Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що наказом виконуючого обов`язки директора Шандрівського закладу дошкільної освіти загального розвитку «Сонечко» Миронівської міської ради від 08 листопада 2021 року №23 к, її відсторонено від роботи з 08 листопада 2021 року, як працівника, у якого відсутнє обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, обов`язковість якого встановлена наказом МОЗ від 4 жовтня 2021 року № 1253, до проходження курсу вакцинації. В зв`язку з цим позивач просила визнати незаконним та скасувати оспорюваний наказ, стягнути на її користь суму невиплаченої заробітної плати за час незаконного відсторонення від роботи з 8 листопада 2021 року до часу допуску до виконання обов`язків помічника вихователя Шандрівського закладу дошкільної освіти загального розвитку «Сонечко» Миронівської міської ради. Відповідач Гуманітарний відділ виконавчого комітету Миронівської міської ради Обухівського району Київської області у відзиві проти задоволення позову заперечував, свої заперечення мотивував наступним: Відповідно до статті 117 Конституції України постанови й розпорядження Кабінету Міністрів України є обов`язковими до виконання. Оспорюваний наказ\~був виданий\~відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~12\~ЗУ «Про\~захист населення\~від інфекційних\~хвороб»,\~Постанови КМУ\~«Про встановлення\~карантину та\~запровадження обмежувальних\~протиепідемічних заходів\~з метою\~запобігання поширенню\~на території\~України гострої\~респіраторної хвороби\~COVID-19,\~спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від\~09.12.2020\~№ 1236\~зі змінами\~і доповненнями,\~у відповідності\~до якої\~на території\~України встановлено\~карантин до\~31.12.2021\~року (на\~момент видачі\~наказу)\~та відповідні\~обмежувальні заходи\~та на\~виконання Постанови\~КМУ «Про\~внесення змін\~до постанови\~Кабінету Міністрів\~України від\~9\~грудня 2020\~р.\~№ 1236»\~від 20.10.2021\~№ 1096,\~яка зобов`язує\~керівників установ,\~організацій,\~підприємств забезпечити\~контроль за\~проведенням обов`язкових\~профілактичних щеплень\~проти COVID-19\~та відсторонення\~від роботи\~(виконання\~робіт)\~працівників,\~обов`язковість\~профілактичних щеплень\~проти COVID-19\~яких визначена\~переліком,\~та які\~відмовляються або\~ухиляються від\~проведення таких\~обов`язкових\~профілактичних щеплень\~проти COVID-19.\~Наказом МОЗ\~«Про затвердження\~Переліку професій,\~виробництв та\~організацій,\~працівники яких\~підлягають обов`язковим\~профілактичним щепленням»\~від 04.10.2021\~№ 2153,\~який набрав\~чинності з\~08.11.2021\~року затверджено\~Перелік професій,\~виробництв та\~організацій,\~працівники яких\~підлягають обов`язковим\~профілактичним щепленням,\~у відповідності\~до якого\~обов`язковим\~профілактичним щепленням\~проти респіраторної\~хвороби COVID-19,\~спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2, підлягають зокрема працівники закладів вищої, післядипломної, фахової перед вищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у т. ч. спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Відповідач не надав довідки про протипоказання та застереження до проведення профілактичних щеплень, перелік яких встановлено Наказом МОЗ № 595 від 16.09.2011 року зі змінами та доповненнями. Доводи позивача щодо неконституційність вказаних положень є невірними, оскільки Наказ МОЗ № 2153 від 04.10.2021 року пройшов реєстрацію в Міністерстві юстиції України та відповідає Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, практиці Європейського суду з прав людини. Додатково зазначаємо, що ст. 46 КЗпП України передбачає відсторонення працівника від роботи власником або уповноваженим органом, зокрема, в інших випадках, передбачених законодавством. Оскільки Постановою КМУ від 20.10.2021 р. № 1096 внесено зміни до постанови КМУ від 09.12.2020 р. № 1236, то керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій наказано забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153, 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до ст. 46 КЗпП України та ч. 2 ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», окрім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. Крім цього, відсторонення не є порушенням права позивача на працю, оскільки за ним зберігається робоче місце, трудовий договір не розірвано, а трудові відносини лише призупинено, а в даному випадку не мало місце відсторонення за порушення трудової дисципліни. Позивач з роботи звільнена не була, та має право повернутись до праці за умови проходження повного курсу вакцинації проти COVID-19. Зважаючи на вищезазначене у Відповідача відсутні підстави визнати незаконним та скасувати наказ №23к від 08.11.2021 року про відсторонення [PERSON] від роботи з 08 листопада 2021 року без збереження заробітної плати у зв`язку з відсутністю обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, який виданий виконуючою обов`язків директора Шандрівського закладу дошкільної освіти загального розвитку «Сонечко» Миронівської міської ради. Завдання та обов`язки помічника вихователя передбачають безпосередній контакт зі здобувачами дошкільної освіти та для виконання посадових обов`язків їй необхідно перебувати на робочому місці. Таким чином дистанційне чи надомне виконання роботи помічником вихователя є неможливим. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 р. № 108/95-ВР заробітна плата - це винагорода, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не виконує, роботу, то за такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується. Також, варто зазначити, що Позивач не звертався до Відповідача з питання видачі довідки про розмір середньої заробітної плати помічника вихователя Шандрівського закладу дошкільної освіти загального розвитку «Сонечко» Миронівської міської ради. Таким чином, свідчення про те, що адміністрація Відповідача відмовляється спілкуватися з Позивачем з даного питання є неправдивим. Дослідивши матеріли справи суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову, зважаючи на наступне. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач у відповідності до наказу сільського голови Шандрівської сільської ради Миронівського району Київської області № 23 від 30 жовтня 2017 року прийнята на роботу на посаду пралі Дошкільного навчального закладу «Сонечко» Шандрівської сільської ради. 02 січня 2019 року позивач була переведена на посаду помічника вихователя Дошкільного навчального закладу «Сонечко» Шандрівської сільської ради. Наказом виконуючого обов`язки директора Шандрівського закладу дошкільної освіти загального розвитку «Сонечко» Миронівської міської ради від 08 листопада 2021 року №23 к, її відсторонено від роботи з 8 листопада 2021 року, як працівника, у якого відсутнє обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, обов`язковість якого встановлена наказом МОЗ від 4 жовтня 2021 року № 1253, до проходження курсу вакцинації. Відповідно до ч. 1 ст.\~46\~КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до ст.\~1\~Закону України\~«Про захист\~населення від\~інфекційних хвороб» протиепідемічні заходи - це комплекс організаційних, медико-санітарних, ветеринарних, інженерно-технічних, адміністративних та інших заходів, що здійснюються з метою запобіганню інфекційних хвороб, локалізації та ліквідації їх осередків, спалахів та епідемій. Відповідно до ч. 1, 2, 6 ст. 12 цього Закону профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~«Про запобігання\~поширенню на\~території України\~коронавірусу СОVID-19»\~№ 211\~від 11.03.2020 на всій території України з 12.03.2020 запроваджено карантин, який згодом продовжено. Згідно із Положенням про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 № 90), Міністерство охорони здоров`я України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, попередження та профілактики неінфекційних захворювань. Наказом Міністерство охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, який надалі було доповнено (далі - Перелік № 2153). За змістом Переліку № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 № 595. Отже, Перелік № 2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того, чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню. Критеріїв вибору підприємств, установ та організацій для включення до Переліку № 2153 останній не містить. Сторони не заперечують, що посада позивача наявна у Переліку № 2153. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 № 1096 постанову Кабінету Міністрів України № 1236 доповнено пунктом 41-6, відповідно до якого керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій доручено забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. Згідно зі ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.202 у справі № 130/3548/21 відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника. Проте, слід з`ясувати, чи було нагально необхідним відсторонення працівника від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети. Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо. Відтак, визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідно з`ясовувати наявність наведених вище та інших факторів. Статтею 43\~Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до частини першої статті 46\~КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: - появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, - відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; - в інших випадках, передбачених законодавством. В супереч вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, незважаючи на тривалий час перебування справи у суді, відповідачем не надано доказів існування повідомлення позивача про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 від 05 листопада 2021 року б/н., про яке ідеться в оскаржуваному наказі, у зв`язку із чим суд позбавлений можливості провести аналіз його змісту. Частиною 3 ст. 83 ЦПК України передбачено, що відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.. За нормою ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на зазначені норми процесуального закону, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем факту того, що позивач був повідомленим про необхідність здійснення профілактичного щеплення проти COVID-19, та про наслідки невиконання цього обов`язку. Крім того, матеріали справи не містять доказів, які вказують на неможливість досягнення поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи, тимчасове переведення на іншу роботу. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що відсторонення позивача від роботи не можна вважати законним, як здійснене з дотриманням встановленої процедури. В ч. 1 статті 21 КЗпП України вказується, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Заробітна плата - це винагорода, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, тобто заробітна плата виплачується саме за виконану роботу (частина перша статті 1 Закону України «Про оплату праці»). В постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2023 року (справа № 286/3964/21) міститься правовий висновок, згідно якого чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Водночас колективним та/або трудовим договором, рішенням роботодавця може бути передбачено інші умови. У зв`язку із цим у кожному конкретному випадку при вирішенні питання про нарахування сум за час правомірного відсторонення працівника від роботи слід виходити, насамперед, із норм КЗпП України, умов колективного договору, який діє на підприємстві, де працює відсторонений працівник, та укладеного з останнім трудового договору. У разі, якщо таке відсторонення не було правомірним, роботодавець зобов`язаний здійснити працівникові визначені законодавством виплати. Якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Таким чином, у разі незаконного відсторонення працівника від роботи, він має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу (див. постанови Верховного Суду: від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18 (провадження № 61-13444св19, від 01 березня 2023 року у справі № 697/2309/21 (провадження № 61-5833св22), від 01 березня 2023 року у справі № 130/3526/21 (провадження № 61-6081св22). Зважаючи на те, що матеріали справи не містять доказів які вказують на час поновлення позивача на роботі Шандрівського закладу дошкільної освіти загального розвитку «Сонечко» Миронівської міської ради, суд позбавлений можливості визначити конкретний грошовий розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, проте у відповідності до ч. 2 ст. 235 КЗпП України суд зобов`язаний прийняти рішення про виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Такий спосіб захисту порушеного права позивача узгоджується із нормою ч. 2 ст. 235 КЗпП України та правовою позицією Верховного суду, зробленою в постанові від 06 травня 2020 року по справі №302/854/17 (провадження №61-38577ск18). Зважаючи на викладене суд приходить до висновку про необхідність стягнення із відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу останнього, який розпочинається із 08 листопада 2021 року та закінчується днем фактичного допуску до виконання обов`язків помічника вихователя Шандрівського закладу дошкільної освіти загального розвитку «Сонечко» Миронівської міської ради. Враховуючи викладене,

Outcome: partial