Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м.Запоріжжя із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - Районна адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування, Мелітопольська районна державна адміністрація Запорізької області, посилаючись на те, що рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12.12.2017 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу в позивачки та відповідача є сумісна дочка [PERSON] [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 08.08.2018 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання малолітньої [PERSON] . Дитина потребує обстеження та лікування, оскільки має встановлений діагноз -ВСП: відкритий артеріальний порок до 2 мм., ДХЛЖ. Тому, постає необхідність обстеження та лікування, що потребує значних витрат коштів та часу. Відповідач не цікавиться станом здоров`я дитини, не сплачує аліменти на її утримання. Відсутність інтересу до дитини та систематична несплата відповідачем аліментів на її утримання, перешкоджають нормальному розвитку дитини відповідно до потреб її віку. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 19 лютого 2020 року з відповідача на користь позивачки стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 14.03.2018 року по 31.07.2019 року. Місце знаходження відповідача невідомо. З 2016 року відповідач дитину не відвідує, не телефонує, з днем народження та /або іншими святами не вітає. Останній раз дитина бачила свого біологічного батька приблизно 6 років тому. За такий довгий час вона повністю його забула тому називає батьком - вітчима. Враховуючи вище викладене, вбачається, що відповідач систематично ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та інтересу до самої дитини не виявляє. Тому наявні всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно - [PERSON] , [INFO] . 24 травня 2023 року через канцелярію суду надійшов Висновок районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району як органу опіки та піклування, щодо розв`язання спору про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідного до висновку вбачається за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] . Позивач у судове засідання не з`явилася, повідомлена суду належним чином про час та місце слухання справи, надала заяву щодо слухання справи за її відсутності, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач, будучи повідомленим судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надавав. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представники третіх осіб, будучі повідомленими судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позов підтримують. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що знає [PERSON] більше 30 років, мешкають по сусідству, товаришують. [PERSON] бачила одного разу, коли він завітав на годину на святкування день народження [PERSON] , коли їй виповнилося 1 рік. [PERSON] жодних перешкод у спілкуванні відповідача з дитиною не чинить. Дитина про біологічного батька не згадує. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що її дитина і дочка [PERSON] відвідують один дитячий садок. Дитину завжди забирає матір. Батька дитини вона жодного разу не бачила. На всіх заходах з дитиною перебуває матір. Також свідок як голова батьківського комітету повідомила, що [PERSON] жодних фінансових витрат на утримання дитини не несе. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов таких висновків. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Положеннями ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Фактичні обставини справи, встановлені судом. З свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , встановлено, що 09 грудня 2022 року між громадянином [PERSON] та громадянкою [PERSON] укладено шлюб, на підставі чого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.43). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 17 жовтня 2017 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12 грудня 2017 року (а.с.12). Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24 травня 2018 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на малолітню дитину [PERSON] та на утримання матері - задоволено повністю (а.с.13-17). Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя позов [PERSON] до [PERSON] , про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задоволено повністю (а.с.18). Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданої головою правління ОСББ «Чарівна -119» Ободовською О.О., виданої [PERSON] , з якої судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані та проживають [PERSON] та [PERSON] (а.с.19). Відповідно до акту про встановлення факту знаходження на утриманні, складеного 26.09.2022 року головою Правління ОСББ «Чарівна -119» Ободовською О.О. в присутності свідків (сусідів) [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що неповнолітня дитина - [PERSON] [INFO] , яка зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] , протягом 2016 року знаходилася на повному утриманні матері - [PERSON] (а.с.21). Згідно довідки директора дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №210 «Славутич» Катерини Якимчук, виданої [PERSON] , матері вихованки старшої дошкільної групи [PERSON] , [INFO] , у тому, що за час навчання дитини у закладі, участь у навчанні та вихованні [PERSON] приймала лише мати дівчинки. Зі слів вихователів даної групи, батько [PERSON] не приводив та не забирав дитину з садочка, не відвідував батьківських зборів, не приймав участь у святах (а.с.22). Згідно довідки про розрахунок заборгованості по аліментам, складеної державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Дніпро) Білан Д., загальна сума заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів станом на 24.11.2022 року складає 84 899,31 гривень (а.с.25). Відповідно до Акту обстеження умов проживання, проведеного головними спеціалістами відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, [PERSON] та [PERSON] на підставі матеріалів Комунарського районного суду м.Запоріжжя в цивільній справі 333/6263/22 з метою обстеження умов проживання малолітньої [PERSON] 2016 року народження, проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . Житло розміщене на 6 поверсі 9 поверхового будинку та складається з 3 кімнат, кухня, ванна, туалет. Умови проживання: добрі. Квартира вмебльована необхідними меблями, побутовою технікою. Наявні вода, газо та електропостачання. Наявні їжа та продукти харчування. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: окрема ізольована кімната. Наявне ліжко для відпочинку, стіл, шафа для речей. наявний одяг та взуття відповідно вікових потреб. Стосунки, традиції сім`ї: добрі, сімейні. Результат бесіди і ставлення членів сім`ї до рішення прийняти на виховання дитину: Матір`ю дитини створені належні умови для проживання навчання та розвитку дитини. Малолітня [PERSON] 2016 року народження, повідомила, що батьком називає чоловіка своєї матері. Рідного батька не знає не спілкується з ним. Своєю родиною вважає матір, тата [PERSON] , та бабусю (а.с.50). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як міжнародні договори, так і національне законодавство в питаннях виховання дітей направлені на забезпечення найвищих інтересів дітей. У статтях 8, 9, 20 Конвенції про права дитини вживається термін „найкращі" інтереси дитини, а у ст. 3 зобов`язано усі державні та приватні установи, які займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні та законодавчі органи у всіх діях щодо дітей приділяти першочергову увагу «як найкращому забезпеченню інтересів дитини". У частині 2 ст.1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей записано: «предметом цієї Конвенції є підтримка - у найвищих інтересах дітей - їхніх прав». Стандарти Ради Європи у галузі прав людини виходять із того, що спілкування батька та дитини є ключовим моментом сімейного життя, що розуміється як зв`язок між близькими родичами. Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.12 Закону України Про охорону дитинства виховання в сім`ї є першоосновою в розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зокрема, нею передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»). Із роз`яснень, наданих в п.п.15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008 року) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У матеріалах справи наявний висновок районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району як органу опіки та піклування, щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , від 10.05.2023 року №22.03/01-34-430, відповідно до якого встановлено, що малолітня дитина разом із матір`ю проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання від 24.02.2023 року встановлено, що матір`ю дитини створенні належні умови для проживання, відпочинку та розвитку доньки. На засіданні комісії [PERSON] , пояснила, що батько [PERSON] , ніякої участі в житті доньки не приймає, має заборгованість зі сплати аліментів на суму більше вісімдесяти тисяч гривень. Дитина бачила свого біологічного батька на свій день народження коли, їй виповнився 1 (один) рік, який не приділяв дитині уваги взагалі та прийшов без подарунку. На сьогоднішній час [PERSON] взагалі не телефонує та не цікавиться життям дитини, її успіхами, ніяким чином не допомагає. Новий чоловік [PERSON] фактично замінив батька дитини та в подальшому має намір всиновити дитину. З пояснень малолітньої [PERSON] свого біологічного батька вона не пам`ятає, називає батьком тата якого звати « [PERSON] », свого справжнього батька « [PERSON] » бачила лише фотографіях, які показувала мати. На спростування викладеного відповідачем не надано належних та допустимих доказів. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов`язками відносно власної дитини. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення відповідача [PERSON] , від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, яке виражається у тому, що він не відвідує дитину, не цікавиться її життям та розвитком, не забезпечує необхідне харчування, медичним доглядом,; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування її особистості вік; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі і не може бути для дитини прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умови для отримання нею освіти. Відповідач не розуміє батьківського обов`язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займався та не займається вихованням та утриманням доньки, не замислюється про долю дитини, її майбутнє. Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач тривалий час не виконує своїх батьківських обов`язків.

Outcome: approved