Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в сумі 26948,30 грн. з яких: - 22987,33 гр. - основна сума заборгованості; - 1140,13 гр. - 3 % річних; - 2820,84 гр. - втрати від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку. Посилається в позові на те, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Багатоквартирний будинок знаходиться на обслуговуванні ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-СОЛОМ`ЯНКА» з 30 липня 2013 року згідно Акту приймання-передачі об`єкта в управління з управління (з балансу) від 30 липня 2013 року. Крім того, співвласниками багатоквартирного будинку 15 липня 2016 року прийнято рішення про визначення ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-СОЛОМ`ЯНКА» управителем будинку. Особовий рахунок на квартиру [ADDRESS] відкритий ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-СОЛОМ`ЯНКА» на відповідача. ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-СОЛОМ`ЯНКА» з метою надання послуги з управління багатоквартирним будинком уклав всі необхідні договори з виробниками та надавачами комунальних та інших необхідних послуг. Між ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-СОЛОМ`ЯНКА» та відповідачем не було укладено відповідного договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, адже відповідач після отримання свідоцтва про право власності не звернулася до ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-СОЛОМ`ЯНКА» із відповідним проханням, заявою або зверненням. Зазначає, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. З 21 лютого 2017 року ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-СОЛОМ`ЯНКА» почало здійснювати нарахування по утриманню будинку та прибудинкової території. У період із 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2019 року ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-СОЛОМ`ЯНКА» нараховувало відповідачу плату за послуги з утримання будинку та прибудинкової території по затвердженому Київською міською державною адміністрацією тарифу. З липня 2019 року ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-СОЛОМ`ЯНКА» встановлює помісячний тариф на надання послуг із утримання будинку та прибудинкової території, який розраховується на основі фактичних витрат на надання цих послуг. За період з 01.05.2018 по 31.10.2021 жодних претензій щодо неналежного надання ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-СОЛОМ`ЯНКА» послуг від відповідача не надходило. У зв`язку з невиконанням відповідачем у період з 01.05.2018 по 31.10.2021 свого зобов`язання щодо оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території (управління багатоквартирним будинком), утворилася та досі існує заборгованість по оплаті послуг, що з урахуванням положень ст. 625 ЦК України, складає 26948,30 гр., з яких: - 22987,33 - основна сума заборгованості; - 1140,13. - 3 % річних; - 2820,84 гр. - інфляційних втрат. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 28.01.2022 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду. Ухвалою суду від 2 лютого 2022 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу був наданий строк для надання відзиву. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками на адресу реєстрації. Конверт з копією ухвали про відкриття провадження з пропозицією надати відзив на позов, який направлявся відповідачу, повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Ухвалою суду від 30.05.2023 справу призначено до розгляду у судовому засіданні. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та вказав, що не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому процесуальним законом. Своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Виходячи з цього, суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом встановлено, що квартира відповідач є власником квартири [ADDRESS] Даний факт підтверджується інформаційною довідкою № 270615357 від 16 серпня 2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої державну реєстрацію права приватної власності відповідача на квартиру [ADDRESS] було здійснено 6 листопада 2013 року. Згідно Акту приймання-передачі об`єкта в управління з управління (з балансу) від 30 липня 2013 року житловий будинок [ADDRESS] передано в управління ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-СОЛОМ`ЯНКА». Рішенням Київської міської ради № 189/3196 від 12 жовтня 2017 року [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS]. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Перелік житлово-комунальних послуг визначено статтею 5 Закону. За змістом ч. 1 ст. 16 Закону комунальні послуги надаються споживачам безперебійно. Таким чином, відповідач був та є споживачем житлово-комунальних послуг. Правовідносини, які склалися між сторонами, врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Звертаючись до суду, позивач зазначив, що відповідач після придбання квартири за укладенням договору не звертався, від вказаних послуг не відмовлявся, із претензіями щодо неналежного надання послуг не звертався. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. За змістом ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. У тих випадках, коли закон не встановлює обов`язковість певної форми, сторони можуть обирати її на власний розсуд, але в межах чинного законодавства. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Таким чином, якщо умови усного договору виконуються сторонами, то він вважається укладеним, а умови прийнятими обома сторонами. За змістом ч. 1 ст. 633 ЦК України договір про надання комунальних послуг є публічним договором. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Як зазначено вище, позивач з метою надання послуги з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] уклав всі необхідні договори з виробниками та надавачами комунальних та інших необхідних послуг. Відповідно до вимог закону споживачі зобов`язані вносити плату за житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг в повному обсязі. Це відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, 02 березня 2018 року в справі №915/89/16, 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц / провадження № 14-280цс18/, які, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, мають враховуватися судом. В порушення вимог закону відповідач плату за надані послуги не вносить, що привело до виникнення заборгованості. Згідно розрахунків заборгованості, наданих позивачем, узв`язку з невиконанням відповідачем у період з 01.05.2018 по 31.10.2021 свого зобов`язання щодо оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території (управління багатоквартирним будинком), утворилася та досі існує заборгованість по оплаті послуг, що з урахуванням положень ст. 625 ЦК України, складає 26948,30 гр., з яких: - 22987,33 - основна сума заборгованості; - 1140,13. - 3 % річних; - 2820,84 гр. - інфляційних втрат. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. В порушення умов договору, відповідач плату за надані послуги не вносить, що привело до виникнення заборгованості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з того, що відповідач не вносив плату за надані житлово-комунальні послуги, що привело до виникнення заборгованості, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача. Крім того, відповідно до загальних умов виконання зобов`язань, встановлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. З цього випливає, що правовідносини, які склалися між сторонами з приводу надання житлово-комунальних послуг, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора, передбачене ч. 1 ст. 509 ЦК України, вимагати сплати грошей за надані послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідач, не подавши відзив на позов, зазначені позивачем обставини не спростував, доказів сплати заборгованості не надав, свій розрахунок заборгованості не запропонував. За таких обставин суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, а розрахунок належних до сплати сум, доведеним. Що стосується стягнення витрат позивача на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з письмових матеріалів справи, адвокат Дмишук В.Б., яка діє на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, надавала правничу допомогу позивачу ТОВ «Житлосервіс-Солом`янка» на підставі Договору про надання правової допомоги №4 від 15.05.2018 року та Додаткової угоди № 46 від 15.05.2018 року. На виконання вказаного Договору було складено Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 46 від 20.12.2021 року, згідно якого вартість наданої правової допомоги становить 3500, 00 грн. Під час розгляду справи стороною відповідача не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Зважаючи на вимоги діючого законодавства, оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягнення витрати на правничу допомогу у розмірі 3500, 00 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481, 00 грн.

Outcome: approved