Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

У травні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивув тим, що з 23 лютого 2002 року перебуває у шлюбі з відповідачем. В шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] , який на даний час вже повнолітній. Спільне життя між подружжям не склалося через відсутність взаєморозуміння у подружньому житті, різні погляди на сімейні відносини, що призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного. Позивач не бажає продовжувати спільне життя. Вказав, що вони з відповідачем не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбні стосунки, за таких умов подальше спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливим, оскільки це суперечить його інтересам. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.05.2023 провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи у судове засідання. У судове засідання позивач не з`явився, від представника позивача надійшла заява в якій просила проводити розгляд справи у її відсутність та у відсутність позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, однак надала заяву, в якій позовні вимоги визнала, проти розірвання шлюбу не заперечувала та розгляд даної справи просила проводити у її відсутність. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідач визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку із чим поданий позов підлягає повному задоволенню. Суд, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. У відповідності до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Сторони перебувають у шлюбі з 23.02.2002, що був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Саксаганського районного управління юстиції м. Кривого Рогу, про що зроблено відповідний актовий запис № 93. В шлюбі мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час вже повнолітній. Із пояснень позивача вбачається, сім`я фактично розпалась через різні погляди на сімейні відносини, втрату взаєморозуміння у подружньому житті. Фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства припиненні між подружжям. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що сім`я даного подружжя розпалась остаточно, призначення терміну на примирення не потребує, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, крім того, сторони наполягали на розірванні шлюбу, у зв`язку із чим, шлюб слід розірвати. На підставі ст.ст. 21, 24, 110-112, 114 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved