Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-22 00:00:00

Позивач в особі представника - адвоката Галдецького Ярослава Анатолійовича звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних. Відповідно до вимог просить стягнути з відповідача заборгованість за період 3 03.01.2020 року по 03.01.2023 року у розмірі 206278, 54 гривень та судовий збір у розмірі 3094,18 гривень. Позов обгрунтовано тим, що 13.06.2008 року ЗАТ "Альфа-Банк" (кредитор) та [PERSON] (відповідач) уклали договір кредиту №490077118 на купівлю автотранспортних засобів (кредитний договір). 12.08.2022 року відбулись позачергові загальні збори акціонерів Акціонерного товариства "Альфа-Банк" якими було прийняте рішення щодо зміни назви Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на Акціонерне товариство "Сенс Банк" місцезнаходження якого м. Київ вул. Велика Васильківська, 100. Відповідно до витягу з Статуту АТ "Сенс Банк", затвердженого Національним Банком України 12.09.2022 року, АТ "Сенс Банк" є повним правонаступником усіх прав та обов`язків АТ "Альфа-Банк". Відповідно до п. 1.1. Кредитор надає Позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в 14 104,58 дол. США, зі сплатою 13,99 процентів річних. Свої зобов`язання за Кредитним договором Кредитор виконав в повному обсязі надавши кредитні кошти. [PERSON] свої зобов`язання за Кредитним договором не виконав в результаті чого утворилась заборгованість. З метою захисту своїх порушених прав та законних інтересів, АТ «АЛЬФА-БАНК» звернулося до Яготинського районного суду Київської області з позовом про стягнення заборгованості. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 20.11.2017 року рішення Яготинського районного суду Київської області від 31.05.2012 яким позовні вимоги задоволені та залишені без змін. Суд зобов`язав стягнути [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 62 977,00 грн, зних: 59 212, 82 грн. заборгованості по сплаті кредиту, 3 355, 40 грн - заборгованість по сплаті процентів, 409, 42 грн. пені. Однак, станом на сьогодні рішення Яготинського районного суду Київської області від 31.05.2012, залишається не виконаним. Представник позивача у судове засідання не з`явився, до суду надав клопотання за яким просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату проведення судових засідань повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання та відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є повідомленим належним чином. Відповідач про поважність причин не з`явлення суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. \~ \~ \~ \~Перевіривши матеріалаи справи та на підставі зазначеного, суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 13.06.2008 року між ЗАТ "Альфа-Банк" та [PERSON] уклали договір кредиту №490077118 на купівлю автотранспортних засобів, сума кредиту становить 14104,58 дол. США зі сплатою 13,99 відсотків річних (а.с.5-11). \~ \~ \~ \~Відповідно до договору про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору №490077118 від 13.06.2008 року, вбачається, що остаточною датою повернення кредиту є 13 червня 20214 року та зроблено графік погашення заборгованості згідно якого [PERSON] [INFO] , проживаючого в [ADDRESS] повинен сплачувати щомісячно на рахунок в банк по 285.00 дол. США (а.с.12-17). \~ \~ \~ \~Згідно ухвали Апеляційного суду Київської області від 20.11.2017 року рішення Яготинського районного суду Київської області від 31.05.2012 яким позовні вимоги задоволені, залишені без змін (а.с.18-19). \~ \~ \~ \~Відповідно до розрахунку заборгованості 3% ст. 625 ЦК України на суму заборгованості згідно рішення суду становить 19557,80 грн. та відповідно до розрахунку заборгованості інфляцінйих витрат ст. 625 ЦК на суму заборгованості згідно рішення суду складає 186720,73 гривень, а загальна сума заборгованості становить 206278,54 гривень. (а.с.20-22). \~ \~ \~ \~На адресу [PERSON] було направлено повідомлення-вимогу від 28.03.2023 року з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором в тридцятиденний термін, що підтверджується описом вкладень у цінний лист (а.с23-25). 12.08.2022 року відбулись позачергові загальні збори акціонерів Акціонерного товариства "Альфа-Банк" якими було прийняте рішення щодо зміни назви Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на Акціонерне товариство "Сенс Банк" місцезнаходження якого м. Київ вул. Велика Васильківська, 100. Відповідно до витягу з Статуту АТ "Сенс Банк", затвердженого Національним Банком України 12.09.2022 року, АТ "Сенс Банк" є повним правонаступником усіх прав та обов`язків АТ "Альфа-Банк" (а.с.26-37). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом». Відповідно до положень пунктів 1.1. та 2.1. Кредитного договору валютою Кредиту є долар США. У п.2.4. Кредитного договору зазначено, що нарахування та сплата процентів за користування Кредитом здійснюється у валюті Кредиту. Пунктом 7.3. Кредитного договору встановлено, що цей договір діє до остаточного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань. За змістом ч.1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе за це відповідальність. За змістом ст. 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми. У Постанові Верховного суду України від 26 квітня 2017 року у справі № 918/329/16 стверджується, що правовий аналіз положень ст. ст.526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього кодексу, за час прострочення. Так, згідно правової позиції Великої Палати ВС викладеної у постанові від 04.02.2020 р. у справі №912/1120/16 , зазначено, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі N 310/11534/13, про неправильне застосування якої судами попередніх інстанцій зазначено в касаційній скарзі, дійшла висновків про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. У постанові від 23 травня 2018 року у справі N 910/1238/17 з приводу застосування приписів статті 1048 ЦК України у разі неправомірного, незаконного користуванням боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання Велика Палата Верховного Суду вказала на таке. Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами цього спору внаслідок припинення договору депозиту і невиконання відповідачем обов`язку повернути грошові кошти у визначений строк, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом. Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні. У постанові від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відтак Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі N 202/4494/16-ц (провадження N 14-318цс18). Тобто у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах N 703/2718/16-ц та N 646/14523/15-ц. \~ \~ \~ \~Отже, враховуючи вище викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з врахуванням того, що законодавцем було визначено, що починаючи із 24.02.2023, тобто із моменту введення в Україні воєнного стану, на період його дії та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем). Судові витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 2568,08 грн. покладаються на відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial