Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інститут «Укренергомережпроект» на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з періоду 01.08.2021 по дату прийняття рішення судом та моральну шкоду у розмірі 18000,00грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до наказу №1-к від 09.01.2019 він був прийнятий на посаду у штат відповідача на посаду сторожа. Позивач неодноразово звертався до відповідача в усній та письмовій формах щодо виплати заробітної плати, проте йому було відмовлено. Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 29.12.2020 позовні вимоги [PERSON] до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інститут «Укренергомережпроект» задоволені повністю, з відповідача стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 44200,66грн. Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 19.07.2021 позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, стягнуто з відповідача середній заробіток за період затримки розрахунку у розмірі 69587,70грн та моральну шкоду у розмірі 2000,00грн. Проте на виконання вищезазначених рішень відповідач не здійснив виплати, що зумовило позивача втретє звернутися до суду про стягнення середнього заробітку за час затримки заробітної плати з періоду з 01.08.2021 по дату прийняття рішення судом. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28.02.2023 провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі та провести розрахунок середнього заробітку за час виплати заробітної плати відповідно до наданої у справі довідки №10/1 від 30.04.2020, відповідно до якої середньоденний заробіток за час затримки становить 172,88грн. У судове засідання представник відповідача неодноразово не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, відзиву на позовну заяву не надав, у зв`язку з чим суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до наказу №1-к від 09.01.2019 [PERSON] прийнято на роботу в адміністративно-господарський відділ на посаду сторожа, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці. Відповідно до наказу №34-к від 09.12.2019 [PERSON] звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП, що підтверджується записом у трудовій книжці. Відповідно до довідки №10/1 від 30.04.2020 заборгованість заробітної плати у період з січня 2019 року по грудень 2019 року складає 43997,22грн. Середньоденний заробіток за час затримки складає 172,88 грн. Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 29.12.2020 позовні вимоги [PERSON] до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інститут «Укренергомережпроект» задоволені повністю, з відповідача стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 44200,66грн. Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 19.07.2021 позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, стягнуто з відповідача середній заробіток за період затримки розрахунку у розмірі 69587,70грн та моральну шкоду у розмірі 2000,00грн. Доказів погашення заборгованості заробітної плати та середнього заробітку за період затримки розрахунку за винесеними рішеннями суду відповідачем не надано. Статтею 43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з частиною 1\~статті 94 КЗпП України\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до частини 1\~статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до статті 116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до пункту 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~статті 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~статті 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 08\~лютого 1995\~року №\~100 (далі - Порядок). Пунктом 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається зі змісту довідки Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інститут «Укренергомережпроект» від 30 квітня 2020 року №10/1, середньоденний заробіток [PERSON] за останніх 2 місяці роботи становить 172,88 грн. З огляду на зазначені вище обставини, вбачається, що період затримки розрахунку при звільненні позивача складає 476 робочих дня з 01.08.2021 по 07.06.2023. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає: (172,88 грн. (середньоденна заробітна плата) * 476 (дні затримки розрахунку) = 82290,88грн. При цьому, з вказаної суми мають бути відраховані обов`язкові платежі до державного бюджету. Відповідачем не надано до суду доказів на спростування розрахунку, наведеного позивачем. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні в розмірі 82290,88грн. Вирішуючи позовні вимоги\~ [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав. Згідно з ч. 2\~статті 1187 ЦК Українишкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. В обґрунтування позовних вимог про відшкодування завданої моральної шкоди позивач у позові посилається на те, що невиплата заробітної плати відповідачем привела до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків, так як він змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Встановлені судом обставини беззаперечно свідчать, що внаслідок протиправних винних дій відповідача ДПВНДІ "Укренергомережпроект", а саме непроведення у визначені\~ст. 116 КЗПП України\~строки розрахунку при звільненні, позивач зазнав переживань та порушення звичного способу життя, тим паче, що розмір заборгованості з заробітної плати є значним, кошти не сплачено позивачу навіть після ухвалення судових рішень. Саме тому суд дійшов висновку про доведеність факту заподіяння йому моральної шкоди та наявність підстав для її відшкодування. Відповідно до п. 9\~Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року\~розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Оскільки такий спосіб захисту цивільних прав як компенсація моральної (немайнової) шкоди не повинен стати засобом безпідставного збагачення потерпілої особи, розмір присудженої до відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен вести до збагачення потерпілого за рахунок винного. Вирішуючи питання щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та тривалість порушення відповідачем прав позивача, що об`єктивно ставить його в скрутне матеріальне становище, ступінь тяжкості заподіяних внаслідок несвоєчасного розрахунку при звільненні, байдуже ставлення до порушення та його наслідків з боку відповідача, інші обставини, які мають істотне значення, а також вимоги розумності і справедливості. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що належною компенсацією завданої позивачу моральної шкоди, що підлягає стягненню на його користь з відповідача, є сума у розмірі 2000 грн, таким чином, суд задовольняє частково вимогу про стягнення моральної шкоди. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial