Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Зміївського районного суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, в якій просила суд встановити факт, що має для неї юридичне значення, а саме: факт належності правовстановлюючого документа Державного акта на право приватної власності на землю серії ХР № 040902 від 27.09.2004 року, та Державного акта на право приватної власності на землю ХР № 041375 від 28.09.2004 року - спадкодавцеві (її матері) [PERSON] ; а також визнати за позивачкою в порядку спадкування за законом після матері [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 6321755300:02:000:0023, площею 0,5567 га, земельну ділянку, кадастровий номер 6321710000:01:008:0036, площею 3,6989 га, та земельну ділянку, кадастровий номер 6321710000:01:000:0169, площею 0,5811 га, що належали спадкодавцеві на праві власності на підставі вище вказаних Державних актів на землю. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 12.04.2023 року відкрито провадження за позовною заявою та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання з повідомленням її учасників про дату, час і місце його проведення. Задоволено клопотання позивача про витребування від приватного нотаріуса Л.Лещенко інформації про наявність спадкових справ та заповітів, а також інших спадкоємців, що зверталися з заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця. 27 квітня 2023 року від позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач остаточно просила встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] , правовстановлюючих документів: - Державного акта на право приватної власності на землю серії ХР № 040902 від 27.09.2004 року, виданого на ім`я [PERSON] ; - Державного акта на право приватної власності на землю ХР № 041375 від 28.09.2004 року, виданого на ім`я [PERSON] ; - визнати за позивачкою [PERSON] в порядку спадкування за законом після матері [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 6321755300:02:000:0023, площею 0,5567 га, розташованої на території Зміївської міської ради Харківської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії ХР № 040902 від 27.09.2004 року ; - визнати за позивачкою [PERSON] в порядку спадкування за законом після матері [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 6321710000:01:008:0036, площею 3,6989 га, та земельну ділянку, кадастровий номер 6321710100:01:000:0169, площею 0,5811 га, а всього загальною площею 4,2800 га, розташованої на території Зміївської міської ради Харківської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії ХР № 041375 від 28.09.2004 року. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 20.06.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду з викликом її учасників в судове засідання. В судове засідання для розгляду справи по суті учасники не з`явилися, про дату, час і місце його проведення повідомлялись належним чином. Представник позивача В.Онопко подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача. Підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами у справі. Відзиву на позовну заяву чи заперечень проти позову не подавав. Відповідно до ч.1 статті 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.8 ст.178, ч.2 ст.191 ЦПК України, в зв`язку з неподанням відповідачем відзиву на позов, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи. Ознайомившись з доводами позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові докази, суд встановив наступне: [INFO] померла [PERSON] , яка народилася [INFO] у с.Кішерма Вельського району Архангельської області, Росія, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим Зміївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис № 302 від 18.03.2022 року (а.с.10) На момент смерті [INFO] [PERSON] постійно проживала й була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Як вбачається з матеріалів нотаріальної справи, 26.08.2022 року позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області з заявою про прийняття спадщини після своєї матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] 31 січня 2023 року приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л.В. позивачці [PERSON] видано Свідоцтво про право на спадщину за законом після матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.11) Право власності на зазначену квартиру зареєстровано за позивачкою [PERSON] в Державному реєстрі речових прав, що підтверджується Витягом №321474567 від 31.01.2023 року (а.с.14) 04 квітня 2023 року приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л.В. було надано відповідь позивачці [PERSON] про неможливість видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки кадастровий номер 6321710000:01:008:0036, площею 3,6989 га, та земельну ділянку, кадастровий номер 6321710100:01:000:0169, площею 0,5811 га, оскільки Державний акт про право власності на землю на вказані земельні ділянки видані на ім`я [PERSON] , тоді як у Свідоцтві про смерть особисті дані спадкодавиці значиться як « [PERSON] ». В зв`язку з викладеним, позивачці було рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту належності Державного акту про право власності на землю померлій [PERSON] (а.с.23-24) Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.03.2015 року, [PERSON] народилася [INFO] , акт про народження № 9 від 13.02.1939 року зареєстрований Хозьминською сільською радою Вельського району Архангельської області (а.с.25) Трудова книжка працівника від 01.04.1959 року заповнена російською мовою на ім`я « [PERSON] , [INFO] » (а.с.32-37) Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00036633505 від 26.08.2022 року, 17 квітня 1976 року спадкодавиця уклала шлюб із [PERSON] , актовий запис № 32 від 17.04.1976 року, та отримала шлюбне прізвище « [PERSON] » Як вбачається зі Свідоцтва серії [NUMBER] від 26.10.2001 року про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, виданого Зміївською міською радою, вказаний майновий сертифікат був виданий [PERSON] як особі, яка має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» (а.с.28). Крім того, [PERSON] , згідно рішення Зміївської державної адміністрації № 524 від 15.09.1997 року, 23 жовтня 1997 року було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) як члену колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Україна» (а.с.29-30) [INFO] [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Кишерма Вельського району Архангельської області, громадянка України, уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , громадянином Росії, уродженцем с.Кишерма Вельського району Архангельської області, і дружині було присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Северодвинським територіальним відділом агентства ЗАГС Архангельської області, Російська Федерація, актовий запис № 169 від 24.02.2001 (а.с.26) 27 вересня 2004 року, на підставі розпорядження Зміївської райдержадміністрації від 20.08.2004 року № 416, [PERSON] , видано Державний акт серії ХР 040902, на право власності на земельну ділянку, площею 0,5567 га, розташованої на землях Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.45-46) 28 вересня 2004 року, на підставі розпорядження Зміївської райдержадміністрації від 20.08.2004 року № 416, [PERSON] , видано Державний акт серії ХР 041375, на право власності на земельну ділянку, площею 4,2800 га, розташованої на землях Зміївської міської ради Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.43-44) Як вбачається з доводів позовної заяви, неможливість оформлення позивачкою спадкових прав в нотаріальному порядку була викликана зміною прізвища спадкодавиці з « [PERSON] » на « [PERSON] » в зв`язку з укладенням шлюбу з іноземним громадянином на території Росії, і при цьому відсутністю реєстрації зміни прізвища в державних органах України, через що Свідоцтво про смерть було видано за наявним паспортом громадянки України з прізвищем « [PERSON] », тоді як Державні акти на право власності на землю були видані за життя на нове шлюбне прізвище. Не зважаючи на ці обставини, факт належності правовстановлюючих документів одній тій саме особі [PERSON] підтверджується збігом імені та по-батькові вказаної особи, дати та місця її народження, а також взагалі з фактичної наявності оригіналів вказаних документів у спадкоємця померлої позивачки [PERSON] . Дослідивши доводи позовної заяви та письмові докази, надані в обґрунтування позовних вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Згідно ст.77,78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом або договором. Згідно положень статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин, та які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ч.2 статті 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до положень пункту 6 частини 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Відповідно до роз`яснень, постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ. Дослідженими в судовому засіданні доказами поза розумним сумнівом підтверджується, що Державний акт серії ХР 040902, на право власності на земельну ділянку, площею 0,5567 га, розташованої на землях Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та Державний акт серії ХР 041375, на право власності на земельну ділянку, площею 4,2800 га, розташованої на землях Зміївської міської ради Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, видані на ім`я [PERSON] , належать спадкодавиці [PERSON] , [INFO] , уродженці с.Кишерма Вельського району Архангельської області як одній тій самій особі, а тому позовні вимоги щодо встановлення факту належності вказаних правовстановлюючих документів є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Згідно положень статей 1216 1217 Цивільного кодексу України,\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).\~Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 статті 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.\~ Відповідно до ч.5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину Відповідно до п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392\~ЦК)… Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 статті 321 Цивільного кодексу України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні належними й допустимими доказами підтверджено, що позивач [PERSON] в установленому законом порядку й строки прийняла спадщину після матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ,, та отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на частку спадкового майна: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Її право на спадкування відповідачем не оспорюється, інші спадкоємці за законом І черги відсутні. Під час судового розгляду підтвердився факт належності правовстановлюючих документів: Державного акту серії ХР 040902, на право власності на земельну ділянку, площею 0,5567 га, розташованої на землях Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та Державного акту серії ХР 041375, на право власності на земельну ділянку, площею 4,2800 га, розташованої на землях Зміївської міської ради Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, видані на ім`я [PERSON] , спадкодавиці [PERSON] , [INFO] , а тому позивачка як спадкоємиця І черги, яка прийняла спадщину в установленому законом порядку та не відмовлялася від спадщини, має право на вказані земельні ділянки в порядку спадкування за законом. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Позивачем вимоги щодо розподілу судових витрат не заявлялися, в зв`язку з чим, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд не вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved