Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

28 жовтня 2021 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування у особі виконавчого комітету Мологівської сільської ради об`єднаної територіальної громади, про позбавлення батьківських прав, просять суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Свої вимоги обґрунтовують тим, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , є донькою відповідача [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Шабівської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області № 103/2021 від 07 жовтня 2021 року було вирішено встановити піклування над неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , що відповідає її інтересам та призначити [PERSON] піклувальником над неповнолітньою. Зазначене рішення було обумовлено тим, що [PERSON] притягується до кримінальної відповідальності за скоєння ним низки кримінальних злочинів, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 155, ч.2 ст. 156 КК України, які відносяться до категорії тяжких та особо тяжких злочинів і які були скоєні у період 2020 - 2021 років на ґрунті сексуального насильства відносно доньки своєї співмешканки [PERSON] , неповнолітньої [PERSON] , а також відносно своєї власної доньки - [PERSON] . Справа перебуває на розгляді у Білгород - Дністровському міськрайонному суді. Злочини відносно неповнолітньої доньки відповідач скоїв під час сумісного проживання в одному будинку, з адресою реєстрації, що унеможливило їх подальше проживання. Дії, скоєнні відповідачем стосовно власної доньки, були злочинними, вони самі по собі свідчать про його жорстоке поводження до неї. Крім скоєння злочину, відповідач також регулярно залишав її на самоті по декілька днів і ніяким чином не турбувався її життям та навчанням школі в цей період, своїх обов`язків з приводу виховання він не виконував і досі не виконує. Позивачка зазначає, що з огляду на такі дії відповідача, вона категорично заперечує проти сумісного проживання з відповідачем, а також від того, щоб він в подальшому здійснював стосовно неї батьківські обов`язки та заявляв права на будь - які сторони її життя та наполягає на позбавленні відповідача батьківських прав. З вказаних вище підстав позивачі і звернулися до суду з даним позовом. 14 жовтня 2022 року від відповідача до суду наданні письмові заперечення на позовну заяву, відповідно до яких просить суд у задоволені позовних вимог позивачам відмовити, вказуючи, що його вину у скоєнні кримінального правопорушення не доведено, злочинів відносно доньки не робив, вважає, що суд його виправдає, доньку ніколи на самоті не залишав, постійно піклувався про її життя, лікував після отриманих нею травм, державну допомогу витрачав на доньку. В своїх запереченнях заявив клопотання про зупинення провадження у справі та виклик свідків. Оскільки вказані клопотання надані відповідачем з порушенням строку, вони без поважних причин не були заявлені в підготовчому засіданні, оскільки відповідач не зазначив жодної причини пропуску зазначеного строку та не просив його поновити, суд відповідно до ст. 222 ч. 2 ЦПК України залишає їх без розгляду. Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі. 02 листопада 2021 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до її підготовчого розгляду. 08 лютого 2022 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволені. В судовому засіданні була вислухана думка неповнолітнього позивача [PERSON] , у присутності психолога [PERSON] , адвоката та представника служби у справах дітей, яка пояснила, що не бажає проживати з батьком, підтвердила, що останній вчиняв відносно неї неправомірні дії, було багато випадків коли він її залишав саму, не займався нею. Зазначила, що в теперішній час в неї є родина, вона не хоче мати нічого спільного з біологічним батьком, все що зазначено в позовних вимогах вона підтримує, все відповідає дійсності, це все правда, та наполягає на позбавленні батька батьківських прав. Психолог [PERSON] підтвердила кожний факт, який зазначила дитина, оскільки вона працює в центрі, де дитина проходила реабілітацію. Відповідач в судовому засіданні з позовними вимогами не погодився, вказуючи, що все, що зазначено в позовних вимогах є неправдою, не відповідає дійсності, він займався вихованням та утриманням доньки, просив відмовити у задоволені позову. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала викладене у позові, просила суд позовні вимоги задовольнити. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Вислухавши сторін по справі, з`ясувавши думку [PERSON] , допитавши в якості свідка [PERSON] , вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що дійсно відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка відповідно до свідоцтва про зміну імені, 20 жовтня 2022 року змінила прізвище, по батькові на [PERSON] . (а.с.147) Мати неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . (а.с. 48) 15 квітня 2020 року до служби у справах дітей Мологівської сільської ради звернулась [PERSON] з заявою про тимчасове влаштування до своєї родини племінниці [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з залишенням неповнолітньої без батьківського піклування, оскільки мати дитини померла, а батько був затриманий Білгород - Дністровським ВП ГУНП в Одеській області за підозрою у вчинені кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 155 КК України, стосовно неповнолітньої. Наказом служби у справах дітей від 19.04.2021 року №3 доповнено наказ про тимчасове влаштування [PERSON] , [INFO] , яка залишилася без батьківського піклування від 15 квітня 2021 року № 2, а саме: підставою влаштування неповнолітньої до родичів є ухвала Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.04.2021 року, справа № 495/2720/21 про застосування відносно батька [PERSON] запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» строком до 13 червня 2021 року за підозрою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 155 КК України. (а.с. 49, 58-60) Також даною ухвалою передбачена заборона [PERSON] спілкуватись із свідками в кримінальному провадженні, так як [PERSON] виступає свідком в кримінальному провадженні у підозрі [PERSON] у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 155 КК України йому заборонено спілкуватись з донькою. Наказом служби у справах дітей Мологівської сільської ради від 19 квітня 2021 року № 5 [PERSON] , [INFO] , взято на облік дітей, які залишилися без батьківського піклування. 16 квітня 2021 року [PERSON] звернулась до служби у справах дітей з повідомленням, що перебуваючи в їх родині, [PERSON] почала розповідати про неодноразові домагання батька до неї сексуального характеру. За клопотанням служби у справах дітей від 19 квітня 2021 року № 01-12/91 [PERSON] , [INFO] було влаштовано до денного стаціонару Центру соціально - Психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород - Дністровської райдержадміністрації з метою проведення відповідної роботи з психологами Центру, в цей же день отримано повідомлення та протокол роботи закладу про скоєння по відношенню до неповнолітньої фізичного, психологічного та сексуального насилля з боку батька. У зв`язку з отриманою інформацією було направлено лист від 19 квітня 2021 року № 01-12/92 до Білгород - Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, щодо внесення факту вчинення батьком [PERSON] насильства (фізичного та психологічного, сексуального) по відношенню до доньки [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань та порушити з даного приводу кримінальне провадження. Білгород - Дністровським РВП ГУНП в Одеській області листом від 23 квітня 2021 року № 63/7588 повідомлено, що 20 квітня 2021 року дане звернення зареєстроване за № 3496 від 20 квітня 2021 року вхідної кореспонденції відділу, за № 5016 від 20 квітня 2021 року в інформаційно - телекомунікаційній системі інформаційного порталу Національної поліції України та долучено до матеріалів кримінального провадження № 12021162240000409. 22 квітня 2021 року від Центру соціально - психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород - Дністровської райдержадміністрації до служби у справах дітей Мологівської сільської ради надійшов другий протокол роботи з неповнолітньою [PERSON] в якому викладені інші випадки вчинення насильства з боку батька до дитини. Даний протокол листом від 23 квітня 2021 року № 01-12/98 направлений до Білгород - Дністровського РВП ГУНП в Одеській області з метою доручення до попередньої заяви стосовно внесення факту вчинення батьком насильства до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 20 травня 2021 року [PERSON] вибула з денного перебування в Центрі соціально - психологічної реабілітації дітей у зв`язку з проходженням курсу реабілітації. 20 серпня 2021 року рішенням виконавчого комітету Мологівської сільської ради № 247 [PERSON] відповідно до п.п. 9,21, 22, 24 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМ України від 24 вересня 2008 року № 866, надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням № 103/2021 від 07.10.2021 року виконавчим комітетом Шабівської сільської ради, встановлено піклування над неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , та призначено [PERSON] піклувальником. В теперішній час дитина перебуває в родині піклувальника. В судовому засіданні також оглянутий висновок судово - психіатричного експерта № 334 стосовно [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] ознак будь - якого хронічного психічного розладу, недоумства, іншого хворобливого стану психіки, в тому числі, тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, він за своїм психічним станом здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, в застосуванні примусових заходів медичного характеру не потребує. Оглянутий висновок судово - психіатричної експертизи № 304 стосовно [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] ознак відставання в психічному розвитку не виявляє, вона може правильно сприймати важливі для справи обставини. За характером випробувана спокійна, довірлива, слухняна. В силу своїх вікових і індивідуально - психологічних проявів, а також особливостей самої ситуації випробувана не в повній мірі могла осмислювати як зовнішню, так і внутрішню картину ситуації, що досліджується в справі, тобто перебувала у безпорадному стані. Дії підозрюваного дівчинка усвідомлювала більшою мірою як агресивні по відношенню до себе, що викликають страх, сором і приниження, не дивлячись на формальне розуміння сексуальної спрямованості батька. У неї відзначалася розгубленість, страх, стан високої нервово - психічної напруженості, що істотно знижувало її здатність до надання опору ґвалтівникові. Дівчинка не здатна була аналізувати і передбачити наслідки кримінальної ситуації (морально - етичний, фізіологічний компонент), тобто у неї спостерігалося часткове усвідомлення скоєних з нею дій. Досліджувана в справі ситуація стала для під експертної серйозною психотравмою, вплинула на формування її характеру, особистісних проявів, відносин з оточуючими, тому експертна комісія не рекомендує участь її в судовому засіданні, щоб уникнути подальшої психотравматизації дитини. Патологічної схильності до фантазування вона не виявляє, рівень сугестивності і підкореності досить високий, що характерно для дітей її віку, орієнтованих на повагу до дорослого авторитету, проте випробувана в ряді випадків виявляє достатню резистентність до відстоювання думки. У відповідності до ч.4,5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. 5. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Так, у відповідності до наявного в матеріалах справи Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування, з метою захисту прав та законних інтересів [PERSON] , [INFO] , вважає: доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Висновок обґрунтований тим, що держава здійснює захист дітей від сексуального насильства (у тому числі від сексуальної експлуатації та вчиненого з боку батьків або осіб, які їх замінюють), а також дітей, які постраждали від такого насильства або стали його свідками (очевидцями). Загроза життю або здоров`ю дитини - обставини, що можуть привести чи призвели до тяжких наслідків для життя, стану здоров`я та розвитку дитини, зокрема тяжкої, у тому числі невиліковної хвороби, тілесних ушкоджень або заподіяння шкоди нормальному фізичному, психічному розвитку дитини, у зв`язку з чим вона потребує допомоги. З неповнолітньою [PERSON] ) проведено бесіду, протокол від 26 листопада 2021 року стосовно бажання позбавити батьківських прав її батька. В ході бесіди неповнолітньою було повідомлено, що після того, як батьком були скоєні злочинні дії стосовно неї сексуального характеру, про що наявні кримінальні провадження, вона не уявляє сумісного проживання з батьком, подальшого виконання ним своїх батьківських обов`язків. Таке відношення батька до неї, нанесло їй непоправну психологічну травму, після чого взагалі не вважає його за батька та навіть не може його так називати. Також у [PERSON] наявний великий страх перед батьком, що він може якимось чином нанести їй фізичну чи моральну шкоду, також окрім сексуального насильства батько часто жорстоко з нею поводився, залишав саму вдома на декілька днів, ніяким чином не піклувався про неї в цей період, матеріально самоусунувся від забезпечення своєї дитини ще з квітня 2021 року. Піклувальник [PERSON] повністю підтримує свою підопічну стосовно позбавлення батьківських прав [PERSON] та з даного приводу повідомила, що подала позовну заяву до суду виключно через бажання самої [PERSON] , яка після вчиненого відносно неї сексуального насильства з боку батька має велику психологічну травму. Вказаний висновок органу опіки та піклування був затверджений рішенням № 17 від 21 січня 2022 року виконавчого комітету Мологівської сільської ради «Про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] ». Не погоджуючись з позовними вимогами, відповідач надав до матеріалів справи в якості доказів фото на флешці, де зображений він з дитиною; характеристику [PERSON] , подяку батькам; квитанції приватбанку про перерахування [PERSON] коштів 11.12.2021 року у розмірі 1000 грн та 10.01.2022 року у розмірі 1000 грн. Нормативне обґрунтування. При розгляді справи, суд враховує вимоги ч. 8, 9 ст. 7 Сімейного Кодексу України про те, що регулювання сімейних відношень має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У силу положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей , поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Пунктами 15,16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В постанові ВС від 09 листопада 2020 року, справа № 753/9433/17, ВС зазначив: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.» В Постанові від 17 червня 2021 року, справа № 466/9380/17 ВС зазначив наступне: «Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». Оцінка аргументів сторін, Висновки суду. Фактичними матеріалами справи та приєднаними доказами, а також висновком виконавчого комітету Мологівської сільської ради підтверджено неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків у відношенні до неповнолітньої доньки [PERSON] , здійснення по відношенню до дитині дій, які спричинили неповнолітній психологічну травму. Як пояснила сама неповнолітня [PERSON] , після того, як батьком скоєнні злочину стосовно неї сексуального характеру, про що наявні кримінальні провадження, вона не уявляє сумісного проживання з батьком, подальшого виконання ним своїх батьківських обов`язків. Таке відношення батька до неї, нанесло їй непоправну психологічну травму, після чого взагалі не вважає його за батька та навіть не може його так називати. В неї наявний великий страх перед батьком, того що він може якимось чином нанести їй фізичну чи моральну шкоду, також окрім сексуального насильства батько часто жорстоко з нею поводився, залишав саму двома на декілька днів, ніяким чином не піклувався про неї в цей період, матеріального самоусунувся від забезпечення її. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , пояснив, що дійсно відповідач не надавав допомогу своїй дитині, вже після звернення позивачів до суду перерахував допомогу, у дитини наявний страх до батька після здійснення ним неправомірних дій щодо неї, про що вона йому неодноразово повідомляла. За направленням служби у справах дітей з неповнолітньою було проведено роботу психологами Центру соціально - психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород - Дністровської райдержадміністрації з психологічного аналізу роботи з дитиною, зроблений висновок, що випадки насильства з боку батька (фізичного, психологічного, сексуального) мали місце по відношенню до доньки. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд, враховує висновки щодо застосування відповідних норма права, викладених в Постановах Верховного Суду. В своїй Постанові від 29 вересня 2021 року, справа № 459/3411/18 провадження № 61-10531св21 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив наступне: «відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.» «Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків». Верховний Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Суди попередніх інстанцій при розгляді зазначеної справи врахували, що [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності у зв`язку з невиконанням ним обов`язків щодо виховання дитини. Стосовно нього розглядається кримінальне провадження за фактом побиття малолітньої [PERSON] . Як вказав Львівський апеляційний суд у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 459/2842/19, згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні № 12018140150000925 від 05 червня 2018 року, [PERSON] 30 січня 2020 року повідомлено про підозру у заподіянні малолітній [PERSON] 03 червня 2018 року легких тілесних ушкоджень, а саме: у застосуванні до неї фізичного насильства, яке виразилося в умисному нанесені їй численних ударів руками та ременем, чим потерпілій були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі, тулубі, гомілках, передпліччі, правій кисті, на обох стегнах, в ділянці лівого гомілково-ступневого суглобу. Поведінка батька відносно дитини не змінилася. Відповідач відмовляє у доступі до житла директору та психологу Червоноградського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. [PERSON] висловлює небажання повертатися до батька та просить позбавити [PERSON] батьківських прав. Враховуючи, що у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать, що [PERSON] у порушення вимог статті 150 СК України свідомо не виконує обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, застосовував до [PERSON] фізичне насильство, що спричинило дитині тілесні ушкодження, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав». «У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) було висловлено правову позицію про те, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Разом з тим, у матеріалах справи наявне рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області, як органу опіки та піклування № 197 від 25 жовтня 2018 року «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини», яким затверджено висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] (а. с .11). У цій справі суди на підставі наявних у матеріалах справи доказів дійшли висновку, що відповідач [PERSON] нехтує потребами своєї дочки, порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. [PERSON] не довів зміну своєї поведінки щодо дитини, прагнення здійснювати належне піклування за нею, не спростував, що свідомо нехтував обов`язками батька щодо дочки. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку». Як зазначено в ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі76,77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків, того, що у якнайкращих інтересах дитини [PERSON] буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним, здійсненням відповідачем відносно неповнолітньої дитини фізичного, психологічного, сексуального насильства, що підтверджується психологами, які проводили роботу з дитиною, не доведення відповідачем в судовому засіданні зміну своєї поведінки щодо дитини, прагнення здійснювати належне піклування за нею, не спростування, того що він свідомо нехтував обов`язками батька щодо дочки, у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать, що відповідач у порушення вимог статті 150 СК України свідомо не виконує обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, не вжив жодних умов задля успішного виконання ним своїх батьківських обов`язків, не здійснив жодного дієвого вчинку задля повернення дитини в сім`ю, з урахуванням думки самої дитини [PERSON] , яка не бажає повертатися до батька, який здійснив відносно неї неправомірні дії, висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування у особі виконавчого комітету Мологівської сільської ради об`єднаної територіальної громади, про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вирішення питання щодо судових витрат Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог позивача також підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір за вимогу щодо позбавлення батьківських прав у розмірі 1073, 60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved