Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

З позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики від 27.07.2022 року у розмірі 3361,00 гривень та за договором позики від 15.02.23 року у розмірі 5100,00 гривень, а загалом 8461,00 гривень, до суду звернувся [PERSON] . Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О. Ухвалою судді Київського районного суду м.Одеси Луняченко В.О. від 17.05.2023 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, про що повідомлено учасників справи. Представник позивача - адвокат Проніна В.М., діюча за ордером, до судового засідання надала заяву про можливість розгляду справи за її та позивача відсутності, в якій також просить позов задовольнити і не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд також зазначає, що у судовому засіданні, яке відбулось 05.06.2023 представник позивача надав суду для огляду оригінал договору позики від 27.07.2022 відповідно до умов якого [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 3361,гривень строк повернення 30 днів, а також від 15.02.2023 року, відповідно умов якого [PERSON] взяла у борг у [PERSON] грошові кошти сумою 5100,00 гривень зі строком повернення 30 днів. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Згідно до ч.4\~ст. 223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи зазначені обставини справи та норми закону ст.280 ЦПК України, а також те, що представник позивача погодився на заочний розгляд справи, суд розглянув справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановив заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 2\~ст. 78 ЦПК України\~передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, у ч. ч. 5, 6\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто процесуальними нормами встановлено обов`язок учасників справи доказувати обставини при невизнані або оспорюванні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Так судом встановлено, що 27.07.2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого вона взяла в борг у [PERSON] гроші у розмірі 3361,00 гривень зі строком їх повернення 30 днів. На підтвердження отримання грошової суми [PERSON] була надана розписка із зобов`язанням повернути зазначену грошову суму у строк передбаченим договором позики від 27.07.22 року. Розписка підписана Відповідачем. Однак не повернувши позичені кошти, [PERSON] 15.02.2023 року знову уклала з [PERSON] договір позики грошових коштів, відповідно до якого вона отримала в борг від [PERSON] грошві кошти у розмірі 5100,00 гривень, зі строком їх поверненян 30 днів. Таким чином, з моменту передання Позивачем Відповідачу грошових коштів відповідно до ч. 2 ст. 1046, ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України був укладений договір позики, істотні умови якого зафіксовані у розписці, наданій Відповідачем, а саме: визначено особу позикодавця та позичальника, суму грошових коштів, що передаються у позику, встановлено строк повернення грошових коштів та сума, яка підлягає поверненню. Відносини позики, які виникли між позивачем, як позикодавцем, та Відповідачем, як позичальником, за своєю природою є одностороннім зобов`язанням (правочином), в якому Відповідач, як позичальник, зобов`язаний повернути отриману ним грошову суму в строк, встановлений за домовленістю сторін (зазначений у розписці), а позивач, як позикодавець, має право прийняти виконання зобов`язання або вимагати належного виконання Відповідачем свого обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року. В розписці від 27.07.22 та від 15.02.23 року Відповідач однозначно взяв на себе обов`язок по поверненню отриманих грошових сумм у розмірі 3361, 00 гривень та 5100,00 гривень відповідно. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. До теперішнього часу Відповідачем досі не повернуто позичені грошові кошти, у зв`язку з чим, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за договорами позики загальний розмір якої становить 8461,00 гривень, з яких борг за договором позики від 27.07.22року у розмірі 3361,00 грн., борг за договором позики від 15.02.23 року у розмір 5100,00 грн. Відповідно до\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Також необхідно врахувати роз`яснення Великої Палати Верховного Суду, які містяться у постанові від 16 січня 2019 року по справі №373/2054/16-ц. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові зазначила, що частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, з Відповідача підлягає стягненню заборгованість за договорами позики в загальному розмірі 8461,00 гривень. Також з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1073,00 гривень оскільки, відповідно до ч 1. ст.\~141\~ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. \~

Outcome: approved