Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

10.05.2023р. до суду надійшла заява ТОВ «Автокредит Плюс» про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» про визнання недійсним Договору фінансового лізингу №APHM000000000151186 від 23.10.2021р. та стягнення грошових коштів. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.05.2023р. головуючою у справі визначена суддя Ткаченко Н.В. В обґрунтування заяви представник ТОВ «Автокредит плюс» - адвокат Кондратюк В.В. (діє на підставі ордеру від 21.02.2023р. - а.с.№48) посилався на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.04.2023р. відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання договору про надання фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів. Відповідно до умов договору про надання правової допомоги, укладеного між відповідачем та адвокатом Кондратюком В.В., вартість послуг за представництво інтересів в суді становить 8 000грн. Крім того, сторони погодили, що у випадку прийняття рішення про відмову у задоволені позову, яке б набрало законної сили, адвокату сплачується гонорар у розмірі 10 % від суми заявлених позивачем вимог про повернення коштів. Відповідно до платіжної інструкції були перераховані кошти у розмірі 8 000грн., які адвокат вважає адекватною платою за його послуги з огляду на предмет позову, витрачений адвокатом час на підготовку відзиву та вивчення судової практики. Просив ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Автокредит плюс» судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги у розмірі 8 000грн. 31.05.2023р. на електронну пошту суду надійшло клопотання [PERSON] про зменшення розміру цього виду судових витрат, в обґрунтування якого позивачка посилалася на те, що справа є нескладною, розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження, в мережі Інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних спорів, відповідачем не надано доказів щодо обсягу наданих послуг і витрат на вивчення практики. Також звертала увагу суду на те, що надання консультацій не є заявами по суті справи, і вчинення таких дій не є обов`язковим, представництва в суді не було, а тому заявлена сума витрат не відповідає критерію реальності та розумності. З посиланням на висновки ВП ВС від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц, Європейського суду з прав людини, просила зменшити судові витрати на правничу допомогу до 1 000грн., оскільки відповідачем не підтверджено, що заявлені судові витрати були фактичними та неминучими, а їх розмір є обґрунтованим. Відповідно до ч.3 ст. 270 ЦПК України додаткове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а отже, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Суд, вивчивши матеріали справи, заяву про ухвалення додаткового рішення та клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України питання про ухвалення додаткового рішення розглядається у тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що 21.02.2023р. між ТОВ «Автокредит Плюс» та Адвокатським бюро «Гомзяк та партнери» був укладений договір про надання правової допомоги № АБ-01/84, за умовами якого бюро взяло на себе обов`язок представляти інтереси товариства під час розгляду цивільної справи № 21/1239/23 за позовом [PERSON] до ТОВ «Автокредит Плюс» під час розгляду справи, в тому числі і в Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська (п. 2.1.1 договору). Вартість наданих юридичних послуг відповідно до п. 4.1. договору становить у суді першої інстанції - 8 000грн. та за результатами наданої юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін, в акті вказуються обсяг наданої бюро юридичної допомоги та її вартість. З матеріалів справи вбачається, що інтереси відповідача представляв адвокат Кондратюк В.В. на підставі ордеру серія АС № 1054478 від 21.02.2023р., виданого Адвокатським бюро «Гомзяк та партнери» (а.с.№48). До заяви про ухвалення додаткового рішення також надані акт про надання послуг № 25 від 20.03.2023р., в якому зазначено: найменування наданої послуги - «представництво у встановленому порядку інтересів клієнта щодо під час судового розгляду справи № 201/1239/21 за позовом [PERSON] ; кількість витрачених годин - 10; ціна - 800грн; сума - 8 000грн. Акт підписаний обома сторонами договору, а також представником відповідача подана платіжна інструкція № 3862968167 від 23.02.2023р. про оплату 8 000грн. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022р. по справі 922/1964/21 зазначила, що оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI, як «форма винагороди адвоката», але у розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає оплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. З матеріалів справи вбачається, що 09.03.2023р. до суду надійшов відзив, підписаний адвокатом Кондратюком В.В., який в собі не містить аналізу норм чинного законодавства та значної кількості с удової практики Верховного Суду або Європейського суду з прав людини. В описовій частині відзиву, яка стосується безпосередньо предмету спору (п. 1-2, 5.2), міститься посилання лише на дві постанови Верховного Суду від 05.09.2019р. у справі № 638/2304/17 та від 10.03.2021р. № 201/8412/18, а загалом (без урахування клопотання про письмове опитування), відзив становить два аркуші. Посилання представника відповідача, що справа налічує значну кількість матеріалів (додатків) у дуже вузькій сфері цивільних правовідносин, що потребувало значних інтелектуальних потуг та розумових затрат, з метою їх аналізу та формування правової позиції, суд оцінює критично, з огляду на те, що в додатку до позовної заяви надані лише чотири квитанції, заява про приєднання до договору фінансового лізінгу з додатком на трьох аркушах та повідомлення про одностороннє розірвання договору з актом, що загалом становить 7 аркушів, а до відзиву наданий публічний договір фінансового лізингу та виписка по особовому рахунку позивачки. Отже, обсяг доказів у справі не є великим, цивільна справа не є складною, а тому суд вважає, що витрачений адвокатом Кондратюком В.В. час на складання відзиву, який становить 10 годин та відповідно сума за складання цього відзиву, яка дорівнює 8 000грн. є завищеними. Враховуючи критерії, за якими суд здійснює розподіл судових витрат відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з позивачки на користь відповідача судові витраті у розмірі 4 000грн., зменшивши розмір витрат на правничу допомогу вдвічі. Отже, заперечення позивачки щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу в цілому суд приймає до уваги, разом з тим, розмір суми, яку зазначає позивачка, як прийнятну до сплати та яка становить лише 1 000грн., не є розумним та справедливим розміром з урахуванням критерію співмірності зі складністю справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial