Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ «Рітейл плюс» про оплату вимушеної праці. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що позивач, як громадянин з не байдужою свідомою громадською правовою позицією, власними зусиллями та ресурсами у законний спосіб зобов`язав відповідача облагородити та встановити на своєму магазині кнопку виклику для інвалідів: осіб з обмеженими фізичними можливостями, чим захистив права маломобільної частини громадян та припинив дії відповідача, якими порушувались права осіб з інвалідністю, що є правозахисною працею позивача, яку відповідач має право оплатити. Позивач захистив позовне порушене право шляхом звернення до держвлади на що було отримано відповідь від Гірницької міської ради №252/02-18-2 від 09.01.2018 року та вирішення питання по суті. На підставі зазначеного з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача 42900 грн. оплати праці (правозахисної, вимушеної). Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 26 грудня 2022 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 24 січня 2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 18 квітня 2023 року було витребувано у Відділу з питань організації діяльності центрів надання адміністративних послуг Покровської районної державної адміністрації Донецької області відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських об`єднань, відомості щодо суб`єкта підприємницької діяльності, який зареєстрований (здійснює свою діяльність) за адресою: [ADDRESS] , Магазин «Селидовський каравай», із зазначенням повного найменування, адреси та ідентифікаційного коду юридичної особи або реєстраційного номеру платника податків фізичної особи підприємця. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 15 травня 2023 року було замінено первісного відповідача магазин «Статус» на належного відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Рітейл плюс». Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За загальним правилом ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, листом Гірницької міської ради міста Селидове Донецької області № 252/02-18-2 від 09.01.2018 року було повідомлено, що власники магазинів « [INFO] », «Селидівський каравай», «Джем» попереджені про необхідність обладнання приміщення торгівлі пандусом або кнопкою виклику для людей з обмеженими можливостями. Відповідно до листа від 04.10.2019 № Ч-332-02-18 Виконавчого комітету Гірницької міської ради було повідомлено, що базовим документом, який встановлює основи соціального захисту осіб з інвалідністю, гарантує створення необхідних умов для забезпечення можливості вести повноцінний спосіб життя відповідно до індивідуальних потреб та інтересів, є Закон України «Про основи соціальної захищеності України». Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Крім того, згідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до змісту ст. 55, 124 Конституції України, та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не забороненого законом. У відповідності до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Отже підставою для звернення до суду є наявність порушеного права та звернення про здійснення його захисту особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Тобто існує певний порядок реалізації прав фізичних та юридичних осіб стосовно захисту порушених прав за змістом якого підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Звертаючись з позовом у цій справі, [PERSON] , зазначає про те, що здійснив вимушену (правозахисну) працю шляхом звернень до державних органів з метою встановлення кнопки виклику для осіб з інвалідністю, які мають відповідні обмеження фізичних можливостей. Як вбачається із позовної заяви оплата вимушеної (правозахисної) діяльності позивачем була здійснена позивачем як громадянином з небайдужою свідомою громадсько активною профспілковою християнською правомірною правовою позицією, чим здійснив захист прав маломобільної частини громадян. Тобто, вимушена правозахисна діяльність внаслідок якої [PERSON] просить здійснити оплату праці є похідною від інтересів інших осіб, а саме осіб з інвалідністю, які мають відповідні обмеження та потребують використання пандусу або кнопки виклику, доказів про те, що сам позивач відноситься до таких осіб доказів суду не надано. Крім того, суд звертає увагу, що згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочин є погоджена дія двох або більше сторін. У відповідності\~до ст.\~203\~ЦК України\~зміст правочину\~не може\~суперечити цьому\~Кодексу,\~іншим актам\~цивільного законодавства,\~а також\~інтересам держави\~і суспільства,\~його моральним\~засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника\~правочину має\~бути вільним\~і відповідати\~його внутрішній\~волі. Правочин\~має вчинятися\~у формі,\~встановленій законом. Правочин\~має бути\~спрямований на\~реальне настання\~правових наслідків,\~що обумовлені\~ним. Згідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Приписами частин першої та другої статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Так, зі змісту позову [PERSON] не вбачається, яким чином відповідачем були порушені, невизнані або оспорені права саме позивача, та щодо укладення правочину з відповідачем або іншою особою на вчинення праці. Крім того, враховуючи позовні вимоги, які полягають у оплаті праці (правозахисної) суд зазначає наступне. За приписами ст. 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» встановлено, що правова допомога - надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення; правові послуги - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення; надання особі допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації. Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складання позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо, вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. В свою чергу при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або фахівцем у відповідній галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Відповідно до приписів статті 237 ЦК України визначає, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Згідно до ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Суд звертає увагу, що у своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що ним було здійснено вимушену правозахисну працю, внаслідок якої було встановлено кнопку виклику для осіб з інвалідністю, осіб з обмеженими можливостями, проте суду не надано жодних належних та допустимих доказів про те що, він діяв в інтересах відповідного кола осіб, як адвокат або інший фахівець в галузі права, не надано підтвердження повноважень того, що він звертався в інтересах вказаної категорії осіб (довіреності або договір про надання правової допомоги тощо) та понесених ним витрат, або те що сам позивач відноситься до даної категорії осіб, а також документів про здійснення громадської діяльності щодо захисту прав та інтересів даної категорії осіб тощо. В свою чергу звертаючись із вимогою про оплату правозахисної праці суд розцінює як похідну від інтересів інших, а саме осіб з інвалідністю, які мають відповідні обмеження можливості пересування внаслідок хвороби та потребують використання пандусу або кнопки виклику, при цьому позивачем не зазначено кому саме з цього кола осіб була надана правова допомога, на підставі яких договірних правовідносин, та суду відповідних доказів не надано. Водночас не підлягає судовому захисту похідний інтерес позивача у захисті порушеного права іншої особи (постраждалого), оскільки судовому захисту підлягає саме порушене право останнього. Такий захист за участі позивача можливий лише за умови здійснення ним представництва постраждалого, у цьому разі, особи з інвалідністю, права чи інтереси якої були порушені. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги про оплату вимушеної правозахисної праці є безпідставними та задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач, [PERSON] звільнений від сплати судового збору оскільки є інвалідом 2 групи, що підтверджено пенсійним посвідченням серії [NUMBER] , виданого 17.09.2019 року Пенсійним фондом України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed