Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

.05.2023 представник [PERSON] - адвокат Шаповалов А.М. звернувся із вказаною заявою до Подільського районного суду міста Києва, зазначивши, що 14.06.2007 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11169815000, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 19 960,00 доларів США зі сплатою 12,50 % річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном погашення не пізніше 14.06.2014, а позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі, в терміни та розмірах, встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору, якщо не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору та/або умов відповідної угоди. Згідно з п.2.1. договору предметом застави є транспортний засіб марки CHEVROLET AVEO, д.н.з. [NUMBER] . У зв`язку з порушенням позичальником кредитних зобов`язань за договором 11.07.2008 АКІБ «УкрСиббанк» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з відповідним позовом до [PERSON] , за результатами розгляду якого 04.12.2008 судом ухвалено заочне рішення у справі №2-4679/08, згідно з яким з [PERSON] стягнуто на користь АКІБ «УкрСиббанк» кредитну заборгованість в сумі 96 896,23 грн. В жовтні 2010 року кредитором було вилучено у [PERSON] транспортний засіб, який був предметом застави за договором, разом із комплектом ключів та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу в рахунок погашення заборгованості за договором. 20.04.2012 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір факторингу №05/12, відповідно до умов якого право вимоги за кредитними договорами, у тому числі й за договором, укладеним із [PERSON] , перейшли до ТОВ «Кредекс Фінанс». 14.05.2021 адвокатом Шаповаловим А.М. в інтересах [PERSON] було подано заяву про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04.12.2008, однак ухвалою суду від 31.05.2021 таку заяву залишено без задоволення. Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник заявника подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої 17.11.2022 Київським апеляційним судом було винесено постанову про часткове задоволення скарги, якою вказане заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04.12.2008 змінено та зменшено суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11169815000 від 14.06.2007, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Фінанс», з 96 896 грн. 23 коп. до 66 949 грн. 64 коп. Однак банком безпідставно не відображено в своїх розрахунках вартість транспортного засобу (предмета застави), який передано позичальником [PERSON] в рахунок погашення боргу АКІБ «УкрСиббанк», що призвело до штучного збільшення розміру боргу позичальника та до його невірного розрахунку по суті. Згідно відповіді ТОВ «Кредит-Фінанс» №7379 від 09.05.2023 на адвокатський запит інформацією про реалізацію заставного автомобіля CHEVROLET AVEO, д.н.з. [NUMBER] , у тому числі щодо суми реалізації такого транспортного засобу, ТОВ «Кредит-Фінанс» не володіє. З огляду на наведене, представником заявника було направлено адвокатський запит до АТ «УкрСиббанк» з метою отримання вищевказаної інформації. Однак листом №27-1-01/13623 від 19.05.2023 банк відмовив у наданні запитуваної інформації. Враховуючи наведене, представник заявника, посилаючись на положення Закону України «Про банки і банківську діяльність», просив зобов`язати АТ «УкрСиббанк» розкрити йому інформацію про реалізацію транспортного засобу CHEVROLET AVEO, д.н.з. [NUMBER] , зареєстрованого 13.06.2007 (ТСЦ 8047) на ім`я [PERSON] , документальне підтвердження та вартість реалізації зазначеного автомобіля. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2023 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою суду від 23.05.2023 подану заяву було залишено без руху для усунення недоліків. 01.06.2023 на виконання ухвали суду представником заявника подано до суду заяву про усунення недоліків, відповідно до змісту якої заявлено вимоги про зобов`язання АТ «УкрСиббанк» розкрити йому інформацію, яка містить банківську таємницю, а саме надати йому завірені копії матеріалів кредитної справи за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11169815000 від 14.06.2007, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , щодо: - передачі банку предмета застави - транспортного засобу марки CHEVROLET AVEO, д.н.з. [NUMBER] , зареєстрованого 13.06.2007 (ТСЦ 8047) на ім`я [PERSON] , оформлене актом або іншим документом; - продажу банком предмета застави, оформлене договором або протоколом організатора торгів про проведені торги, з початку продажу транспортного засобу до остаточної реалізації, або інших документів щодо продажу вказаного транспортного засобу. Згідно з ухвалою суду від 05.06.2023 вказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в закритому судовому засіданні в порядку окремого провадження. В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Разом із цим, 12.06.2023 на адресу суду надійшла заява представника заявника про розгляд справи за його відсутності, в якій він заявлені вимоги підтримав. Відповідно до ч. 2 ст. 349 ЦПК України неявка в судове засідання без поважних причин заявника та (або) особи, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, чи їх представників або представника банку не перешкоджає розгляду справи, якщо суд не визнав їхню участь обов`язковою. За наведених обставин суд дійшов до висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи, на підставі наявних в ній доказів, та без фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками на письмову вимогу суду або за рішенням суду. Відповідно до ст. 288 ЦПК України у заяві до суду про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи має бути зазначено, серед іншого, обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено; обсяги (межі розкриття) інформації, яка містить банківську таємницю, щодо особи та мету її використання. Також суд звертає увагу на те що згідно зі ст. 1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених Законом України «Про банки і банківську діяльність». Відповідно до ст. 60 Закону «Про банки та банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини. Порядок розкриття банківської таємниці визначений ст. 60 Закону «Про банки та банківську діяльність». Цією нормою визначено коло осіб, на вимогу яких розкривається банківська таємниця, підстави її розкриття та обсяг інформації, яка надається. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 62 Закону, підставами для розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, є: по-перше, письмовий запит або дозвіл власника інформації; по - друге, письмова вимога або рішення суду; по-третє, письмова вимога уповноважених державних органів, перелік яких визначено законом і є вичерпним. Слід звернути увагу на те, що Закон не містить будь яких обмежень розкриття обсягу інформації, яка містить банківську таємницю, на письмовий запит власника інформації, а також на вимогу рішення суду. Водночас щодо органів прокуратури, служби безпеки, органів внутрішніх справ, державної податкової служби, державної виконавчої служби, спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з питань фінансового моніторингу обсяг розкриття такої інформації містить чітко визначені Законом межі. Пунктами 4, 5 ст. 348 ЦПК України встановлено, що заява про розкриття банківської таємниці має містити, поміж іншого, обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено; обсяги (межі розкриття) інформації, яка містить банківську таємницю, щодо особи та мету її використання. Як встановлено зі змісту поданої заяви, представник заявника просить зобов`язати АТ «УкрСиббанк» розкрити йому інформацію, яка містить банківську таємницю, а саме надати йому завірені копії матеріалів кредитної справи за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11169815000 від 14.06.2007, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] . Разом із цим, зі змісту поданої заяви є незрозумілим, з якою метою представник заявника просить надати йому таку інформацію, у поданій заяві відсутнє обґрунтування необхідності розкриття такої інформації. Так, зі змісту заяви та доданих до неї документів вбачається, що фактично представник заявника вживає заходів щодо отримання інформації щодо майна боржника, реалізованого на виконання рішення суду. Водночас, з якою метою він бажає використати таку інформацію, представником у заяві не зазначено. При цьому суд звертає увагу, що можливість розкриття банківської таємниці з метою виконання судового рішення законодавством не передбачена. Крім того, як встановлено судом із наявного в матеріалах справи листа №27-1-01/13623 від 19.05.2023 за підписом начальника Відділу методології та ініціювання примусового стягнення Управління організації процесів стягнення Департаменту зі стягнення боргів АТ «УкрСиббанк» І. Булави, банком, зокрема, було рекомендовано звернутися із питанням, порушеним у запиті, особисто клієнту банка [PERSON] . Доказів звернення до банку із відповідним запитом саме [PERSON] , який є клієнтом банку, матеріали заяви не містять. При цьому, суд критично оцінює доводи представника заявника про неможливість особистого звернення [PERSON] до банку із відповідним запитом у зв`язку з перебуванням останнього за межами території України, оскільки вказана обставина не позбавляє можливості [PERSON] звернутися до банку за допомогою інших альтернативних засобів листування. З огляду на наведене, суд вважає, що представником заявника не доведено необхідності розкриття банківської інформації саме за рішенням суду. Вирішуючи обґрунтованість доводів представника заявника, наведених в обґрунтування заявлених вимог, суд також керується наступним. Згідно з ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Слідуючи принципу диспозитивності, визначеному ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу. Заявник має використовувати цивільне судочинство з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, якщо такі були порушені. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). При цьому суд також враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема, для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007). Принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права. Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Згідно з ч.2 ст. 350 ЦПК України якщо під час судового розгляду буде встановлено, що заявник вимагає розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи без підстав і повноважень, визначених законом, то суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні заяви. З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд вважає, що заявником не доведено необхідності розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, у зв`язку з чим заявлені вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed