Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~Адвокат Бойко О.В., який діє на підставі договору про надання правничої допомоги від 04 вересня 2020 року та ордеру серії КР №119732 від 09 вересня 2020 року в інтересах позивача [PERSON] звернувся до Ленінського районного\~суду м.\~Кіровограда з даним позовом, в якому просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом №1-193, яке видане 10 квітня 2019 року Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою №1 Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON] на спадкування кімнати [ADDRESS] від померлої [PERSON] , зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що позивач [PERSON] є спадкоємцем по заповіту квартири (кімнати) під номером [ADDRESS] , складеного від імені [PERSON] , та який 18.12.2013 року посвідчено державним нотаріусом Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 1 Нікітенко О.В. Крім того, зазначив, що позивач [PERSON] та спадкодавець [PERSON] проживали за однією адресою у вказаній кімнаті [ADDRESS] , на підставі чого позивач в силу ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. [INFO] [PERSON] померла, при цьому, позивач [PERSON] особисто влаштувала поховання та всі поминальні дні, однак до нотаріуса не зверталася, зважаючи на те, що мала фінансові труднощі,крім того, утримує малолітню дитину, та тимчасово виїжджала на проживання в сільську місцевість, при цьому, враховуючи відсутність позивача, її (позивача) мати відповідач [PERSON] , та, яка теж проживала та проживає у вказаній кімнаті, заволоділа документами про поховання та свідоцтвом про смерть [PERSON] . Вказав, що позивач [PERSON] звернулася до Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 за оформленням спадщини за заповітом, яка залишилася після смерті [PERSON] лише в липні 2020 року, де дізналась, що її мати [PERSON] , завідомо знаючи про наявність заповіту, оформила на себе спадкове майно та право власності на вказану кімнату, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом під №1-193, видане 10.04.2019 року Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою №1, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. \~ \~ \~ \~З огляду на викладене вище вбачається, що Кропивницька міська державна нотаріальна контора №1 під час оформлення спадщини на відповідача, не з`ясувала коло всіх спадкоємців, не перевірила наявність заповіту в Єдиному реєстрі заповітів та спадкових справ, незаконно видала вказане свідоцтво про право на спадщину за законом, що стало підставою для звернення позивача [PERSON] з зазначеним позовом до суду за захистом порушених прав. \~ \~ \~ \~ Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від \~24 вересня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Надано учасникам справи строк для подання заяв по суті справи. Крім того, зазначеною ухвалою витребувано у Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . На виконання ухвали суду Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 1 28 жовтня 2020 року надано належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . \~ \~ \~ \~Крім того, під час підготовчого провадження у справі представником відповідача [PERSON] адвокатом Дубовенком В.М. (діє на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги від 25 лютого 2020 року та ордеру серії КР № 69685 від 24 вересня 2020 року) подано відзив на позовну заяву, який зареєстрований судом 06.11.2020 року за вх. № 25475, за яким відповідач [PERSON] позов не визнає та просить відмовити позивачу в його задоволенні, зазначивши на обґрунтування заперечень, що позивач не має правових підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , - не прийняла; крім того, позивач не являється спадкоємцем за законом першої черги, оскільки [PERSON] є її бабою, та не має права на обов`язкову частку у спадщині. Прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом, є правом спадкоємця та залежить виключно від його волевиявлення. [INFO] померла [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилась спадщина за законом та спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є її донька [PERSON] (відповідач), яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не заявила про відмову від спадщини, тобто прийняла спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, тим самим, відповідачу на цілком законних підставах видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 10 квітня 2019 року, посвідчене державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1, зареєстроване в реєстрі за №1-193, згідно з яким спадщина, на яке видане зазначене свідоцтво, складається з кімнати № [NUMBER] , що знаходиться в [ADDRESS] . На підставі свідоцтва про право на спадщину, державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 здійснено державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на вищевказане нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При цьому, на час видачі відповідачу свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом були вжиті всі необхідні заходи щодо встановлення наявності чи відсутності заповіту, складеного [PERSON] , та виявлення усіх спадкоємців, як за законом, так і за заповітом, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Поряд з цим, позивач, як спадкоємець за заповітом, не проявила власного волевиявлення на прийняття спадщини за заповітом, більш того, про наявність заповіту [PERSON] , а так само із самою можливістю спадкування позивач була обізнана, про що зазначається представником позивача у позовній заяві, більш того, позивачу було відомо, що відповідач також претендує на спадщину, будучи спадкоємцем за законом першої черги, як донька померлої, при цьому родинність стосунків є очевидною. Відповідачу не було відомо про наявність заповіту [PERSON] . Позивач на час відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця [PERSON] , була зареєстрована у кімнаті, яка є спадковим майном, проте фактично в цій кімнаті остання не проживала, що вбачається із змісту позовної заяви та доданих до неї доказів. З огляду на вказане, очевидним є те, що у разі не вчинення позивачем, як спадкоємцем за заповітом, протягом шестимісячного строку дій на прийняття спадщини у виді подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, тобто не проявлення власного волевиявлення на прийняття спадщини за заповітом, для відповідача, як спадкоємця за законом, є проявом неприйняття позивачем спадщини за заповітом. Позивач, як спадкоємець за заповітом, протягом шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , відповідно не була заведена спадкова справа та не здійснена її реєстрація у Спадковому реєстрі, не проявила власного волевиявлення на прийняття спадщини за заповітом, тобто позивач не висловила бажання прийняти спадщину, фактично не проживала разом із спадкодавцем [PERSON] у спадковій кімнаті на час відкриття спадщини, а тому вона вважається такою, що спадщину не прийняла. Неприйняття спадщини є виключно наслідком бездіяльності позивача, як спадкоємця за заповітом, на підставі чого позивач, яка не прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , не має правових підстав для оспорювання свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого відповідачу на законних підставах. \~ \~ \~ \~Представником позивача [PERSON] - адвокатом Бойком О.В. подано відповідь на відзив, яка зареєстрована судом 13.11.2020 року за вх.№26156, за змістом якої, позивач [PERSON] не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов, та на спростування позиції відповідача зазначено, що позивач [PERSON] та спадкодавець [PERSON] до її смерті, яка настала [INFO] , проживали за однією адресою, в одній кімнаті [ADDRESS] , та, крім того, позивач доглядала [PERSON] до самої її смерті, та після смерті [PERSON] позивач [PERSON] особисто, за власні кошти, без участі відповідача, яка в той час перебувала у Польщі, влаштувала поховання та поминальні дні, але в той час до нотаріуса не зверталась, так як мала фінансові труднощі у зв`язку із похованням спадкодавця, а також утриманням неповнолітньої дитини. Крім того, після смерті спадкодавця [PERSON] позивач [PERSON] тимчасово виїжджала на проживання в сільську місцевість, при цьому, враховуючи її відсутність, мати позивача [PERSON] , яка зареєстрована та проживала у вказаній кімнаті, заволоділа документами про поховання та свідоцтвом про смерть [PERSON] , тим самим вчинила перешкоди позивачу в оформленні спадщини, яку позивач фактично прийняла, так як постійно проживала разом із спадкодавцем та доглядала її на час відкриття спадщини, тому в силу ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, та коли в липні 2020року позивач звернулась до Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1, то дізналась, що її мати [PERSON] , завідомо знаючи про наявність заповіту, оформила на себе право власності на спадкове майно, без врахування вказаного заповіту, тим самим повідомила нотаріусу завідомо неправдиві відомості. Крім того, незважаючи на посвідчення заповіту саме Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою №1, а саме: нотаріусом Нікітенко О.В., вказана нотаріальна контора в порушення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом МЮ України №296/5 від 22.02.2012 року не перевірила наявність заповіту у Єдиному реєстрі заповітів та спадкових справ, наявність спадкоємця по заповіту [PERSON] , яка зареєстрована та проживала із спадкодавцем, тим самим, незаконно видала оскаржуване свідоцтво про право на спадщину за законом. \~ \~ \~ \~Крім того, під час підготовчого провадження у справі судом вирішено заявлені представниками сторін клопотання про допит свідків. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 02 квітня 2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. \~ \~ \~ \~Окрім того, позивачем [PERSON] під час судового розгляду справи повідомлено про зміну прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] » після державної реєстрації шлюбу 30 липня 2022 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 30 липня 2022 року. \~ \~ \~ \~Під час судового розгляду справи по суті позивач [PERSON] та в її інтересах адвокат Бойко З.С. (діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВА № 1046473 від 05 вересня 2022 року) позов підтримали з підстав, зазначених у ньому, просили позов задовольнити. Крім того, позивач на обґрунтування позову зазначила, що з 2013 року місце її проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , при цьому, у 2013 році вона вийшла заміж, у 2014 році у неї народилася дитина та разом з чоловіком та дитиною вона проживала у батьків чоловіка. За чотири місяці до смерті та на момент смерті [PERSON] , яка є її бабусею, вона проживала разом з бабусею за вищевказаною адресою. За деякий час до смерті [PERSON] вона певний час проживала в селі, так як була заміжня та виховувала малолітню дитину, а площа зазначеної кімнати не дозволяла проживати в ній такій кількості людей. Зазначила, що її (позивача) мати [PERSON] вирішила поїхати на заробітки до Польщі, у зв`язку з чим попросила її (позивача) доглянути за [PERSON] , у зв`язку з чим вона сама повернулась проживати до бабусі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Крім того, вказала, що коли бабуся померла, вона була поруч з нею, також займалася її похованням, в чому їй допомогала тітка її чоловіка, мати в цей час була в Польщі, та перерахувала їй гроші на поховання та поминальні служби вже після поховання бабусі. Також вказала, що про наявність заповіту вона знала з самого початку його складання бабусею [PERSON] , але про те, що з ним робити та куди звертатися, - вона не знала. Через тиждень після смерті [PERSON] , вона повернулась жити до своєї дитини, яка проживала разом зі свекрами, при цьому, кімнату [ADDRESS] вона зачинила, залишивши там всі документи про поховання бабусі. Приблизно в серпні 2019 року вона вирішила повернутися в м.Кропивницький та проживати за зареєстрованим місцем проживання в кімнаті [ADDRESS] , однак приїхавши на місці дізналась про те, що її мати (відповідач по справі) змінила вікна, двері, відповідно і замок від дверей. Крім того, вказала, що з матір`ю [PERSON] відносини за все життя не дуже добрі, та мати [PERSON] говорила їй про те, щоб вона (позивач) сплатила їй половину вартості кімнати, або ж вона ( [PERSON] ) оформить спадщину [PERSON] на себе. Приблизно у 2020 році вона (позивач) розлучилася з чоловіком, та в розмові зі знайомим дізналась про те, що вона може звернутися до нотаріуса за оформленням спадщини, та коли звернулась до нотаріуса, - дізналась про те, що її мати [PERSON] оформила спадщину на себе та є власником спадкового майна кімнати [ADDRESS] . Представник відповідача [PERSON] адвокат Дубовенко В.М. під час судового розгляду справи зазначив, що відповідач [PERSON] позов не визнає з підстав, зазначених у відзиві на позов, та просить відмовити позивачу в його задоволенні, вказавши на те, що позивач, будучи зареєстрованою за адресою [ADDRESS] , фактично за вказаною адресою не проживала, так як в період з 2013 по 2019 рік позивач проживала в сільській місцевості за місцем проживання свого чоловіка, та в 2019 році всією родиною повернулися до м. Кропивницького, де в районі Ковалівка винаймали житло, зі спадкодавцем позивач не проживала, спадщину за заповітом не прийняла, в шестимісячний строк не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, тим самим не проявила власного волевиявлення на прийняття спадщини за заповітом, відповідно позивач не має правових підстав для оспорювання свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого за законних підставах іншому спадкоємцю. Крім того, відповідач [PERSON] , будучи присутньою в судовому засіданні 25.05.2023 року, позовні вимоги не визнала, зазначивши при цьому, що власником кімнати [ADDRESS] була [PERSON] її (відповідача) мати та бабуся позивача, та в зазначеній кімнаті з 2011 року вони проживали всі разом. У 2013 році її донька позивач по справі виїхала з кімнати в гуртожитку та поїхала проживати до свого майбутнього чоловіка [PERSON] в с. Маркове Добровеличківського району Кіровоградської області. У 2014 році народилась її онука [PERSON] , та приблизно у 2019 році сім`я позивача [PERSON] переїхала до м. Кропивницького, де в районі Ковалівки вони винаймали житло. Вказала, що вона (відповідач) весь цей час проживала за адресою: [ADDRESS] . Також зазначила, що вона та її сваха до 2019 року давали позивачу та її чоловіку грошові кошти для купівлі будинку в сільській місцевості в с. Маркове, який в подальшому був проданий позивачем, крім того, вона постійно допомагала [PERSON] грошовими коштами. Вказала, що позивач була обізнана про те, що вона буде оформлювати документи у нотаріуса та претензій до неї зі сторони [PERSON] не було, більш того, остання зазначала про те, що в гуртожитку жити не буде, однак після того, як [PERSON] зійшлась з новим чоловіком, вона ( [PERSON] ) почала погрожувати їй (відповідачу) виселити її з кімнати, у зв`язку з чим вона звернулась за правовою допомогою до адвоката. Вказала, що не дивлячись на те, що позивач [PERSON] також зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , вона (відповідач) самостійно сплачує всі комунальні послуги. Вказала, що про наявність заповіту вона нічого не знала, та під час того, як вона оформлювала спадщину у нотаріуса, останній про наявність заповіту їй нічого не повідомляв. Також пояснила, що під час того, як вона перебувала в Польщі, вона перераховувала кошти [PERSON] та на утримання матері [PERSON] . На момент смерті [PERSON] позивач не проживала разом з нею, так як проживала на орендованій квартирі з дитиною та чоловіком в мікрорайоні Ковалівка м.Кропивницького. Окрім того, вказала, що в Польщу вона вперше виїхала приблизно за два місяця до смерті матері [PERSON] та перебувала там до березня 2018 року, у зв`язку з чим звернулась з проханням до позивача доглянути за [PERSON] , яка була паралізованою та не могла самостійно себе обходити, однак позивач не доглядала за [PERSON] та на момент смерті останньої разом з нею не проживала. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Представник відповідача Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1в судове засідання не з`явився, судом повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, попередньо подав заяву, зареєстровану судом 14.04.2023 року за вх.№9126 про розгляд справи без участі представника. \~ \~ \~ \~Заслухавши позивача [PERSON] та її представника адвоката Бойко З.С.,представника відповідача [PERSON] адвоката Дубовенка В.М., зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, та в поданих учасниками справи заявах по суті справи (відзиві на позов та відповіді на відзив), дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК Українивизначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1\~ст.5 ЦПК України), при цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.1\~ст.13 ЦПК України). За змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тим самим, об`єктом захисту, в т.ч., судового, є порушене, невизнане або оспорюване право особи. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із обранням відповідного способу захисту. При цьому, враховуючи норми ч.3 ст.13, ст.49 ЦПК України, позивач, який вважає, що його суб`єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову, - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та обґрунтування необхідності його захисту. Тобто, підстави позову визначає позивач і такими є обставини, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, у зв`язку з чим та в силу принципу диспозитивності цивільного процесу, суд не наділений повноваженнями змінювати підстави позову, на відміну від застосування норми закону, яку суд може змінити, якщо її дія не поширюється на правовідносини сторін. Крім того, суд, вирішуючи спір, надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення з позовом до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. З огляду на зазначене, судом встановлено та підтверджується матеріалами спадкової справи №242/2018 до майна померлої [INFO] [PERSON] , заведеною 10 травня 2018 року Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою №1, що кімната під номером [NUMBER] , що знаходиться у [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07 листопада 2011 року, посвідченого нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Зубко О.П., зареєстровано в реєстрі за №7181, належала на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] . Також встановлено, що за життя [PERSON] 18 грудня 2013 року склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Кіровоградської міської державної нотаріальної контори №1 Нікітенко О.В., зареєстрований в реєстрі за №2-334, за яким належну їй на праві приватної власності квартиру (кімнату) під номером [ADDRESS] , заповідає [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №36132059, виданого 18.12.2013 року до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є: тип реєстрації: реєстрація заповіту; вид заповіту: заповіт; номер у Спадковому реєстрі: 55499952; номер в реєстрі нотаріальних дій: 2-334; місце посвідчення: Кіровоградська міська державна нотаріальна контора № 1; дата посвідчення: 18.12.2013 року; місце зберігання: Кіровоградська міська державна нотаріальна контора № 1; заповідач: [PERSON] , [INFO] . Крім того, відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №51852515 від 10.05.2018 року у Спадковому реєстрі наявна інформація про зазначений заповіт, стан заповіту: чинний. 20 листопада 2017 року [PERSON] , [INFO] , померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Кропивницьким міським відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про що складено відповідний актовий запис №2996 та після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якого входить кімната під номером [ADDRESS] . Відповідно до ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга\~статті 1220 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 1221 ЦК України\~місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1223 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частина 3 статті 1268 ЦК України\~визначає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частинами першою та другою\~статті 1269\~ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття\~спадщини встановлюється\~строк у\~шість місяців,\~який починається\~з часу\~відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~ст.1270 ЦК України. Відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною (ч.1 ст.1270, ч.ч.1, 5 ст.1273 ЦК України). З копії спадкової справи №242/2018 до майна померлої [INFO] [PERSON] , заведеної 10 травня 2018 року Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою №1, судом також встановлено, що з заявою про прийняття спадщини за законом, яка зареєстрована під №583, 10 травня 2018 року звернулася спадкоємець за законом першої черги донька спадкодавця [PERSON] [PERSON] . При цьому, відповідно до довідки КП «Житлово- експлуатаційна організація № 2» міської ради м. Кропивницького №2005 від 10.05.2018 року, [PERSON] , [INFO] , проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] в період з 07.12.2011 року по день смерті [INFO] . Разом з нею за вказаною адресою проживали та були зареєстровані: донька [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 25.07.2016 року; онука [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована з 01.02.2013 року. Крім того, за інформацією Відділу реєстрації місця проживання особи Міської ради м. Кропивницького №989 від 14.05.2018 року, що міститься у картотеці відділу, станом на 20.11.2017 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] (зареєстрована з 25.07.2016 року); [PERSON] , [INFO] (зареєстрована з 01.02.2013 року); [PERSON] , [INFO] (зареєстрована з 07.12.2011 року, знята з реєстрації у зв`язку з державною реєстрацією смерті [INFO] ). 10 квітня 2019 року спадкоємець за законом першої черги [PERSON] звернулася до Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 з заявою, яка зареєстрована під №508, про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка складається з кімнати під №7, розташованої у [ADDRESS] та 10 квітня 2019 року останній видано свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 Тимко О.В. посвідчено,та зареєстровано в реєстрі за №1-193, що на підставі ст.1261 ЦК України спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1953 року народження, яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] , 1975 року народження, та спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з кімнати під [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу 07 листопада 2011 року за реєстром № 7181, зареєстрованого ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 28 листопада 2011 року, номер запису: 63750, в книзі: 178, реєстраційний номер: 31876572. Право власності на зазначену квартиру за [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10 квітня 2019 року, номер запису про право власності:31113476, підстава для державної реєстрації: свідоцтво про право на спадщину серії 1-193, видане 10.04.2019 року Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 1. Також, судом встановлено, що 01 липня 2020 року спадкоємцем за заповітом [PERSON] подана заява до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яка зареєстрована під № 695, за якою просить видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченим 18 грудня 2013 року Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 1, зареєстровано в реєстрі за № 2-334, яка (спадщина) складається з кімнати під №7, що знаходиться в [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 Тимко О.В. про відмову у вчинені нотаріальної дії № 949/02-31 від 01 липня 2020 року, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 18 грудня 2013 року Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 1, зареєстровано в реєстрі за № 2-334 після смерті [PERSON] , 1953 року народження, померлої [INFO] , на кімнату під [ADDRESS] , з тих підстав, що 10 травня 2018 року заява про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у встановлений законом строк була подана донькою померлої [PERSON] , заява №583, заведена спадкова справа №242/2018. Заява про прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у встановлений законом строк, - не подавалась. Згідно даних довідки про реєстрацію місця проживання особи №650/03/1, сформованої 05 червня 2020 року місце проживання [PERSON] з 01 лютого 2013 року зареєстровано в [ADDRESS] . Згідно довідки №2005, виданій 10 травня 2018 року КП «ЖЕО №2 МРМК» за адресою [ADDRESS] на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] разом з нею проживали та були зареєстровані: донька - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 25.07.2016 року; онука [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 01.02.2013 року. 10 квітня 2019 року Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий номер №1-193, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] на кімнату під № 7, що знаходиться в [ADDRESS] на ім`я доньки померлої [PERSON] . В абзаці 3 пункту 23\~постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7\~ роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно -\~правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.\~\~\~\~\~\~ Заінтересована особа, яка вважає, що її право на спадкування порушено, може звернутися до суду з позовною заявою\~ про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, оскільки дане свідоцтво може бути визнане недійсним тільки в судовому порядку. Верховний суд у справі №414/811/17 від 11.12.2019 року дійшов висновку про те, що порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, яким в даному випадку є позивач як спадкоємець за заповітом, є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсним.\~ З огляду на викладене вище, позивач, звертаючись до суду з позовом, предметом якого є визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, як на підставу позовних вимог зазначила, що вона як спадкоємець за заповітом фактично прийняла спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки на момент смерті спадкодавця та на час відкриття спадщини її місце проживання було зареєстроване за адресою проживання спадкодавця, та вона фактично постійно проживала за вказаною адресою разом із спадкодавцем, здійснюючи догляд за останньою, так як спадкодавець потребувала сторонньої допомоги, крім того, Кропивницька міська державна нотаріальна контора №1 під час оформлення спадщини на відповідача [PERSON] , не з`ясувала кола всіх спадкоємців, не перевірила наявність заповіту в Єдиному реєстрі заповітів та спадкових справ, на підставі чого оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] після смерті спадкодавця [PERSON] порушує її (позивача) законні права та інтереси. Заперечуючи щодо заявленого предмета та підстав позову відповідач [PERSON] вказала, що позивач не прийняла спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки не проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тим самим не проявила власного волевиявлення на прийняття спадщини за заповітом, при цьому, той факт, що позивач зареєстрована за адресою місця проживання спадкодавця, не свідчить про те, що вона проживала разом із спадкодавцем, відповідно позивач не має правових підстав для оспорювання свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого за законних підставах їй (відповідачу) як іншому спадкоємцю. При цьому, судом відзначається, що принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Відповідно до\~ ч.ч.1,\~3\~ст.1296\~ЦК України спадкоємець,\~який прийняв\~спадщину,\~може одержати\~свідоцтво про\~право на\~спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до\~ч.1\~ст.1297\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1298 ЦК України). Свідоцтво про право на спадщину\~ це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав. При цьому, суд зауважує, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю, який прийняв спадщину, ніяким строком не обмежена. Фактично це означає, що спадкоємець може звернутися із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину і після спливу кількох років з часу відкриття спадщини (зокрема, через відсутність коштів на оформлення спадщини) за умови прийняття ним спадщини у спосіб та строки, визначені цивільним законодавством. Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. \~ \~ \~ \~З аналізу зазначеної правової норми слідує, що основною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним визначено те, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо (п.\~27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008\~р. №\~7). Суд, в свою чергу зауважує, що для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої\~статті 1268 ЦК України\~є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Частиною першою\~статті 29 ЦК України\~визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення\~статті 29 ЦК України\~не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у\~статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема, у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», в редакції Закону, чинного на час виникнення між сторонами спірних правовідносин,\~реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. Суд також зауважує, що сама по собі державна реєстрація позивача за адресою [ADDRESS] не є беззаперечним доказом її постійного проживання на момент смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , за цією адресою реєстрації, та факт постійного проживання разом із спадкодавцем на момент смерті спадкодавця має бути також підтверджено належними та допустимими доказами. При цьому, відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто, позивач, звертаючись до суду, повинен довести належними доказами наявність порушення його прав та законних інтересів. Частина друга\~статті 129 Конституції України\~визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частиною п`ятою\~статті 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду ґрунтується на досліджених судом наявних у справі доказах. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст.77, ч.2 ст.78, ст.79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Таким чином, надання доказів, які мають бути належними, допустимими та достовірними з метою підтвердження своїх вимог та заперечень є процесуальним обов`язком сторін у справі. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При цьому, з письмових доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено, що місце проживання позивача [PERSON] , [INFO] , з 01 лютого 2013 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , що також було зареєстрованим місцем проживання на день смерті і спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . Крім того, відповідно до довідки КП «Житлово- експлуатаційна організація № 2» міської ради м. Кропивницького №2005 від 10.05.2018 року, [PERSON] , [INFO] , проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] в період з 07.12.2011 року по день смерті [INFO] . Разом з нею за вказаною адресою проживали та були зареєстровані: донька [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 25.07.2016 року; онука [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована з 01.02.2013 року. Окрім того, допитані в судовому засіданні свідки, показання яких в порядку ст.76 ЦПК України також є доказами,повідомили суду, зокрема, свідок [PERSON] (зі сторони позивача)пояснила суду, що з позивачем [PERSON] вона познайомилась в 2014 році, коли остання приїхала на тимчасове проживання в с. Маркове, в якому проживала до серпня 2017 року з чоловіком та дитиною. В серпні 2017 року [PERSON] переїхала до м. Кропивницький доглядати за бабусею [PERSON] , так як вона була лежачою та потребувала постійного догляду. Вказала, що [PERSON] проживала з бабусею в кімнаті в гуртожитку. Крім того, вказала, що [PERSON] в період з 2014 року по серпень 2017 року, незважаючи на те, що проживала в с. Маркове, постійно приїздила до м.Кропивницький та привозила бабусі овочі та продукти харчування. Приблизно в кінці осені 2017 року вона (свідок) з чоловіком була проїздом в м.Кропивницький, та в цей час їй зателефонувала [PERSON] , та повідомила, що бабуся погано себе почуває, їй необхідно викликати швидку та попросила забрати її малолітню доньку [PERSON] та відвезти її до баби (матері чоловіка [PERSON] ). Також вказала, що [PERSON] перебувала з бабусею до дня її смерті. Крім того, організацією поховання також займалася [PERSON] . Після поховання бабусі, через деякий час [PERSON] переїхала жити в с. Маркове до батьків чоловіка, при цьому, як їй відомо, в кімнаті в гуртожитку ніхто не залишився проживати, так як [PERSON] (мати позивача) в цей час перебувала на заробітках у Польщі. Також вказала, що [PERSON] проживала в селі тимчасово. Зазначила, що після поховання бабусі, [PERSON] проживала в с.Маркове у батьків чоловіка, поки останній перебував в армії до липня чи серпня 2018 року, а потім вони сім`єю переїхали жити до м. Кропивницького, де орендували житло, а в кімнаті в гуртожитку проживала мати позивача відповідач [PERSON] . Про наявність заповіту, складеного [PERSON] на користь позивача їй, як свідку, нічого не було відомо. Свідок [PERSON] (зі сторони позивача)пояснив суду, що з 2007 року він постійно проживає в гуртожитку [ADDRESS] , з позивачем [PERSON] він знайомий з 2013 року, коли остання переїхала разом з бабусею з м. Херсона до м. Кропивницького, де проживали в кімнаті №7 за зазначеною адресою. Відповідача [PERSON] бачив в гуртожитку в період з 2015 року по 2017 рік. Зазначив, що [PERSON] почала зустрічатися зі своїм майбутнім чоловіком [PERSON] , який також деякий час проживав з ними в зазначеній кімнаті гуртожитку, та, який хотів щоб вони з [PERSON] переїхали в село. Вказав, що баба [PERSON] померла в листопаді, 2017 року, на похованні відповідача [PERSON] не було, так як йому відомо, що остання перебувала у Польщі. Крім того, йому відомо, що [PERSON] тимчасово проживала в селі, але він постійно бачив її в гуртожитку з чоловіком. Зазначив, що після смерті баби, [PERSON] проживала в кімнаті ще приблизно три місяці та зараз там проживає [PERSON] . Свідок [PERSON] (зі\~сторони відповідача) пояснила суду, що відповідач [PERSON] зустрічалась та проживала з її (свідком) сином приблизно з 2008 року впродовж 8-ми років. Коли [PERSON] було приблизно 15 років, [PERSON] з її сином вирішили поїхати на заробітки, при цьому, [PERSON] не захотіла проживати з бабусею [PERSON] в селищі Новому, де вони на той час проживали, а тому залишилась сама проживати в квартирі її сина на 101-му мікрорайоні в м.Кропивницькому. Відповідач [PERSON] разом з її сином їздили на заробітки то на три місяці, то на пів року. В цей час [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , продала квартиру в селищі Новому м. Кропивницького та вирішила переїхати до м. Херсону. Потім, коли [PERSON] закінчила школу, вона поїхала до баби в м. Херсон, однак прожила [PERSON] з онукою [PERSON] в м. Херсоні недовго, так як там у них щось не склалося, та вони вирішили повернутися до м. Кропивницького, де приблизно в 2012-2013 роках, точної дати не пам`ятає, [PERSON] придбала малосімейку в гуртожитку, де проживали всі втрьох, а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Після повернення [PERSON] з [PERSON] з м. Херсону, [PERSON] , яка була на заробітках, допомагала матеріально своїй матері та доньці. По приїзду до України, [PERSON] повернулась на проживання в кімнату в гуртожитку. Побувши приблизно три місяці, а може й пів року, [PERSON] знову поїхала за кордон, при цьому, [PERSON] деякий час проживала разом з [PERSON] , та приблизно через пів року після купівлі кімнати в гуртожитку, [PERSON] вийшла заміж та переїхала жити в село, та в цей час вона (свідок) разом зі своїм чоловіком доглядала за [PERSON] . Також вказала, що після одруження [PERSON] до місця проживання [PERSON] , - не поверталась. За тиждень до смерті [PERSON] , вона (свідок) відвідувала [PERSON] , при цьому, [PERSON] вона не бачила. Крім того, вказала, що їй, як свідку про такий документ як «заповіт», - нічого не відомо, та їй ніхто про нього нічого не розповідав. Щодо поховання [PERSON] вказала, що [PERSON] постійно відкладала гроші «на всяк випадок», та зі слів [PERSON] їй (свідку) відомо, що вона висилала [PERSON] , яка займалася організацією поховання [PERSON] , гроші на її поховання. Свідок [PERSON] (зі сторони відповідача)пояснила суду, що проживає по сусідству в кімнаті [ADDRESS] . Сім`ю [PERSON] знає з того моменту, як вони приблизно в 2010-2011 роках вселилися в кімнату [ADDRESS] , в якій спочатку проживала [PERSON] з онукою [PERSON] , а десь приблизно через рік з ними почала проживати донька [PERSON] та мати [PERSON] . Вказала, що [PERSON] за станом здоров`я потребувала сторонньої допомоги, та за нею здійснювала догляд [PERSON] , та в той час, коли [PERSON] була відсутня, допомогу у догляді також надавали сусіди. [PERSON] померла восени, 2017 року, та за декілька днів до її смерті, вона бачила біля неї ( [PERSON] ) її онуку [PERSON] , з якою також зустрічалися на спільній кухні. Зазначила, що після смерті [PERSON] в кімнаті проживала [PERSON] , та зараз кімната зачинена, так як [PERSON] перебуває за кордоном. Зазначила, що позивач [PERSON] не проживала постійно в кімнаті [ADDRESS] , і, зокрема, після вселення в кімнату проживала приблизно років два, після чого вийшла заміж та проживала разом з чоловіком в селі, де, зі слів [PERSON] , їм купили будинок і [PERSON] робила там ремонт. Також зазначила, що догляд за [PERSON] здійснювала її донька [PERSON] , а в ті періоди, коли вона була за кордоном, то за [PERSON] здійснювали догляд її онука [PERSON] , їх родичка на ім`я [PERSON] та сусідка [PERSON] . Їй (свідку) також відомо, що саме [PERSON] утримувала сім`ю, бабуся [PERSON] також отримувала пенсію. На момент смерті [PERSON] [PERSON] була за кордоном, однак вона висилала гроші на поховання матері [PERSON] . Свідок [PERSON] (зі сторони відповідача) пояснила суду, що з позивачем та відповідачем є сусідами в гуртожитку, що в будинку [ADDRESS] , причому вона (свідок) проживає в кв. [ADDRESS] , а позивач з відповідачем та бабусею проживали в квартирі [ADDRESS] , та, крім того вони вселилися в кімнату у 2011 році, та коли [PERSON] вийшла заміж, то вона виїхала на проживання в сільську місцевість, у неї народилася дитина, але час від часу вона приїжджала в м.Кропивницький та навідувала, однак не проживала, за вказаною адресою маму [PERSON] та бабусю [PERSON] , яка була лежачою та потребувала стороннього догляду, який здійснювала донька [PERSON] . Чи проживала за вказаною адресою в кімнаті №7 на момент смерті [PERSON] [PERSON] вона (свідок) повідомити не може, так як відносини між нею та вказаними особами були не настільки близькі, однак, зазначила, що вона бачила [PERSON] , яка інколи виходила на спільну кухню, і, яка, можливо, і доглядала за бабусею, але чи проживала вона при цьому постійно за вказаною адресою їй (свідку ) не відомо. Про наявність заповіту вона дізналась лише тоді, коли [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] . Свідок [PERSON] \~(зі\~сторони відповідача) пояснила суду, що з 1990 року вона проживає в кімнатах [ADDRESS] та приблизно останніх 11-12 років вона спілкується з відповідачем [PERSON] , яка проживає по сусідству в кімнаті [ADDRESS] , що після вселення приблизно в 2011-2012 роках в кімнату [ADDRESS] , в ній проживали [PERSON] , її донька [PERSON] та онука [PERSON] . Потім [PERSON] вийшла заміж та не проживала в гуртожитку. Зазначила, що їй відомо і вона бачила, що догляд за [PERSON] здійснювала [PERSON] .В свою чергу, [PERSON] почала інколи бачила в гуртожитку вже тоді, коли вона винаймала квартиру в м. Кропивницькому та приходила до матері [PERSON] в гості. Вказала, що [PERSON] та її хвора мати [PERSON] постійно проживали в кімнаті №7. Зазначила, що коли [PERSON] померла, [PERSON] перебувала за кордоном на заробітках, при цьому, в цей період вона бачила в гуртожитку декілька разів [PERSON] , але чи вона там постійно проживала, - вказати не може. Їй також відомо, що в той час, коли [PERSON] була за кордоном, [PERSON] лише навідувалась до [PERSON] , при цьому, їх сусідка [PERSON] допомагала доглядати за [PERSON] , та, крім того, до неї ( [PERSON] ) приходила ще якась жінка. Про такий документ, як «заповіт» їй нічого не відомо, та [PERSON] про заповіт їй нічого не розповідала. Аналізуючи покази зазначених свідків в їх сукупності, судом відзначається, що свідки підтвердили суду ту обставину, що як на момент смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , так і до дня смерті спадкодавця позивач [PERSON] проживала разом із спадкодавцем за адресою свого та спадкодавця місця реєстрації, яким є [ADDRESS] , здійснюючи догляд за спадкодавцем, при цьому, відповідач [PERSON] на момент смерті спадкодавця перебувала за межами України. Крім того, судом також встановлено, що відповідно до свідоцтва про поховання, виданого повторно 26.05.2021 року комунальним підприємством «Ритуальна служба» за реєстраційним номером № 2582, [PERSON] [INFO] здійснила поховання померлої [PERSON] на дільниці №4, ряд № [NUMBER] , місце №39 кладовища, розміщеного в м.Кропивницький. При цьому, суд не приймає до уваги та вважає неналежним доказом, надану стороною відповідача довідку Марківської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області від 28.01.2020 року за №26, в якій зазначено про те, що [PERSON] та [PERSON] проживають на території сільської ради, так як в ній не зазначено період, з якого часу [PERSON] проживає на території сільської ради, а так само чи є це проживання постійним чи тимчасовим. Згідно з пунктами 3.21, 3.22 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції на момент відкриття спадщини, визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. В свою чергу, частина третя\~статті 1268 ЦК України\~вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. З огляду на викладене вище та дослідивши докази по справі на предмет їх належності, допустимості, достовірності та в їх сукупності, судом встановлено, що на час відкриття спадщини після смерті\~спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , кімната [ADDRESS] була постійним фактичним місцем проживання позивача [PERSON] , тим самим, суд дійшов висновку про те, що позивач належними та допустимими доказами довела факт прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] ,\~а саме: фактичне проживання разом із спадкодавцем на час його смерті, що відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України свідчить про своєчасність прийняття спадщини, на підставі чого позивач, як спадкоємець за заповітом своєчасно прийняла спадщину, що відкрилася після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , та, відповідно набула права на спадкове майно, та, як наслідок, встановлено факт порушення прав позивача оспорюваним свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10 квітня 2019 року, видане відповідачу [PERSON] та посвідчене державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 Тимко О.В., зареєстровано в реєстрі за №1-193. Крім того, судом відзначається, що відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо); вживають заходів щодо охорони спадкового майна; видають свідоцтва про право на спадщину. На нотаріусів може бути покладено вчинення інших нотаріальних дій згідно із законом (ч.2 ст.34 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до п.п.2.1, 2.2, 2.3 Глави 10\~Розділу 2\~Порядку №\~296/5спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту. Тобто, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та повідомляє про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Окрім того, пунктом 4.10 Глави 10\~Розділу 2\~Порядку №\~296/5передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком (п.4.11 Глави 10 Розділу 2 Порядку № 296/5). Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Відповідно до п.1.1, 1.2 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції на момент відкриття спадщини, спадщина відкривається\~внаслідок смерті\~особи або\~оголошення її\~померлою. При зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття (п. 3.2\~ Глави 10 Розділу II Порядку № 296/5). Тим самим, на нотаріуса покладено обов`язок щодо повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, про наявність заповіту, про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, а також здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. З огляду на зазначене, суд вважає, що державний нотаріус Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 на порушення\~вимог Закону «Про нотаріат», п.п.1.2, 2.2, 3.2 Розділу ІІ Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції від 22 лютого 2012 року № 296/5, за матеріалами спадкової справи №242/2018 до майна померлої [INFO] [PERSON] , встановивши наявність в Спадковому реєстрі заповіту, складеного заповідачем [PERSON] на користь спадкоємця [PERSON] ( [PERSON] ), не вчинив дій для повідомлення спадкоємця за заповітом про наявність останнього, не вчинив дій щодо розшуку спадкоємця за заповітом, зокрема, й засобами публічного оголошення або повідомлення у пресі, якщо йому не було відомо про місце проживання або місце роботи спадкоємця. Вирішуючи в порядку ст.141 ЦПК України питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд зазначає, що судові витрати по справі складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, при цьому, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого та враховуючи, що позов задоволено, то сплачений позивачем при пред`явленні позову до суду судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,\~

Outcome: approved