Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

Представник позивачки адвокат Сумцов Є.С. у червні 2023 року звернувся до суду в інтересах [PERSON] з указаним позовом, який мотивував тим, що 28.09.2011 позивачка та відповідач уклали шлюб, який зареєстрували у відділі ЗАГС адміністрації міста Мурманська, актовий запис № 2337. Спільних дітей, народжених у шлюбі, позивачка та відповідач не мають. Також представник позивачки зазначив, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися рік тому. Сімейне життя не склалося, зокрема через діаметрально протилежні погляди на шлюб. Кожен зі сторін веде відокремлений спосіб життя і спільного життя вони вже не планують. Шлюб на даний час носить формальний характер. Підстави для продовження сумісного життя і збереження сім`ї відсутні. Позивачка глибоко переконана, що подальшого сенсу в існуванні шлюбу немає. На даний час примирення між сторонами вже стало неможливим, потреби у визначенні судом додаткового строку для примирення позивачка не вбачає. Спору про поділ майна немає. Судові витрати позивачка залишає за собою. Посилаючись на вказані обставини, представник позивачки просить суд розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 28.09.2011 відділом РАЦС адміністрації міста Мурманська, актовий запис № 2337. Ухвалою суду від 16.06.2023 було відкрито провадження у даній справі, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивачки подав заяву в якій просить суд справу розглянути без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач також подав заяву в якій просить суд справу розглядати без його участі та розірвати шлюб. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки у судовому засіданні було встановлено, що 28.09.2011 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб у відділі РАЦС адміністрації міста Мурманська Російської Федерації, актовий запис №\~2337. Після реєстрації шлюбу позивачці присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 4). Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Шлюб на даний час носить формальний характер. Подальше збереження шлюбу неможливе. Відповідач є громадянином Російської Федерації. Відповідно до ст. 58 Закону України «Про Міжнародне приватне право України» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог\~Сімейного кодексу України\~щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно ст. 63 Закону України «Про Міжнародне приватне право України» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про Міжнародне приватне право України» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Згідно ч. 8\~ст. 95 ЦПК України\~іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 р., ратифікованою\~Верховною Радою України Законом №\~240/94-ВР від 10.11.1994 р., учасниками якої є, зокрема, Україна та Російська Федерація, передбачено, що громадяни кожної з Договірних Сторін, а також особи, що проживають на її території, користуються на територіях всіх інших Договірних Сторін у відношенні своїх особистих і майнових прав таким же правовим захистом, як і власні громадяни цієї Договірної Сторони (ч. 1 ст. 1). При цьому, ст. 13 Конвенції визначено, що документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів. Таким чином, факт укладання сторонами шлюбу підтверджується належним та допустимим доказом - свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Відповідно до ч. 2 ст. 28 зазначеної Конвенції якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Відтак, суд при вирішенні питання про розірвання шлюбу між сторонами, зареєстрованого в Російській Федерації, застосовує національне законодавство України. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, а також зважаючи на визнання відповідачем заявленого позову, відсутність згоди позивачки на збереження шлюбу, примушування для збереження шлюбних відносин є порушенням прав чоловіка та дружини на свободу, а тому шлюб необхідно розірвати. Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved