Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

Позивачка у вересні 2021 року звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на наступне. В період з 30.06.2006 р. по 21.10.2008 р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу, з лютого 2009 р. сторони почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу. З травня 2016 р. спільне життя з відповідачем було припинено, Сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом із позивачкою. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.10.2016 у справі № 759/9508/16-ц з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 33% від усіх його видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01.07.2019 року по справі № 759/20392/18 змінено розмір аліментів, які має сплачувати [PERSON] , встановлений рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.10.2016 року по справі 759/9508/16-ц, на 1 059 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 грудня 2018 року і до досягнення ними повноліття. Відповідач сплачував аліменти нерегулярно та не в повному обсязі. При цьому з листопада 2020 року по червень 2021 року погасив заборгованість зі сплати аліментів на загальну суму в розмірі 52 646, 27 грн. Такі обставини, на думку позивачки, свідчать про зміну матеріального стану відповідача. Розмір аліментів, визначений станом на час звернення до суду, позивачка вважає недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, забезпечення належного рівня їх розвитку, побутових потреб. З огляде на таке, позивачка просила стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі 5000 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду з даним позовом щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 26.10.2021 р. відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. 29.11.2021 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечував проти позову, вважаючи його безпідставним. Зазначив, що наразі його матеріальний стан не змінився, що підставою для збільшення розміру аліментів може бути зміна матеріального або сімейного стану позивачки, чи її стану здоров`я, але цього не доведено. 29.11.2021 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій [PERSON] просить встановити факт нецільового використання аліментів [PERSON] , сплачених позивачем за зустрічним позовом в період з липня 2016 року по жовтень 2021 року на утримання їх малолітніх дітей, зобов`язати відповідачку за зустрічним позовом використовувати аліменти на утримання дітей виключно за цільовим призначенням, у разі встановлення нецільового використання аліментів встановити [PERSON] порядок сплати 100% частки аліментів, або іншого розміру частини аліментів, визначених судом, на утримання малолітніх дітей - на особистий банківський рахунок дитини. Свої зустрічні вимоги позивач мотивував наявністю в нього сумніву, що аліменти, які він сплачує на утримання спільних із [PERSON] дітей, використовуються нею за цільовим призначенням. 09.02.2022року до суду надійшла заява позивача за зустрічним позовом про збільшення позовних вимог, в якій він просить суд встановити факт нецільового використання аліментів [PERSON] , сплачених позивачем за зустрічним позовом в період з липня 2016 року по жовтень 2021 року на утримання їх малолітніх дітей, зобов`язати відповідачку за зустрічним позовом використовувати аліменти на утримання дітей виключного за цільовим призначенням, у разі встановлення нецільового використання аліментів встановити [PERSON] порядок сплати 100% частки аліментів, або іншого розміру частини аліментів, визначених судом, на утримання малолітніх дітей - на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення молодшою дитиною повноліття. 16.03.2022 року до суду надійшла заява про зміну предмету первісного позову, в якій позивачка, не змінюючи підстави позову, змінила прохальну частину позовної заяви та просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання неповнолітніх дітей, визначивши розмір аліментів в розмірі 5000, 00 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду з даним позовом щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. 30.03.2022 до суду надійшов відзив відповідача за первісним позовом на заяву про зміну предмету позову про збільшення розміру аліментів, в якому він просить відмовити повністю у задоволенні первісного позову з тих підстав, що зазначені у відзиві на позов. 02.03.2023 за згодою сторін підготовче засідання проведено та завершено, розгляд справи призначено по суті. В судовому засіданні представник позивачки за первісним позовом позов підтримала, проти зустрічного заперечила. Відповідач за первісним позовом проти позову заперечив, свій позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позові та заявах по суті спору. Суд, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено та підтверджено сторонами, що сторони мають двох спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.10.2016 у справі № 759/9508/16-ц з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 33% від усіх його видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01.07.2019 року по справі № 759/20392/18 змінено розмір аліментів, які має сплачувати [PERSON] , встановлений рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.10.2016 року по справі 759/9508/16-ц, на 1 059 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 грудня 2018 року і до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей, зокрема ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів». Даний висновок міститься в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 05.02.2014 року по справі № 143цс13. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлений з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років в розмірі 2833 гривні. Розмір аліментів на утримання дітей, який наразі зобов`язаний сплачувати відповідач згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01.07.2019 року по справі № 759/20392/18, становить 50 відсотків мінімального прожиткового мінімум для дитини, а саме - 1416, 50 грн. на одну дитину. Як вбачається з рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01.07.2019 року по справі № 759/20392/18, відповідач наголошував на свій матеріальний стан, оскільки з січня 2019 року він отримував мінімальну заробітну плату. Судом встановлено, що відповідач отримує заробітну плату в ОСББ «Янтар» та провадить господарську діяльність як фізична особа-підприємець, що свідчить про покращення його матеріального стану в порівнянні зі станом на час ухвалення рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01.07.2019 року по справі № 759/20392/18. Судом встановлено, що згідно інформації, доданої до листа Державної податкової служби України від 19.10.2022 року № 9352/5/99-00-12-04-02-05, виплачений відповідачу дохід за 2019 рік склав 55906, 51 грн. За 2020 рік виплачений відповідачу дохід склав 148 556, 66 грн., з яких 37 500, 85 - у 1 кварталі, 37 290, 00 грн. - у 2 кварталі, 36 988, 32 грн. - у 3 кварталі та відповідно 36 777, 49 грн. - у 4 кварталі 2020 року. Дохід, виплачений відповідачу у 2021 році, складав 31 812, 43 грн. Також згідно даних ДПС України, задекларована сума доходу [PERSON] як фізичною особою-підприємцем у 2020 році становила 12 000, 00 грн. У 2021 році відповідач задекларував як ФОП дохід в розмірі 83 290 грн. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що з листопада 2020 року по серпень 2021 року відповідач сплатив аліменти на утримання дітей на загальну суму 55 221,02 грн. В поясненнях, наданих в судовому засіданні, відповідач пояснив, що вказана сума була ним позичена. Належних та допустимих доказів на підтвердження наданих пояснень суду не надано. З огляду на надані сторонами пояснення та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що витрати відповідача на сплату аліментів за період з листопада 2020 року по серпень 2021 року є такими, що перевищують його дохід у зазначений період. Згідно із ч. 3 ст. 182 Сімейного кодексу України, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що інших дітей та зобов`язань щодо сплати аліментів на їх утримання, непрацездатних членів сім`ї, інших осіб на своєму утриманні відповідач не має. У зв`язку з наведеним, суд вважає за необхідне збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01.07.2019 року по справі № 759/20392/18 та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. щомісяця на утримання кожної дитини, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.09.2021 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Таким чином, позовні вимоги про збільшення розміру аліментів підлягають частковому задоволенню. Стосовно зустрічних позовних вимог суд приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Право на звернення до суду з позовом про встановлення нецільового використання аліментів передбачене положеннями статті 186 СК України, за змістом якої контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Згідно з частиною третьою статті 19 СК України звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. Тобто, обов`язок перевіряти цільове витрачання аліментів покладений на орган опіки та піклування, проте правом на звернення до суду заявник може скористатися і без попереднього звернення до органів опіки та піклування, особисто зібравши необхідні докази, які підтверджують нецільове використання аліментних платежів. Порядок здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину затверджено наказом Міністерства соціальної політики України від 15 листопада 2018 року № 1713, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 січня 2019 року за № 102/33073 (далі - Порядок). Так, вказаним Порядком встановлено, що у ході проведення інспекційного відвідування здійснюється обстеження умов проживання дитини з метою визначення рівня задоволення її індивідуальних потреб. При цьому береться до уваги розмір аліментів, що сплачуються на дитину (пункт 8 Порядку); у разі якщо розмір аліментів, що сплачується на дитину, не перевищує розміру двох прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку (на кожну дитину), оцінюється рівень забезпечення базових потреб дитини, а саме: забезпечення харчуванням, необхідними ліками у разі потреби, одягом та взуттям відповідно до сезону, іграшками та іншими засобами для розвитку та навчання дитини відповідно до її віку (пункт 9 Порядку); у разі якщо розмір аліментів складає понад два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку (на кожну дитину), підтвердженням цільового використання аліментів на дитину можуть бути: наявність облаштованих відповідними меблями та речами місць для сну та відпочинку дитини; її розвитку та навчання; приміщень для прийняття їжі та санітарно-гігієнічних потреб; обладнання для занять спортом; музичних інструментів; відвідування дитиною навчальних курсів, гуртків та секцій; відкриття на ім`я дитини банківського рахунку; витрати на оздоровлення та лікування дитини, придбання засобів реабілітації тощо (пункт 10 Порядку); під час проведення інспекційного відвідування звертається увага на зовнішній вигляд дитини, її загальний стан та самопочуття, інші ознаки, що можуть свідчити про неналежний рівень задоволення її індивідуальних потреб з урахуванням віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку (хворобливий вигляд, невідповідність ваги та зросту віку дитини, занедбаність, відсутність продуктів харчування тощо) (пункт 11 Порядку);у разі якщо дитина досягла такого віку та рівня розвитку, що може висловити свою думку, проводиться бесіда з дитиною з метою з`ясування рівня задоволення її індивідуальних потреб, зокрема у харчуванні, забезпеченні необхідним одягом, іншими речами та засобами, необхідними для її належного догляду та розвитку (пункт 12 Порядку). При цьому, пунктом 14 Порядку встановлено, що чеки, квитанції, довідки та інші документи для підтвердження цільового використання коштів одержувач аліментів може надати виключно за власним бажанням та за умови їх наявності. Також виключно за власним бажанням одержувач аліментів може надати письмове пояснення щодо цільового використання аліментів, яке долучається до висновку за результатами проведення інспекційного відвідування. Згідно з пунктом 15 Порядку протягом 5 робочих днів після проведення інспекційного відвідування складається висновок за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину за формою згідно із додатком до цього Порядку, копії якого, завірені в установленому порядку, надсилаються рекомендованими листами з повідомленням про вручення платнику та одержувачу аліментів. У разі неотримання копії висновку поштою платник та одержувач аліментів мають право звернутися за його отриманням до служби у справах дітей. Отже, факт нецільового витрачання аліментів може бути виявлено також у ході перевірки органом опіки та піклування та відображено у складеному ним висновку. Матеріали справи не містять висновку Органу опіки та піклування щодо встановлення факту нецільового використання аліментів відповідачкою. Надані позивачем до суду копії звернень до органу опіки та піклування в розумінні статті 80 ЦПК України не є актами компетентного державного органу, які містять складений у передбаченому законом порядку висновок про нецільове використання аліментів, а отже не можуть слугувати засобом підтвердження обставин, на які посилається [PERSON] як на підставу своїх зустрічних позовних вимог. Відповідно до вимог статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У позові про встановлення факту нецільового використання аліментів відповідач заявляє про наявність сумнівів щодо використання аліментів за призначенням. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги фактично зводяться до незгоди [PERSON] із розподілом та використанням [PERSON] грошових коштів, що сплачував [PERSON] на утримання дитини. Позивачем за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження використання відповідачем грошових коштів не за цільовим призначенням. Таким чином, позивачем не доведено у передбачений законом спосіб факт нецільового використання аліментів, його доводи зводяться до припущень стосовно нецільового використання відповідачкою аліментів. Суд також бере до уваги, що станом на даний час сума аліментів на утримання дітей, яку має сплачувати позивач за зустрічним позовом, становить 1416, 50 грн. на одну дитину, що жодним чином не може перевищувати місячні витрати на утримання та розвиток дитини і унеможливлює факт нецільового використання аліментів. З огляду на таке, суд відмовляє в задоволенні зустрічного позову у цій частині. Стосовно позовних вимог про зобов`язання використовувати аліменти на утримання дітей виключного за цільовим призначенням, у разі встановлення нецільового використання аліментів встановити [PERSON] порядок сплати 100% частки аліментів, або іншого розміру частини аліментів, визначених судом, на утримання малолітніх дітей - на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, слід зазначити, що ці вимоги є похідними від підтвердження факту нецільового використання аліментів, а тому у зв`язку з недоведеністю попередньої позовної вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: partial