Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

31.05.2023 позивач звернулась в суд з позовом до відповідача, в якому просить стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивований\~тим,\~що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 листопада 2020 року у цивільній справі 344/5108/2020 шлюб між сторонами розірвано, неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , залишено проживати разом із позивачкою. Стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у\~твердому грошовому\~розмірі 1500\~грн.\~щомісячно,\~починаючи з\~05.06.2020\~до досягнення\~дитиною повноліття.\~В той\~же час\~розмір аліментів\~є недостатнім\~для утримання\~дитини,\~оскільки в\~силу свого\~віку дитина\~потребує більших\~витрат на\~матеріальне забезпечення,\~розвиток,\~освіту,\~що потягнуло\~відповідну зміну\~матеріального становища\~дитини.\~Відповідач є\~фізично здоровим,\~влаштувався на\~постійне місце\~роботи,\~приховує від\~позивачки розмір\~доходів,\~у нього\~суттєво покращився\~матеріальний стан,\~інших аліментних\~зобов`язань\~не має (а.с.1-3). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 31.05.2023 справу передано судді Кіндратишин Л.Р. Ухвалою суду від 01.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач у судове засідання не з`явилася, зазначивши в позовній заяві про проведення розгляду вказаної справи у її відсутності. Відповідач 20.06.2023 через канцелярію подав до суду заяву, відповідно до якої просив провести розгляд даної цивільної справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 20.06.2023 не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст. 259 ЦПК України і ч. 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст. 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 листопада 2020 року у цивільній справі 344/5108/2020 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , залишено проживати разом із матір`ю. Стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердому грошовому розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 05.06.2020 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 21.02.2017 серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис за №400. Батьки: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.9). Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України). Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Згідно із статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2833 гривень. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України\~за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження, стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З врахуванням встановлених обставин, виходячи з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях\~Сімейного кодексу України,\~відповідають інтересам\~дитини,\~її рівню\~життя,\~необхідного для\~фізичного,\~розумового,\~духовного,\~морального і\~соціального розвитку\~дитини,\~і визначення\~вказаного позивачем\~способу та\~розміру стягнення аліментів призведе до рівності прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону. Тому слід\~змінити спосіб\~присуджених аліментів\~та стягувати\~в подальшому\~з відповідача\~аліменти на\~утримання дитини\~в розмірі\~однієї четвертої\~частини його\~заробітку (доходу),\~але не\~менш ніж\~50%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку\~з часу\~набрання рішенням\~законної сили,\~щов\~свою чергу\~відповідає конкретним\~обставинам справи,\~та не\~заперечується відповідачем. Такий розмір аліментів буде відповідати закону, і не порушує прав і законних інтересів неповнолітньої дитини та відповідача. Як роз`яснено у пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15травня 2006року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~відповідно до\~статті 192СК України\~розмір аліментів,\~визначений судовим\~рішенням або\~за домовленістю\~між батьками,\~суд може\~змінити за\~позовом платника\~або одержувача\~аліментів у\~зв`язку\~зі зміною\~матеріального чи\~сімейного стану,\~погіршення чи\~поліпшення здоров`я\~когось із\~них.\~У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити. Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 643/11949/19, стягнення аліментів відповідно до нового способу починається з дня набрання судовим рішенням законної сили). Оскільки на підставі\~Закону України «Про судовий збір»\~позивач звільнена від сплати судового збору, то згідно\~ст.141ЦПК України\~з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved