Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] відповідно до якого просить суд, виключити відомості про [PERSON] як батька з актового запису про народження [PERSON] №626 від 06 серпня 2005 року складеному відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області ( на теперішній час - Слов`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) посилаючись на те, що 18 серпня 2001 року він уклав шлюб з [PERSON] . Відповідачка перебуваючи в шлюбі з позивачем, [INFO] народила дочку - [PERSON] . Батьком народженої дитини згідно ч.1 ст.122 Сімейного кодексу України було записано позивача. Але в подальшому спільне подружнє життя у них не склалося та шлюб між ними був розірваний на підставі рішення Слов`янського міськрайсуду від 01.11.2006. Після розірвання шлюбу дочка залишилась жити з відповідачкою та остання завжди перешкоджала у спілкуванні дитини із позивачем, крім цього до нього від його близьких знайомих та від сусідів доходили слухи про невідповідальну поведінку відповідачки до вагітності. Після цього в нього вже тоді були сумніви у батьківстві відносно дочки. Вказав, що аналізуючи відносини між ними, ставлення відповідачки до нього, як до батька дитини, у нього виникли сумніви щодо батьківства. Враховуючи вищенаведені фактичні обставини, у нього існують обґрунтовані сумніви щодо того, що він являється біологічним батьком дитини, які полягають у тому, що у період ймовірного зачаття між сторонами вже не існували спільні відносини, у тому числі і статеві. Відповідачка [PERSON] до суду надала відзив, в якому заперечувала щодо стягнення з неї судових витрат понесених позивачем, посилаючись на те, що вона внутрішньо - переміщена особа проживає разом із донькою в м. Києві та витрачає кошти на лікування онкохворого батька та сума витратна правничу допомогу ніякими доказами не підтверджена. Крім цього, стосовно оспорювання позивачем батьківства вказала на те, що із позивачем вони перебували в зареєстрованому шлюбі, позивач неодноразово застосовував на неї фізичне та психологічне насильство, наносив тілесні ушкодження та постійно перебував у стані алкогольного сп`яніння. Вказує на те, що на другому - третьому місяці вагітності вона повідомила чоловіку, що вагітна від іншого чоловіка і він не є батьком дитини, та деякий час проживала із своїми батьками, однак позивач намагався із нею примиритися та через деякий час вони примирилися та стали проживати разом. Після народження дитини вони разом проживали 10 місяців, однак позивач знову почав зловживати спиртними напоями після чого вона звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01.11.2006 їх шлюб було розірвано. Крім цього, вказує на те, що вона просила відмовитися позивача від дитини, однак він був не згоден та сказав що буде сплачувати аліменти. Крім цього зазначила, що позивач сам не шукав зустрічі із дитиною та його твердження, що вона перешкоджала їхньому спілкуванню хибні та не підтверджуються ніякими доказами. Представником позивача - адвокатом Дейниченком В.І. до суду було надано відповідь на відзив відповідачки, відповідно до яких останній вказав, що відповідачкою зазначено, що вона заперечує щодо стягнення з неї витрат на юридичну допомогу та сплату судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп., оскільки на даний час вона має скрутне фінансове становище, вимушено переїхала з постійного місця проживання та знаходиться з донькою в м. Києві і перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа. Однак, на підтвердження цього доводу нею не додано документального доказу статусу відповідачки як внутрішньо переміщеної особи - довідки відповідного зразку або інформації з порталу «Дія». Крім цього відповідачкою не надано доказів, які підтверджують застосування до неї з боку позивача фізичного та психологічного насилля. При цьому просить суд звернути увагу, що ні в позовної заяві [PERSON] про стягнення аліментів від 21.01.2006р. та відповідному рішенні суду, ні в рішенні Слов`янського міськрайсуду від 01.11.2006р. по справі №2-2851/06 даних фактів з боку відповідачки не зазначено та судами такі факти не встановлені. Це свідчить про те, що ці факти не мали місце, а відповідачка на теперішній час, бажає уникнути відповідальності за неправомірне стягнення аліментів. Крім цього, відповідачка у поясненнях вказує, що вона на другому - третьому місяці вагітності повідомила позивачу про те, що вона вагітна від іншого чоловіка і він не є батьком дитини. Крім того, вона зазначає, що просила позивача відмовитись від дитини, однак він в цьому відмовив і сказав, що буде сплачувати аліменти. Однак, якщо б таке мале дійсно місце, відповідачка не зверталася би по перше у 2006 році до суду про стягнення аліментів з позовною заявою від 21.01.2006р., враховуючи те, що позивач не є батьком дитини, а вже потім звернулась до суду про розірвання шлюбу (рішення суду від 01.11.2006р.) Також, відповідачка вказує у поясненнях, що після розірвання шлюбу з позивачем він наголосив, що буде сплачувати аліменти та відмовлятись від дитини не бажає. Дійсно, оскільки позивач не знав і не міг знати до останнього часу, а саме до моменту отримання пояснення відповідачки від 14.03.2023р, згідно яких вона фактично визнала факт народження дитини не від позивача, а від другого чоловіка, тому й позивач, вважаючи, що це його рідна дитина, не бажав уникати аліментних зобов`язань. Щодо незгоди Відповідачки з заявленою до стягнення сумою юридичних витрат з боку позивача суду надані всі докази виконаних робіт та послуг, надано розрахунку понесених судових витрат. Крім цього, позивач зазначає, що складність цієї справи полягає у вивченні матеріалів інших цивільних справ (справи про розірвання шлюбу, справи про стягнення аліментів з позивача), які також враховувались для обґрунтування правової позиції по даній справі. Також, відповідачка зазначає, що її батько наразі тяжко хворіє на рак легенів з 2021 року і перебуває на її утриманні, у зв`язку з чим вона знаходиться у скрутному фінансовому становищі та обмежена у пересуванні за межами міста Києва. Однак, просить суд звернути увагу, що на підтвердження факту утримання батька, а саме надання йому фінансової допомоги, оскільки вона знаходиться у м. Києві, відповідачка не надає жодного підтверджуючого документу: виписки з карткового рахунку щодо переводу коштів на рахунок батька, квитанцій, банківських чи поштових переводів тощо. З огляду на викладене просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Позивач [PERSON] повідомлений належним чино про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, за участю його представника - адвоката Дейниченка В.І. Представник позивача - адвокат Дейниченко В.І. в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеному у позові та відповіді на відзив. Наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні визнала позовні вимоги частково. Не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача в частині оспорювання батьківства та про виключення з актового запису даних про батька дитини, однак заперечувала проти стягнення з неї судових витрат по справі, вказала що вони є завищеними. Третя особа - представник Слов`янського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) повідомлена належним чином про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився про причину неявки суд не повідомів, із заявами про розгляд справи без участі, або відкладення розгляду справи не звертався. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01.11.2006 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Вказане також підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 22.10.2008. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народилася [PERSON] , її батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 15.07.2010 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу відповідачка змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до позовної заяви про стягнення аліментів від 21.06.2006, відповідачка звернулася до суду із дійсним позовом про стягнення аліментів з [PERSON] . Згідно із рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04.08.2006, з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] на користь відповідачки. На підставі ухваленого рішення відповідачці 09.08.2006 видано виконавчий лист. Відповідно до повного Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00039276819, вбачається, що із заявою про державну реєстрацію народження дитини до відділу РАЦС звернувся позивач [PERSON] . Крім цього в судовому засіданні було досліджено медичні документи надані відповідачкою [PERSON] , а саме: виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 986, видана на ім`я [PERSON] , консультативний висновок спеціалістів видний Обласним центром онкології м. Харкова, виписки №ОХ920(А/К67721), мультидетекторної комп`ютерної томографії органів грудної, черевної порожнини, заочеревинного простору, тазу. Вказані докази надані відповідачкою на доказ того, що її батько [PERSON] хворіє на онкологію та вона, перебуває у скрутному становищі, оскільки витрачала кошти на лікування батька та не в змозі сплатити судові витрати по справі. Також в судовому засіданні було досліджено договір від 01 лютого 2022 року №157 про надання правничої допомоги [PERSON] адвокатом Дейниченком В.І. Відповідно до п.3 вказаного договору адвокат Дейниченко В.І. та [PERSON]., погодили порядок визначення розміру оплати за надану професійну правничу допомогу та строків її здійснення. З вказаного пункту Договору вбачається, що вартість послуг по договору визначається в сумі 10000 грн., згідно квитанції про надання юридичних послуг після виконання робіт з боку Виконавця. Пункт 4 вказаного договору передбачає, що Виконавець приступає до роботи після одержання завдатку. З дослідженої у судовому засіданні квитанції № 49 від 22.02.2022 про надання юридичних послуг відповідно до договору про надання юридичної допомоги [PERSON] були надані такі послуги: аналіз і вивчення наданих [PERSON] документів по справі: кількість документів - 7, кількість годин затрачених на їх виконання - 2, ціна - 1000 грн., сума - 1000 грн.; обґрунтування правової позиції та вивчення нормативної бази - кількість документів - 14, кількість годин затрачених на їх виконання - 6, ціна - 2000 грн., сума - 2000 грн.; надання консультацій [PERSON] та роз`яснення з усіх правових питань щодо оскарження батьківства - кількість документів - 4, кількість годин затрачених на їх виконання - 3, ціна - 500 грн., сума - 500 грн.; написання та спрямування до відповідних органів необхідних запитів для отримання доказів, вивчення матеріалів цивільної справи - кількість документів - 18, кількість годин затрачених на їх виконання - 2, ціна - 1000 грн., сума - 1000 грн.; підготовка написання та спрямування до суду позовної заяви та клопотань в інтересах [PERSON] кількість документів - 7, кількість годин затрачених на їх виконання -7, ціна - 5500 грн., сума - 5500 грн., що загалом становить 10000 грн. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно статті 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», особа, яка записана батьком дитини, має право оспорювати своє батьківство, пред`являти позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до цієї ж Постанови при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Із доводів позивача, встановлено, що позивач в момент реєстрації його як батька дитини [PERSON] , [INFO] , не знав, що він не є її біологічним батьком і набагато пізніше, а саме у березні 2023 році дізнався про цей факт. Відповідачка в своїх поясненнях вказала що позивач не є батьком дитини [PERSON] , однак він знав про вказаний факт. Однак доказів на підтвердження своїх доводів не надала. Так відповідачка посилається на те, що їх життя із позивачем не склалося та він застосовував до неї фізичне насилля, та навіть зламав їй носа, суд не бере до уваги вказану обставину з приводу того, що вона не підтверджена жодним доказом, а також не відноситься до предмету доказування при розгляді вказаної справи. Крім цього суд звертає увагу на те, що доводи позивача стосовно необізнаності в тому що він батько дитини підтверджується позовною заявою про стягнення аліментів від 21.06.2006, відповідно до якої відповідачка звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів з [PERSON] , так в тексті заяви вказано, що «батьком в свідоцтві про народження записано відповідача», а також «батько [PERSON] матеріальної допомоги не надає в добровільному порядку». Вказані доводи відповідачки встановлені в рішенні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04.08.2006, [PERSON] позовні вимоги визнано, та з нього стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] на користь відповідачки. На підставі ухваленого рішення відповідачці 09.08.2006 видано виконавчий лист. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи. Не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників, їхніх представників. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення в частині оспорювання батьківства. Враховуючи, що позивач [PERSON] не є біологічним батьком дитини, суд має підстави для виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини [PERSON] , за №626 від 06 серпня 2005 року складеному відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області ( на теперішній час - Слов`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків). Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану є підставою для внесення таких змін. Відповідно до п.2.16.4.Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Відповідно до п.2.18 Правил зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації за місцем зберігання відповідного актового запису цивільного стану, крім випадків, встановлених у п.2.28 цього розділу. Щодо стягнення з відповідачки судових витрат, а також витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сума сплаченого судового збору за подання дійсного позову складає 992,40 грн., як то визначено ЗУ «Про судовий збір», якій сплачено позивачем. Відповідачка заперечувала проти стягнення з неї судового збору у зв`язку із тим, що вона перебуває у скрутному становищі. На підтвердження своїх заперечень надала медичні документи стосовно свого батька [PERSON] який хворіє на онкологію, а також вказала те, що вона як внутрішньо переміщена особа проживає із своєю донькою в м. Києві, однак не надала жодного підтверджуючого документу: виписки з карткового рахунку щодо переводу коштів на рахунок батька, квитанцій, банківських чи поштових переводів, довідки внутрішньо переміщеної особи тощо. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення вимог ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України відповідачкою суду не надано жодного належного доказу про те, що вона не може сплатити судовий збір у розмірі 992,40 грн. судового збору, а саме нею не доведено факту перебування у скрутному становищі. Крім цього, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних із розглядом справи відносяться витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України). За змістом ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в ч. 4 ст. 62 ЦПК України. За положеннями п. 4. ст. 1, ч. 3, 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis § 268 рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2, 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Також згідно норм ЦПК України про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору. Аналогічні правові висновки сформульовані Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19, від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19. Такий підхід прослідковується і в судових рішеннях Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19 та Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 813/481/18, від 08 вересня 2020 року у справі № 640/10548/19, від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20. При цьому, суд враховує практику та рекомендації Європейського суду з прав людини. У своїй практиці Європейський суд з прав людини керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі. У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18) . Висновки, що фактичними витратами на правову допомогу є, зокрема, витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому, ЄСПЛ виклав у справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (рішення від 08 жовтня 2009 року, заява № 37083/03, пункт 106). Визначаючись із розподілом витрат на правничу допомогу, суд враховує, що позивач скористався допомогою адвоката, про що свідчить договір від 01 лютого 2022 року №157. Пунктом 3 вказаного договору адвокат Дейниченко В.І. та [PERSON]., погодили порядок визначення розміру оплати за надану професійну правничу допомогу та строків її здійснення. З вказаного пункту Договору вбачається, що вартість послуг по договору визначається в сумі 10000 грн., згідно квитанції про надання юридичних послуг після виконання робіт з боку Виконавця. Пункт 4 вказаного договору передбачає, що Виконавець приступає до роботи після одержання завдатку. Згідно квитанції № 49 від 22.02.2022 про надання юридичних послуг відповідно до договору про надання юридичної допомоги [PERSON] були надані такі послуги: аналіз і вивчення наданих [PERSON] документів по справі: кількість документів - 7, кількість годин затрачених на їх виконання - 2, ціна - 1000 грн., сума - 1000 грн.; обґрунтування правової позиції та вивчення нормативної бази - кількість документів - 14, кількість годин затрачених на їх виконання - 6, ціна - 2000 грн., сума - 2000 грн.; надання консультацій [PERSON] та роз`яснення з усіх правових питань щодо оскарження батьківства - кількість документів - 4, кількість годин затрачених на їх виконання - 3, ціна - 500 грн., сума - 500 грн.; написання та спрямування до відповідних органів необхідних запитів для отримання доказів, вивчення матеріалів цивільної справи - кількість документів - 18, кількість годин затрачених на їх виконання - 2, ціна - 1000 грн., сума - 1000 грн.; підготовка написання та спрямування до суду позовної заяви та клопотань в інтересах [PERSON] кількість документів - 7, кількість годин затрачених на їх виконання - 7, ціна - 5500 грн., сума - 5500 грн., що загалом становить 10000 грн. З огляду на надані представником позивача докази, висновки Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, що фактичними витратами на правову допомогу, суд вважає, що існують підстави для розподілу між сторонами витрат на професійну правничу допомогу. Разом із тим, суд враховує, відповідачем [PERSON] подані заперечення щодо заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу, обґрунтовані тим що позивач не вказує в чому складність вказаної справи, у світлі зазначених витрат у розмірі 10000 грн., не вказує детальний опис кожної послуги, крім цього адвокатом не обґрунтовано визначено затрачений ним час на надання юридичних послуг Яковлеву В.Ю., що також, на її думку, повністю виключає її складність та відповідно розмір витрат на правничу допомогу. Суд вважає слушними та частково погоджується із доводами заперечень відповідачки про завищення заявлених представником позивача витрат. У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial