Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

У липні 2022 року позивач звернулася із позовом до [PERSON] та [PERSON] у якому просила позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а також стягнути на її користь аліменти на утримання дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачі є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Відповідачка [PERSON] , яка є рідною донькою позивачки, перебувала з 2015 року у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Після розлучення з відповідачем [PERSON] донька позивачки [PERSON] проживала разом із сином [PERSON] у позивачки. Приблизно у 2017 році донька вийшла заміж та переїхала проживати у с.Чумаки, а її син, онук позивача, [PERSON] став мешкати разом з позивачкою та її чоловіком. З того часу онук повністю знаходиться на їх утриманні, позивачка з чоловіком займається його вихованням, водила до дитячого садку, а тапер у школу. Батько і мати [PERSON] не піклуються про дитину, не проявляють заінтересованості в його подальшій долі, не цікавляться його розвитком, станом здоров`я, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, тобто самоусунулися від його виховання. Вихованням дитини займається тільки позивач та її чоловік, забезпечують йому гідні умови проживання, а тому просить задовольнити її позов. Ухвалою суду від 09 вересня 2022 року провадження у справі відкрито, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 06 березня 2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи у засідання не з`явився, надіслав суду висновок щодо розв`язання спору. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання відповідачів, які не повідомили про причини неявки та не подали відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] є батьком, а відповідач [PERSON] - матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5). Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов від 23.06.2022, [PERSON] проживає разом з бабусею [PERSON] та Дідусем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У [PERSON] є своя окрма кімната з усіма зручностями: ліжко, письмовий стіл, комп`ютер, планшет, телефон; дитина має охайний вигляд, дідусь має стабільний дохід. Батьки з дитиною не проживають (а.с.6,7,8). [PERSON] навчається у 2-А класі Піщанського ліцею Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с.9). У період з 2018 по 2021 роки [PERSON] був вихованцем комунального закладу «Піданський ЗДО «Сонечко». Протягом всього часу про дитину піклувалися, несли відповідальність та водили до садочку бабуся [PERSON] та Дідусь [PERSON] (а.с.10). Відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.20,28). 25 січня 2023 року органом опіки та піклування - службою у справах дітей Піщанської сільської ради складено висновок, у якому вважає за доцільне позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських право по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.45-46). Як встановлено у ч.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Натомість висновок органу опіки та піклування містить мотиви його прийняття, посилання на обставини справи, норми законодавства, яким керувався орган опіки та піклування та не суперечить інтересам дитини, тому із зазначеним висновком суд погоджується. Так, органом опіки та піклування враховано позитивні характеристики на бабусю та дідуся дитини - [PERSON] та [PERSON] , як осіб, які фактично виховують та піклуються про малолітнього онука [PERSON] ; акт про фактичне проживання [PERSON] , у якому зазначено, що [PERSON] з дитиною не проживає та участі у житті дитини не приймає; характеристику з місця навчання, у якій зазначено, що за поведінкою т а навчанням [PERSON] слідкують бабуся з дідусем, які забезпечують його одягом та шкільним приладдям, а батьки участи в розвитку дитини не приймають; також органом опіки та піклування враховано пояснення [PERSON] , який вказав, що не може забрати до себе сина та пояснення [PERSON] , яка заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. Оцінюючи наявність підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав суд керується наступними нормами права. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як встановлено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилалась на ухилення відповідачів від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п.п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). Європейський суд з прав людини зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulingerand Shuruk v. Switzerland), (заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року), що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. З матеріалів справи судом не встановлено жодних намагань відповідачів виховувати сина, що свідчить про фактичне самоусунення відповідачів від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини. Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку що позивачем доведено ту обставину, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків, а тому наявні достатні правові підстави для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Вирішуючи вимоги позивача в частині стягнення аліментів суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.2, 3 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідачами суду не надано жодного доказу, який свідчить про наявність у них інших утриманців; відповідачі не скористалися своїм правом на подання доказів щодо майнового стану, стану здоров`я чи інших відомостей, які впливають на визначення розміру аліментів. Оскільки позбавлення батьківських прав не звільняє від обов`язку утримувати дитину, враховуючи що відповідачі є батьками малолітньої дитини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) кожного з відповідачів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено, з відповідачів на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved