Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про припинення права користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що у вказаному будинку окрім неї з 14.01.1997 зареєстрований також [PERSON] , який не проживає у житловому приміщенні близько 10 років, оскільки в 2013 році виїхав до Угорської Республіки. Факт реєстрації відповідача у будинку створює для позивачки перешкоди у користуванні житлом та порушує її права як власника, позаяк відповідач не бере участь в утриманні житла, комунальні платежі не сплачує, спільним побутом, взаємними правами та обов`язками з позивачкою не пов`язаний та не є членом її сім`ї. На підставі наведеного позивачка просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . У судове засідання позивачка не з`явилася, однак, просила суд про розгляд справи без її участі та участі представника. Проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за його відсутності не подав, у зв`язку з чим суд розглянув справу у його відсутності за наявними в ній матеріалами. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивачка проти ухвалення заочного рішення не заперечила, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, суд розглянув справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Позивачка [PERSON] є власницею будинку [ADDRESS] . Право власності позивачки зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта: 2634895821100, номер запису про право власності: 47883607, дата та час державної реєстрації: 16.09.2022 15:34:25, державний реєстратор: приватний нотаріус Лукеча Анна Павлівна, Ужгородський районний нотаріальний округ, Закарпатська обл., підстава для державної реєстрації: свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 610, виданий 16.09.2022, форма власності: приватна, розмір частки: 1. Згідно з довідкою від 24.03.2023 № 03-26/807, виданою Чопською міською радою Ужгородського району Закарпатської області, в картотеці Відділу ДРН Б РМП Управління ЦНАП Чопської міської ради, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з Акту обстеження житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , в житловому будинку фактично проживає [PERSON] . Зареєстрований в житловому будинку [PERSON] , [INFO] , фактично не проживає з 2013 року. Оцінивши належним чином зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 47\~Конституції України проголошено, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше як на підставі закону і за рішенням суду. Статтею 319 ЦК України закріплено норму, згідно з якою власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до\~статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім ї. Згідно з\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У статті 383 ЦК України\~та\~статті 150 ЖК УРСР закріплено права власника житлового будинку (квартири), які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише за підстав, передбачених законом. Право користування чужим майном передбачено у\~статтях 401-406 ЦК України. Згідно з ч. 1\~статті 401\~ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. У частині першій\~\~статті 402 ЦК України\~вказано, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у\~статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У\~статті 406 ЦК України\~унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. Крім того, згідно з ч. 1\~статті 156 ЖК УРСР,\~члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК України, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з\~ст. 391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб і будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак, за порівняльним аналізом статей\~383,\~391,\~405 ЦК України\~та статей\~150,\~156\~у поєднанні зі\~статтею 64 ЖК України\~слід дійти висновку про те, що положення статей\~383,\~391 ЦК України\~передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення будинку, квартири тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення\~статті 405 ЦК України, статей 150,\~156 ЖК України\~регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Позаяк відповідач не є членом сім`ї позивача, однак, є зареєстрованим у спірній квартирі з позивачем, то такий може втратити право на користування житлом з підстав захисту права власності (статті\~383,\~391 ЦК України). У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року в справі № 753/481/15-ц (провадження № 6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року в справі № 695/2427/16-ц, (провадження N 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року в справі № 523/12186/13-ц (провадження N 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Судом встановлено, що відповідач не проживає у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , протягом тривалого часу, а саме близько десяти років, не є ні власником, ні співвласником житлового приміщення, разом з власником не проживає, зв`язок з ним позивач не підтримує, спільного господарства вони не ведуть. Доказів на спростування фактів щодо тривалого не проживання без поважних причин за вказаною вище адресою відповідач не надав, так само не надав доказів на підтвердження укладення будь-яких договорів, на підставі яких за ними зберігалося б право користування вказаним помешканням. Таких доказів також не здобуто судом під час розгляду справи. Жодних обставин на підтвердження існування підстав, за якими б за відповідачем зберігалось право користування жилим приміщенням, судом в ході розгляду справи не встановлено. Згідно з\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наведеного, суд прийшов до переконання, що позовна заява обгрунтована та підлягає задоволенню. Крім того, беручи до уваги висновок про задоволення позовних вимог, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 1073,60 гривень.

Outcome: approved