Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-15 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом у якому просить з урахуванням уточненої позовної заяви, визнати недостовірною інформацію стосовно юриста міської ради [PERSON] , яка була розповсюджена начальником ВДСБЕЗ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] при проведенні прес-конференції , яка відбулася 18.03.2013 року та на якій були присутні представники преси і яка в подальшому була опублікована в газеті «Горожанин» № 12(382) за 21-27 березня 2013 року в статті «Минус два взяточника» за підписом [PERSON] наступного змісту: «Последний случай взяточничества был зафиксирован в отношении юриста городского совета [PERSON] , которая затребовала 12 тысяч долларов за отказ от искового заявления. Но прокурорское следствие установило дополнительные эпизоды. Суд определил ей меру наказания -лишение свободы на 9 лет» Зобов`язати колишнього начальника ВДСБЕЗ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] після вступу рішення у законну силу на протязі 30 днів спростувати можливим засобом зазначену недостовірну інформацію. Стягнути з ліквідаційної комісії Дніпропетровського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області (ЄДРПОУ 08670964) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ) на відшкодування завданої матеріальної шкоди грошові кошти у сумі 6 154, 82 грн., на відшкодування моральної шкоди - грошові кошти у сумі 25 000 грн. та судовий збір в розмірі 465,20 грн. Узагальнені доводи учасників справи. В обґрунтування позову позивач зазначає, що при проведенні прес конференції начальником ВДСБЕЗ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Булькачем С.П., яка відбулась 18.03.2013 на якій були присутні представники преси, була розповсюджена інформації щодо позивачки, яка в подальшому була опублікована в газеті «Горожанин» за підписом [PERSON] . Така інформація є неправдивою, не відповідає дійсності, а відповідно є недостовірною, та такою, що принижує честь гідність позивача. Вирок суду по обвинуваченню позивачки за ч.2 ст. 368 КК України не було постановлено, винною у вчиненні цього злочину не визнавалася. Відповідач-2 вчинив протиправні дії шляхом розповсюдження недостовірної інформації відносно неї в присутності великого кола преси. Така поведінка спричинила їй великий нервовий стрес, психологічний розлад, неправдива інформація стала відома моїм знайомим та багатьом людям, вона переживала душевні страждання та тяжкі вимушені зміни у її життєвих та виробничих стосунках, змінилося ставлення працівників та керівництва, змінилася ділова репутація. Враховуючи викладене вважає, що їй була спричинена моральна шкода в розмірі 25\~000 грн. та матеріальна в розмірі 6154,82 грн. за ліки придбані на лікування. Відповідачем, ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області (правонаступником якого є Ліквідаційна комісія ДМУ Головного управління МВС України в Дніпропетровській області) позовні вимоги заперечені, зазначено, що 18.03.2013 року відбулась прес-конференція начальника ВДСБЕЗ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Булькача С.П. про виявлення факту отримання хабарів на суму 4000 грн. та 3000 грн. на якій були присутні представники преси. Редакція газети «Горожанин» та автор зазначеної в позові статті зобов`язані надавати докази, які свідчать про автентичність висловлювань стосовно позивачки при проведенні прес-конференції начальником ВДСБЕЗ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Булькачем С.П. яка відбулась 18.03.2013 з висловлюваннями наведеними автором щодо позивача. Вважає, що позивач не надала до суду доказів того, що дії ГУМВС в Дніпропетровській області чи їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень визнавалися незаконними чи неправомірними. Представник відповідача [PERSON] адвокат Жукова Є.Б. подала до суду письмові пояснення щодо позовних вимог [PERSON] в яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що [PERSON] , під час проведення прес-конференції виступав від імені ВДСБЕЗ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, отже відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових обов`язків є юридична особа, в якій вона працює, а отже [PERSON] є неналежним відповідачем у справі. Крім того відсутні докази, що інформація яка була надрукована, була висловлена слово в слово [PERSON] . Саме сказані висловлювання відповідачем, тобто дослівне твердження, має досліджуватися на предмет оціночних суджень із урахуванням вживаних особою слів та виразів із використанням мовно-стилістичних засобів. Третя особа своїм правом на подання пояснень щодо позову не скористалася. Позивач у судовому засіданні вимоги позову підтримала, надала пояснення аналогічні доводам позову. Представник [PERSON] у судовому засіданні заперечила проти позову з підстав, наведених у письмових поясненнях. Інший відповідач та третя особа явку представників в судове засідання на забезпечили, подали заяви про розгляду справи без їх участі. Обставини, встановлені судом. У березні 2014 року [PERSON] зверталася до суду із позовом про стягнення з відповідачів на її користь грошові кошти на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної їй діями службової особи органу міліції начальника ВДСБЕЗ Дніпропетровського міського управління ГУМВС України у Дніпропетровській області [PERSON] у сумі 156862 гривні 70 копійок; зобов`язати відповідача спростувати неправдиву інформацію у газеті «Горожанін» №12(382) і принести вибачення відповідачці. За встановлених в межах вказаної справи обставин, у газеті «Горожанін» № 12 (382) від 21-27 березня 2013 року кореспондент [PERSON] опублікувала статтю «Минус два взяточника», у якій, посилаючись на інформацію, оприлюднену начальником ВДСБЕЗ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області Булькачем С.П., зазначила наступне: «В текущем году по горсовету это первая разработка. Последний случай взяточничества был зафиксирован в отношении юриста городского совета [PERSON] , которая затребовала 12 тысяч долларов за отказ от искового заявления. Была длительная разработка, юриста задержали, арестовали, потом она была освобождена по состоянию здоровья. Но прокурорское следствие установило дополнительные эпизоды, и [PERSON] снова арестовали. Суд определил ей меру наказания лишение свободы на 9 лет, сейчас она в тюрьме, говорит [PERSON] ». Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.02.2015 рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.08.2014 скасоване, в задоволенні позовних вимог відмовлено. Таке рішення позивачем не оскаржувалось. Зокрема в такому рішенні зазначено, що оскільки позивач просить позивач просила спростувати інформацію, поширену [PERSON] саме в газеті «Горожанін», а покликається на то, що така інформація поширена ним під-час прес-конференції, апеляційний суд відмовив у позові. Згідно з виписним епікризом, [PERSON] знаходилася на обстеженні та стаціонарному лікуванні у відділенні гастроентерології ДОКЛ ім. Мечнікова з 18 по 30 жовтня 2013 року з діагнозом: виразкова хвороба, активний гастрит, ерозивний дуоденіт, хронічний калькульозний холецистит, хронічний панкреатит, хронічний коліт, дивертикульоз сигмовидної кишки. Відповідно до виписки із історії хвороби, [PERSON] у період часу з 07 по 20 серпня 2013 року знаходилась на лікуванні у неврологічному відділенні ДОКЛ ім. Мечнікова, лікуючи наслідки перенесеної у 2005 році ЧМТ. Відповідно до наданих копій платіжних документів, [PERSON] , з липня 2013 року, придбавала ліки на лікуванні виявлених у неї хвороб, сплачувала для лікарні благодійні внески. У березні 2014 року [PERSON] зверталася до суду із позовом про стягнення з відповідачів на її користь грошові кошти на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної їй діями службової особи органу міліції начальника ВДСБЕЗ Дніпропетровського міського управління ГУМВС України у Дніпропетровській області [PERSON] у сумі 156862 гривні 70 копійок; зобов`язати відповідача спростувати неправдиву інформацію у газеті «Горожанін» №12(382) і принести вибачення відповідачці. Положеннями ч. 4, 5\~ст.82 ЦПК України\~передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом. У статті 201 Цивільного кодексу України\~передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Главою 22 ЦК України\~визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, а також про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин як: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації потрібно розуміти опублікування її у пресі, передання з використанням радіо, телебачення чи інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є така інформація фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи, як політик є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (рішення ЄСПЛ від 15.07.2010 у справі «Газета «Україна-центр» проти України», заява №16695/04). За приписами\~ст.22 ЦК України,\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1). Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч.2). За приписами\~ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи. Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діями та вини останнього в її заподіянні. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30.01.2018 в справі №804/2252/14, від 20.02.2018 у справі №818/1394/17. У відповідності до\~ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.2). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18. Висновки суду. У спірних правовідносинах саме на позивача законодавець покладає обов`язок доведення фактів: поширення інформації відповідачем; що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права; йому завдано як матеріальної так і моральної шкоди. Проте позивачем не доведено вказаних обставин. Позивачем не надано жодного доказу проведення прес-конференції 18.03.2013. Встановлений у цивільній справі №200/3624/14-ц факт публікації статті в газеті із покликанням на таку прес-конференцію не свідчить про проведення відповідної прес-конференції. Так позивач не зверталася ані до редакції газети про надання матеріалів на підставі яких було опубліковано статтю, ані до відповідачів про надання записів чи інформацію про прес-конференцію. Відповідних клопотань про витребування доказів позивачем не заявлялось. З урахуванням зазначеного, позовні вимоги щодо визнання інформації недостовірною та зобов`язання її спростування не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed