Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25 квітня 2023 року між ним та відповідачем укладено договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] зобов`язався зняти з реєстрації своє місце проживання за адресою проданої квартири. Однак відповідач свої зобов`язання не виконав, на час звернення до суду з цим позовом відповідач входить до осіб, які зареєстровані у помешканні за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що формальне збереження факту реєстрації місця проживання відповідача створює для нього перешкоди в реалізації права користування та розпорядження своєю власністю, оскільки такий факт впливає на вартість комунальних послуг та обмежує право розпорядження власністю. Наведене зумовлює необхідність звернення до суду з цим позовом з метою захисту порушених прав власника майна. З огляду на наведене позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 15 травня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Станом на 13 червня 2023 року до суду від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, попередньо подав суду заяву про розгляд справи без його участі. Вказаною заявою позивач також надає згоду на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав та враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Суд установив, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 25 квітня 2023 року, а також копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25 квітня 2023 року. З копії вказаного договору вбачається, що одним із продавців цієї квартири є [PERSON] (а. с. 11-12, 13). Згідно з абз. 3 п. 8 договору купівлі-продажу квартири [PERSON] зобов`язався зняти з реєстрації своє місце проживання у вказаній квартирі впродовж трьох робочих днів з дня укладення цього договору (а. с. 11-12). Відповіддю № 72990 від 15 травня 2023 року з Єдиного демографічного реєстру підтверджується, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 28 жовтня 2006 року (а. с. 17). Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13, 41 Конституції України). Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання. Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику будинку (квартири) право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були пов`язані з позбавленням володіння. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивача, договірні відносини між сторонами з приводу користування житлом відсутні, то реєстрація місця проживання відповідача у цьому житлі порушує права позивача, як власника помешкання. А тому, порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом усунення перешкод у реалізації прав власника та визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Таким чином, оцінивши наведені докази в їх сукупності, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved