Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

13.07.2020 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, яким просить усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення його до житлового приміщення - квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи свої вимоги тим, що ця квартира є його особистою власністю, яка була передана в іпотеку КБ "ПриватБанк", який на той час був ще ПАТ, - в межах кредитного договору, який своєчасно не був виплачений через те, що він, позивач, служив в АТО, та станом на теперішній час цим Банком здійснюються постійні незаконні спроби з відчуження цієї квартири. В обґрунтування вимог свого позову [PERSON] стверджує, що заочним рішенням Болградського районного суду Одеської області від 31.03.2020р. у справі №497/1459/19 за його ж, [PERSON] , позовом до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Віноградової В.Ю. про визнання незаконним рішення та скасування запису про державну реєстрацію права власності, - були задоволені вимоги його позову та визнано незаконним рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпетровської області Виноградової В.Ю. про реєстрацію права власності від 07.12.2016р. та скасовано запис про державну реєстрацію права власності №17882158 щодо предмету іпотеки - вищевказаної спірної квартири [ADDRESS] . Не погоджуючись з зазначеним рішенням, АТ КБ «Привабанк» звернувся до Одеського апеляційного суду зі скаргою на це рішення. Складаючи відзив на цю апеляційну скаргу, він, позивач [PERSON] дізнався випадково, що 10.06.2020р. АТ КБ «Привабанк» розмістив оголошення про новий продаж спірного об`єкту нерухомого майна, а саме, - вищевказаної квартири, тому разом з відзивом на апеляційну скаргу подав до Одеського апеляційного суду разом з відзивом заяву про забезпечення позову і ухвалою від 22.06.2020р. в межах справи №497/1459/19 (апеляц.пров. №22-з/813/215/20) ця заява судом апеляційної інстанції була задоволена. В подальшому провадження у справі було закрите, як помилково відкрите, а вжиті заходи забезпечення позову цією ж ухвалою - скасовані. Тому ним, позивачем, 06.07.2020р. до подання даного позову, було подано заяву про його забезпечення шляхом заборони вчинення реєстраційній дій щодо спірного майна, яка ухвалою Болградського районного суду Одеської області (спр.№497/831/20) була задоволена. Тепер він звертається до суду з цим позовом про усунення перешкод у користуванні вищевказаним житловим приміщенням шляхом вселення. 14.06.2022р. від представника відповідача АТ "Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" надійшов відзив на позов, згідно якого представник просить у задоволенні позовної заяви [PERSON] про усунення перешкод та вселення відмовити в повному обсязі, зазначивши, що вважає позовну заяву необґрунтованою, а позовні вимоги безпідставними і недоведеними, оскільки ґрунтуються на рішенні Болградського районного суду Одеської області від 31.03.2020р. (справа №497/1459/19), яким суд задовольнив вимоги [PERSON] та визнав незаконним рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпетровської області Виноградової В.Ю. про реєстрацію права власності від 07.12.2016р. і яким скасовано запис про державну реєстрацію права власності №17882158 про реєстрацію права власності на предмет іпотеки - спірну вищевказану квартиру. Однак зазначене рішення було скасовано постановою Одеського апеляційного суду від 18.05.2021р. та в задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного суду від 14.02.202р. касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Отже позивач не є власником квартири [ADDRESS] , а тому в нього відсутнє право на вселення (а.с.51-52). 04.01.2023р. від відповідача [PERSON] та її представника - адвоката Македонської І.О. - надійшов відзив на позов, яким вони також просять відмовити у задоволенні вимог [PERSON] до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] про усунення перешкод та вселення. А також просять скасувати заходи забезпечення позову, вжиті до подання позову ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 07.07.2020р. у справі №497/831/2020 - у виді заборони вчинення реєстраційних дій щодо квартири [ADDRESS] , оскільки вона належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, - що був укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 24.07.2020р., р.№4663, та відповідно до п.1.1. якого АТ КБ «ПриватБанк» передав у власність, а [PERSON] прийняла у власність цей об`єкт нерухомого майна. До цієї дати - 24.07.2020р. - до укладення Договору купівлі-продажу, - квартира належала АТ КБ «ПриватБанк» на праві приватної власності на підставі Договору іпотеки, що був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н.С. 23.09.2016р. за р.№3046, та право власності за банком було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю. 07.12.2016р., що відображено в абз.2 п.1.1. Договору. Позивича [PERSON] було виселено з вищевказаної квартири ще рішенням Болградського районного суду Одеської області від 10.10.2012р. у справі №1507/2113/12, яким було звернуто стягнення на квартиру, виселено [PERSON] та членів його родини з предмету іпотеки, тобто, - зазначеної спірної квартири. В цей же час, право власності [PERSON] в частині права вільно розпоряджатись своїм майном наразі обмежено ухвалою Болградського районного суду Одеської області у справі №497/831/2020 від 07.07.20202р., якою вжиті заходи забезпечення позову до подачі позовної заяви у виді заборони вчинення реєстраційних дій щодо спірної квартири, оскільки ці заходи забезпечення були вжиті у порядку ч.2ст.149 ЦПК України до подачі позову [PERSON] про вселення до вказаної квартири. Тобто, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Болградського районного суду Одеської області у справі №497/831/2020 від 07.07.2020р. до подання позову - фактично є заходами забезпечення позову, вжитими до ухвалення рішення у даній справі №497/875/2020. Таким чином, під час ухвалення рішення у справі №497/875/2020, з огляду на безпідставність вимог позову [PERSON] , одночасно мають бути скасовані заходи забезпечення цього позову, що були застосовані до його подання судом 07.07.2020р. (а.с.141-153). У судове засідання позивач не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю (а.с.56,212), надавши клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] (а.с.98), а просив задовольнити вимоги свого позову. Представник ПАТ КБ "Приватбанк" також не прибув у судове засідання, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю (а.с.111). Представник відповідача [PERSON] - адвокат Македонська І.О. - також надала 20.06.2023р. заяву про розгляд справи за її відсутністю. Розглянувши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення вимог позову за наступних підстав. Вимогами ст.ст.76,81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивної цивільного судочинства, оцінює докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 89 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона має довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.5ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наданих суду сторонами доказів та матеріалів даної справи вбачається, що судом вже були встановлені обставини, які не викликають ні в кого сумніви, а саме, - Постановою ВС від 12.04.2022р. в межах справи №497/10/17 (пров.№61-14172св21), копія якої міститься в матеріалах даної справи на а.с.39-45, а саме, на звороті а.с.40 та а.с.41 зазначено, що судами встановлені наступні фактичні обставини: - 27.03.2008р. між гр. [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», було укладено кредитний договір, за умовами якого гр. [PERSON] отримав кредит в розмірі 74000грн., з кінцевим строком повернення кредитних коштів з відсотками до 27.03.2018р. (ріш. Болградського районного суду Одеської області від 10.10.2012), (а.с.60); - на забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 31.03.2008р. між гр. [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», було укладено ще договір іпотеки, відповідно до умов якого гр. [PERSON] передав ЗАТ КБ «ПриватБанк» в іпотеку на забезпечення своїх кредитних зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, - квартиру [ADDRESS] ; - 10.10.2012р. рішенням Болградського районного суду Одеської області (справа №1507/2113/12) в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед банком - в розмірі 213468,28грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - зазначену вище квартиру шляхом її продажу з укладенням від імені гр. [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу іпотеки; - 05 вересня 2016 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг», на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 10.10.2012р. було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири; - 23 вересня 2016 року між ТОВ «Естейт Селлінг» та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір іпотеки № 3046, предметом якого є належна товариству квартира [ADDRESS] , - зокрема, - на забезпечення виконання умов кредитного договору від 26.03.2015р., укладеного між тими самими сторонами; - 07.12.2016р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Виноградовою В. Ю. на підставі договору іпотеки від 23.09.2016р. №3046 зареєстровано перехід права власності на предмет іпотеки до ПАТ КБ «ПриватБанк» на вищевказану спірну квартиру; - заочним рішенням Болградського районного суду Одеської області від 31.03.2020р. (справа №497/1459/19) задоволено позов [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк», визнано незаконним та скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Виноградової В.Ю. від 07.12.2016р. про реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ КБ «ПриватБанк». АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило вказане судове рішення, яке ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.05.2021р. було скасоване, та відмовлено у задоволенні вимог позову [PERSON] до АК КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Віноградової В.Ю. про визнання незаконним рішення про скасування запису про державну реєстрацію права власності, скасування запису про державну реєстрацію права власності від 07.12.2016р. №17882158, на спірну квартиру за вищевказаною адресою. Своєю ухвалою ще від 22.06.2020р. (у цій же справі №497/1459/19) суд апеляційної інстанції задовольняв заяву [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову та до набрання законної сили рішенням Болградського районного суду Одеської області від 31.03.2020р. - заборонив вчиняти дії щодо відчуження цієї спірної квартири, але, закриваючи своєю ухвалою апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Болградського районного суду Одеської області від 31.03.2020р. з причини того, що заочне рішення не переглядалося, Одеський апеляційний суд 30.06.2020р., закриваючи апеляційне провадження - скасував заходи забезпечення позову, вжиті вищевказаною ухвалою суду апеляційної інстанції від 22.06.2020року; - постановою Одеського апеляційного суду від 18.05.2021р. задоволено апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» та скасовано заочне рішення Болградського районного суду Одеської області від 31.03.2020р. (справа №497/1459/19) і ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні вимог позову [PERSON] відмовлено. 07.07.2020р. Болградським районним судом Одеської області (у справі №497/831/20) було задоволено заяву [PERSON] , подану до пред`явлення позову, про забезпечення позову, якою було заборонено вчиняти реєстраційні дії щодо спірної квартири. Однак, 24.07.2020р. АТ КБ «ПриватБанк» за договором купівлі-продажу відчужив зазначену квартиру на користь [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що квартира станом на теперішній час належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24.07.2020р., р.№4663, - що був укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] (а.с.149), відповідно до 1.1. якого АТ КБ «ПриватБанк» передав у власність, а [PERSON] прийняла у власність об`єкт нерухомого майна: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 64,5кв.м., а житловою - 42,2кв.м. До укладення Договору купівлі-продажу від 24.07.2020 року квартира належала АТ КБ «ПриватБанк» на праві приватної власності на підставі Договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н.С. 23.09.2016р. за реєстровим №3046. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю. 07.12.2016р., що відображено в абз.2 п. 1.1. Договору. Поряд з вищезазначеним, вищезазначеним рішенням Болградського районного суду Одеської області від 10.10.2012р. (справа №1507/2113/12), копія якого міститься в матеріалах даної справи на а.с.60, суд ухвалив рішення про виселення гр. [PERSON] разом з іншими членами його сім`ї з предмету іпотеки - зі спірної квартири [ADDRESS] , і це рішення суду є чинним, оскільки ніким не оскаржене. Крім того, позовні вимоги ґрунтуються на заочному рішенні Болградського районного суду Одеської області від 31.03.2020р. у справі № 497/1459/19 за позовом [PERSON] до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Віноградової В.Ю. про визнання незаконним рішення та скасування запису про державну реєстрацію права власності, яким визнано незаконним рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпетровської області Виноградової В.Ю. про реєстрацію права власності від 07.12.2016р., та скасовано запис про державну реєстрацію права власності №17882158 про реєстрацію права власності на предмет іпотеки квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Однак, зазначене рішення було скасовано постановою Одеського апеляційного суду від 18.05.2021р., що залишена без змін постановою Верховного суду від 14.02.2022р. в якій Верховний суд, зокрема, встановив наступне: «державна реєстрація права власності на іпотечне майно за банком відбулась на підставі іпотечного договору від 07.12.2016р., що був укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» у забезпечення виконання останнім зобов`язань за кредитним договором від 26.05.2015р. Отже, банк, скориставшись своїм правом, звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до нього, як іпотекодержателя, права власності на предмет іпотеки, власником якого на той час було ТОВ «Естейт Селлінг», і тому право власності [PERSON] на спірне майно не порушене та припинилося після укладення між ПА Т КБ «ПриватБанк», яке діяло від імені [PERSON] , та ТОВ «Естейт Селлінг» договору купівлі-продажу від 05.09.2016р. При цьому Одеський апеляційний суд зауважив, що договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна від 05.09.2016р. був укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк», яке діяло від імені [PERSON] , та ТОВ «Естейт Селлінг» на виконання рішення Болградського районного суду Одеської області від 10.10.2012р., яким задоволено позов банку до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказане судове рішення набрало законної сили та [PERSON] не оскаржувалось». Отже, вищевказаним рішенням суду встановлено припинення права власності [PERSON] на спірну квартиру ще 05.09.2016р. Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 28.09.2020р. у справі №497/875/2020 провадження вже зупинялося за клопотанням позивача до ухвалення остаточного рішення у цивільній справі № 497/1017/2020 за позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., [PERSON] , державний реєстратор відділу державної реєстрації при виконавчому комітеті Болградської міської ради Одеської області Галамай О.Є. про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування запису про державну реєстрацію права власності та відшкодування моральної шкоди. Остаточне рішення у цій справи ухвалене Постановою Верховного суду від 12.04.2022р., в якій зазначено, що предметом спору у справі є визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири від 24.07.2020р., укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] та скасування запису про реєстрацію права власності за [PERSON] на спірну квартиру. В постанові Верховного суду від 12.04.2022р. встановлено, що «реєстрація права на спірну квартиру за банком від 07.12.2016р., яку позивач оспорював у справі №497/1459/19, відбулася на підставі договору іпотеки, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг», а не на підставі іпотечного договору, укладеного зі [PERSON] . Так, Постановою Верховного суду від 14.02.2022р. залишено без змін постанову Одеського апеляційного суду від 18.05.2021р. (справа №497/1459/19), якою відмовлено [PERSON] у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора від 07.12.2016р. Суди попередніх інстанції не врахували наявність рішення Белградського районного суду Одеської області від 10.10.2012р. (справа № 507/2113/12), яким, у рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед банком, звернуто стягнення на предмет іпотеки - зазначену вище спірну квартиру шляхом її продажу з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу, а також відчуження банком на виконання цього рішення суду спірного майна за договором купівлі-продажу 05.09.2016р. на користь ТОВ «Естейт Селліг». З викладеного вбачається, що банк став власником майна, звернувши стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, укладеним з ТОВ «Естейт Селлінг», яке у свою чергу набуло у власність спірне майно на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2016р. Отже, як на момент державної реєстрації - 07.12.2016р., так і на момент укладення договору купівлі-продажу від 24.07.2020р., позивач не був власником спірного майна та втратив таке право з моменту продажу майна АТ КБ «ПриватБанк» на користь ТОВ «Естейт Селлінг». При цьому матеріали справи не містять доказів визнання недійсним договору купівлі-продажу від 05.09.2016р., отже презумпція правомірності цього правочину не спростована. Таким чином, не будучи ані власником спірного майна, ані його іпотекодержателем за договором іпотеки від 23.09.2016р., який став підставою для реєстрації за банком права власності на квартиру та укладення оспорюваного договору купівлі-продажу від 24.07.2020р., позивач не навів аргументів щодо порушення своїх прав та інтересів спірним договором. Отже, договір купівлі-продажу від 24.07.2020р., за реєстровим №4663, що був укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] (т.1., а.с.101-103), на підставі якого [PERSON] належить право власності на квартиру, - є дійсним, а право власності, набуте [PERSON] - правомірне. Право власності [PERSON] є непорушним відповідно до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України. Відповідно до ч.1,3 ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. За ч.1,2,4 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1,2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. З огляду на вищенаведене, будь-яких правових підстав для обмеження [PERSON] у здійсненні її права власності на квартиру шляхом вселення у цю квартиру [PERSON] не має, а тому позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed