Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, визначити місце проживання малолітніх дітей разом з матір`ю, стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дітейу розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 1984,80 грн. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 03.12.2019 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачкою. Сторони мають різні характери, погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, почуття любові один до одного та взаємопорозуміння втратили, фактично шлюбні стосунки не підтримують, внаслідок чого спільне життя стало суперечити інтересам позивачки, тому вона вважає, що шлюб підлягає розірванню. Також позивачка переконана, що їх сини повинні проживати разом з нею в квартирі, де вони зареєстровані, та яка належить на праві приватної власності матері позивача - [PERSON] , або за місцем тимчасового перебування позивача. Позивачка спроможна забезпечити дітей всім необхідним для нормального життя, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, тоді як відповідач самоусунувся від матеріального забезпечення своїх дітей, діти знаходяться на повному утриманні матері. Вона постійно слідкує за станом здоров`я дітей, їх розвитком, виховує та піклується про них, у неї з синами психологічний контакт, взаємна прив`язаність один до одного. Тому відповідач, як батько, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу). У зв`язку з викладеним, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. Представник позивачки в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про проведення судового засідання без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі та висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [PERSON] за місцем проживання матері, [PERSON] , а також просила при винесенні рішення по справі врахувати вищезазначений висновок. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 03.12.2019 року між сторонами укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №243. Від вказаного шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 12.12.2019 року Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №527; та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 17.12.2020 року Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №576. [PERSON] та її малолітні діти, [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить на праві приватної власності матері позивача - [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 17.08.2017 року, посвідченого державним нотаріусом Теплодарської міської державної нотаріальної контори Одеської області Панасюк А.В., зареєстрованого в реєстрі за №478 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №94886894 від 17.08.2017 року. На початку Російської збройної агресії проти України, позивачка разом з дітьми виїхала до міста Оснабрюк, Німеччина, де проживають на теперішній час. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Враховуючи те, що подружнє життя у сторін не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, суд вважає, що подальше збереження шлюбу подружжя суперечить їх інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Вирішуючи позовні вимоги в частині визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір`ю, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Частиною 1 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. 15.06.2023 року виконавчий комітет Біляївської міської ради Одеського району Одеської області ухвалив рішення №126 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітніх, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання матері, [PERSON] , [INFO] ». Висновком органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітніх, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання матері, [PERSON] , [INFO] , визнано за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей за місцем проживання їх матері. За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно.Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Судом встановлено, що малолітні діти [PERSON] , [PERSON] проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, як про це зазначає позивач та вказаний факт не заперечується відповідачем. Таким чином, враховуючи те, що визначення місця проживання дітей разом з матір`ю не суперечитиме їх інтересам, а також враховуючи висновок органу опіки та піклування Біляївської міської ради Одеського району Одеської області, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог в частині визначення місця проживання дітей разом з матір`ю. При цьому, визначення судом місця проживання дітей з матір`ю, жодним чином не позбавляє права відповідача брати активну участь у їх вихованні, спілкуванні з ними. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Враховуючи те, що утримання дітей - це обов`язок батьків, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно із ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до суду 02.01.2023 року, тому аліменти повинні бути стягнуті саме з цієї дати. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 1984,80 грн. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментіввідповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір на користь держави у розмірі 1073,60 грн. компенсується за рахунок відповідача.

Outcome: approved