою дією відповідача і означає безумовну згоду з вимогами позивача та з винесенням судом рішення на користь позивача незалежно від наявності і доведеності фактів, що входять у підставу позову. Визнання факту є різновидом пояснень відповідача як засобу доказування і спрямоване на підтвердження наявності певної обставини, доказування якої згідно з правилами про розподіл тягаря доказування покладається на позивача. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову- на відповідача. Відповідно до ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами. На підставі п.п. 2.13.1, 2.16.4 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12. січня 2011 року 96/5, ст.ст. 125, 128,129, 133 СК України та

Outcome: approved