Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

27 липня 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про визначення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю та усунення перешкод у користуванні квартирою, в якій позивач просив визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] , наступним чином виділити в користування [PERSON] житлову кімнату площею 11,4 кв.м відповідачці [PERSON] виділити в користування житлові кімнати площею 12,9 кв.м та 13,1 кв.м. Приміщення кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, балкон і дві комори - залишити в спільному користуванні. Зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні квартирою шляхом надання [PERSON] , дублікату ключів від вхідних дверей квартири [ADDRESS] , та вільного доступу до квартири. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що позивачу належить на праві власності частини квартири [ADDRESS] . Інша частини квартира належить на праві власності відповідачу [PERSON] . Квартира складається з 3-х житлових кімнат, протягом останніх років з відповідачем стосунки погіршувались, виникали конфлікти по питанню користування квартирою, відповідач зайняла всю квартиру, змінила замки на вхідних дверях, ключі від квартири не дає, перешкоджає у користуванні його власністю, мирно вирішити питання щодо визначення порядку користування квартирою не вдається, тому позивач змушений звернулись до суду з даним позовом. Після виконання вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 06.08.2020 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 01.09.2020 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні та виплату грошової компенсації, яку ухвалою суду від 20.10.2020 року позови об`єднано в одне провадження з первісним позовом та присвоєно єдиний унікальний номер справи № 366/1702/20), де позивач (за первісним відповідач) просить суд: - припинити право власності [PERSON] на У частину квартири [ADDRESS] ; - виплатити [PERSON] з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області грошові кошти в розмірі в сумі 107 125 (сто сім тисяч сто двадцять п`ять) гривень 00 копійок, внесені [PERSON] як депозитна сума за відкуп частки. -визнати за [PERSON] право власності на у квартири [ADDRESS] , що належала [PERSON] та стягнути судові витрати. В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що предметом спору є квартира [ADDRESS] . 1/4 частина квартири належить [PERSON] на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 20 січня 2000 року. 3/4 частини цієї квартири належать [PERSON] на підставі того ж свідоцтва про право власності та договору дарування від 18.02.2010 року. посвідченого нотаріусом Іванківського районної державної нотаріальної контори Воробей Т.П. На даний час в спірній квартирі проживає [PERSON] разом з сім`єю. [PERSON] проживає за іншою адресою. Протягом останніх років між сторонами склались вкрай неприязні відносини, які унеможливлюють не тільки спільне проживання в квартирі, а й взагалі спілкування. Зазначені відносини підтверджуються даними з відділу поліції за взаємними зверненнями сторін, актом судово-медичного дослідження щодо визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, медичними документами, тощо. Зважаючи на такі відносини між сторонами [PERSON] за власною волею проживає за іншою адресою. Квартира є трикімнатною, житлова площа квартири становить 37,4 кв.м. Кімнати мають площі 12.9, 13.1 та 11.4 кв.м. Виділити в користування [PERSON] 1/4 частину цієї квартири неможливо без порушення права [PERSON] на користування іншими частинами. Протягом багатьої років [PERSON] не бере участі в утриманні житла, не поліпшував його, та сторони не можуть спілкуватись без сварок. Після відкриття провадження за цим позовом та прийняття його як зустрічного разом із позовом [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, [PERSON] внесе на виконання вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області суму у розмірі 107125 грн., що відповідає 1/4 частині від вартості всієї спірної квартири (згідно з висновку про вартість майна, відповідно до якого вартість квартири становить 428500 грн.). Частка [PERSON] с незначною, виділити йому в користування цю частку неможливо без шкоди інтересам та правам [PERSON] , виділ часток в натурі (відповідно до ідеальних часток співвласників) в квартирі с неможливим з технічної точки зору. Спільне користування і володіння майном е неможливим внаслідок того, що [PERSON] не здійснює догляд за майном, а також через вкрай неприязні відносини між сторонами, що несе загрозу не тільки їм, а й іншим особам, що проживають в квартирі. Припинення права власності [PERSON] на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки він має інше місце проживання та тривалий час не користується квартирою. 02.11.2020 року до суду від позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним, [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву про припинення права на частку у спільному майні та виплату грошової компенсації, відповідно до якого предметом спору є квартира [ADDRESS] , 4 частина якої належить йому направ власності, інша 3/4 частини квартири належить на праві власності [PERSON] . В квартирі зареєстрованими є: [PERSON] (мати). [PERSON] (сестра та позивачка за зустрічним позовом), [PERSON] (онука [PERSON] ), він (син [PERSON] ) та його неповнолітні діти [PERSON] , 2008 року народження, та [PERSON] , 2013 року народження, які є також онуками [PERSON] . Останнім часом сторонами склались неприязні стосунки, виникають конфлікти по питанню користування квартирою. відповідачка зайняла всю квартиру, змінила замки на вхідних дверях, ключі від квартири не надає, перешкоджає йому в користуванні його власністю. мирно вирішити питання щодо визначення порядку користування квартирою не вдається, тому я [PERSON] змушений звернутись до суду з позовом про визначення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю, та усунення перешкод в користуванні квартирою. Посилався на вимоги статей 356, 358, 391,392, 319, 317, 321, 364, 346, 364 ЦК України. Зазначив, що компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Звернув увагу, що в спірній квартирі зареєстровані його неповнолітні діти, та в нього та в його дружини відсуне інше житло, яке їм належить на праві власності. 20.11.2020 року до суду від представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним, [PERSON] надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву. Ухвалою суду від 14.09.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судове засідання на 19.10.2021 року. У судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом, [PERSON] заявила клопотання про залучення в якості третіх осіб [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та орган опіки та піклування Іванківської селищної ради Київської області, яке ухвалою суду було задоволене, розгляд справи відкладено на 07.12.2021 року. 07.12.2021 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. Розгляд справи призначено на 08.02.2022 року та відкладено на 10.03.2022 року. 24.02.2022 року рішенням зборів суддів Іванківського районного суду Київської області № 3 було тимчасово зупинено здійснення судочинства. З 22.04.2022 року територіальну підсудність судових справ Іванківського районного суду було відновлено розпорядженням Голови Верховного Суду №18/0/9-22 від 21.04.2022 року. Після відновлення судочинства, розгляд справи призначено на 14.09.2022 року, яке відкладено на 22.12.2022 року, на 02.02.2023 року, на 17.03.2023 року, на 20.04.2023 року за клопотаннями сторін. В судовому засіданні 20.04.2023 року було допитано третіх осіб, по справі оголошено перерва до 13 червня 2023 року для виклику позивача за первісним позов [PERSON] , його явку визнано судом обов`язковою, про що постановлено відповідну ухвалу. В судовому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та пояснив суду, що В судовому засіданні позивач та його представник первісний позов підтримали, дали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та продублювали позицію викладену відзиві на зустрічний позов, та в задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Відповідач та його представник підтримала зустрічний позов, в задоволенні первісного просили відмовити. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Іванківської селищної ради Вишгородського району звернулись до суду з заявою про розгляд справи без участі представника, прийняти рішення на розсуд суду. Допитана в судовому засіданні [PERSON] , за участю педагога [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає по [ADDRESS] , з мамою та бабусею. [PERSON] є її дядею, однак вона його майже ніколи не бачила, вона його боїться. Зазначила, що коли вона була маленька, десь їй було чотири роки, точно не пам`ятає, дядя приходив та чіпав її маму [PERSON] , а саме вдарив її, однак бабусю не чіпав. Замок у квартирі старий, ключі старі. [PERSON] не бачила, щоб мама чи бабуся не пускали дядю [PERSON] . Вона ходить до школи, однак дядя [PERSON] не приходив до квартири. Рік тому міняли замки від тамбура. Дядя [PERSON] ніколи не приходив, та не виганяв їх з квартири. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що між нею та сином [PERSON] нормальні відносини, вона запрошувала його до квартири, однак він мовчить. Приблизно років п`ять тому, [PERSON] з дружиною прийшли до будинку, та він її вдарив рукою. Останній раз син жив в спірній квартирі десь двадцять років тому. Бувало, що він приходив до спірної квартири коли його виганяла дружина. Останній раз він приходив десять років тому. Ситуацій, що йому чинились перешкоди у доступі до квартири не було, замки, ключі ніхто не міняв. Їй невідомо, чи були ключі він спірної квартири у [PERSON] . Квартира складається з трьох кімнат, саму маленьку кімнату займає вона. Велику кімнату займає дочка, в останню [PERSON] . Вона не згодна з тим, щоб він зайняв маленьку кімнату, оскільки жити мирно вони не зможуть, він може приходити в гості, переночувати. Відносно неї актів агресій не було. За 10 років [PERSON] не проявляв інтересу до спірної нерухомості, не сплачував комунальні послуги, не ремонтував тощо. Заперечує, щоб син приходив до квартири жити, а тільки переночувати. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва №4 про право власності на житло від 20 січня 2000 року серії [NUMBER] право власності на частини квартири [ADDRESS] належить [PERSON] . Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №25109795 від 22.01.2010 року власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (приватна спільна часткова власність по частки кожному). З копії довідки про склад сім`ї, встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані шість осіб, а саме [PERSON] , 1957 р.н., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , 1977 р.н., [PERSON] , 2008 р.н., [PERSON] , 2013 р.н. 18.02.2010 року [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] , одну другу частину квартири [ADDRESS] , що підтверджується договір дарування посвідченого нотаріусом Іванківської районної державної нотаріальної контори Воробей Т.П., та зареєстровано в реєстрі за № 1-267. Згідно наданої суду копії технічного паспорту виготовленого Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації, убачається, що квартира [ADDRESS] складається з 3-х житлових кімнат житловою площею 12,9 кв.м, 13,1 кв.м. 11,4 кв.м, а також кухні площею 6,4 кв.м, вбиральні 1,5 кв.м, ванної кімнати 2,6 кв.м, коридору 11,7 кв.м, балкону 0,8 кв.м, двух комор 0,5 кв.м та 1,4 кв.м. загальна площа квартири становить 62,3 кв.м. З паспорту [PERSON] , убачається, що останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Стороною відповідача (позивача за зустрічним позовом) суду надано в якості доказів наступні документи: -копії актів підтвердження факту проживання на території Іванківської селищної ради від 03.04.2019р., 04.10.2019р., 14.08.2020р., з яких убачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] значиться зареєстрованим за вказаною адресою, однак не проживає; -копію висновку про результати розгляду звернення громадянки від 24.04.2019р. Іванківського відділення поліції Вишгородського РУП, відповідно до якого 30.03.2019 року до ЧЧ Іванківського ВП надійшла письмова заява від гр. [PERSON] жительки [ADDRESS] про те, що гр. [PERSON] спричинила тілесні ушкодження. 03.04.2019 року до ЧЧ Іванківського ВП надійшла письмова заява від гр. [PERSON] жительки [ADDRESS] про те, що гр. [PERSON] спричинила їй тілесні ушкодження. Під час проведення перевірки встановлено, що 30.03.2019 року близько 14:00 год. гр [PERSON] та гр. [PERSON] перебували на території господарства [ADDRESS] . В цей час громадянами виникла сварка в ході якої вони один одному спричинили тілесні ушкодження у вигляді царапин обличчя, шиї та забоїв обличчя. В подальшому гр. [PERSON] звернулася до поліції з письмовою заявою, а 03.04.2019 року з даного приводу до поліції звернулася гр. [PERSON] . Враховуючи вище викладене згідно Закону України «Про звернення громадян» в даному випадку було проведено всебічну перевірку у термін передбачений цим законом. При перевір встановлено, що згідно ч. 4 ст. 26 КПК України Кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого, тому гр. [PERSON] та гр. [PERSON] рекомендовано звернутися з письмовою заявою до суду; -копія виписки № 1204 від 17 квітня 2019 року відповідно до якого [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у Іванківській центральній районній лікарні зі струсом головного мозку, забійна рана в ділянці лоба (30.03.2019р.), лівобічна мір мідна недостатність, вестибул., тощо; -копію консультативного висновку [PERSON] потребує лікування в неврологічному відділенні; -ультразвукову ехоенцефалографію; -копію обстеження магнитно-резонансної томографії головного мозку [PERSON] ; -копію звіту про оцінку майна квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого ринкова вартість об`єкта оцінка складає 428500,00 грн. Предметом первинного позову є усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом надання [PERSON] , дублікату ключів від вхідних дверей квартири [ADDRESS] , та вільного доступу до квартири та встановлення порядку користування спірною квартирою між співвласниками. Вирішуючи даний спір суд виходив із наступних мотивів та положень закону. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частинами 1 та 2 ст. 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Згідно зі ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи це позивач за первинним позовом [PERSON] має право безперешкодно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю часткою вищезазначеної квартири, так як є співвласником даного майна. Однак, в ході розгляду справи судом встановлено, що позивач на протязі останній кількох років не проживає у спірній квартирі з поважних причин, що обумовлено не допуском його до житла відповідачкою [PERSON] та вчинення йому перешкод у користуванні житлом, через їх неприязні відносини, які склалися між їх сім`ями з приводу користування квартирою та інших побутових причин. При цьому аргументи представника відповідача (представника позивача за зустрічним позовом), що між ними відсутній предмет спору, оскільки [PERSON] не виганяла з квартири, замки та ключі в спірну квартиру не міняли, суд до уваги не приймає, з огляду на те, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. При цьому, суд враховує, позицію сторони відповідача, яка не погоджується з пред`явленим до неї позовом, що не може не свідчити про наявність спору. Також судом враховується, те що дана цивільна справа перебуває в провадженні суду з 27 липня 2020 року, що свідчить про, те, що з 2020 позивач [PERSON] не має можливості проживати у спірній квартирі. А відтак порушене право позивача підлягає захисту в обраний ним спосіб, а саме: шляхом вселення його у квартиру є зобов`язання відповідача не чинити позивачу перешкод у користуванні житловим приміщенням. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому, критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 №6-1500цс15. Вказане право суду випливає також із роз`яснень, які містяться в п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності», згідно якої квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" якщо виділ частки квартири в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (в т.ч. кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Таким чином, якщо декілька власників приміщення не можуть домовитися між собою стосовно порядку користування приміщенням, такий порядок може бути встановлений судовим рішенням за позовом одного із співвласників. Відтак судом встановлено, сторони не досягли, домовленості щодо порядку користування спірною квартирою, тому вважає необхідним встановити порядок користування даним житловим приміщенням. Оскільки спірна квартира має три житлові кімнати, тому є можливим виділити у користування кожного співвласника окреме житлове приміщення, яке б відповідало ідеальному розміру його частки, тому суд вважає за необхідне визначити порядок користування спірною квартирою наступним чином: виділити в користування [PERSON] житлову кімнату площею 11,4 кв.м. (1/4 частка власності), відповідачу [PERSON] виділити в користування житлові кімнати площею 12,9 кв.м та 13,1 кв.м.(3/4 частки власності). Приміщення кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, і дві комори - залишити в спільному користуванні. Вимоги [PERSON] щодо спільного користування балконом, не підлягають задоволенню, оскільки згідно технічного паспорту на спірну квартиру, щоб потрапити на балкон, необхідно перетинати кімнату, яку визначено порядком користування квартирою за відповідачем за первісним позовом [PERSON] . На думку суду, при такому порядку користуванні приміщеннями квартири житлові умови сторін будуть відповідати можливостям реалізації ними своїх прав співвласників майна з врахуванням балансу інтересів кожного зі співвласників. Таким чином, первісний позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що судові витрати слід віднести за рахунок держави. Вирішуючи зустрічний позов суд виходив із наступних мотивів та положень закону. Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Предметом позову [PERSON] є вимоги про припинення права власності та стягнення грошової компенсації частки житла. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] зазначила, що вони з відповідачем не можуть дійти згоди щодо користування квартирою, частка [PERSON] є незначною, та завдана шкода не буде істотною, оскільки він багато років живе в іншому місці та не користується квартирою. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина четверта статті 41 Конституції України, частина перша статті 321 ЦК України). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина друга статті 356 ЦК України). Співвласникам належать право володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної часткової власності. Зазначені правомочності співвласники об`єкта права спільної часткової власності відповідно до частини першої статті 358 ЦК України повинні здійснювати за взаємною згодою. Співвласнику надається право самостійно розпоряджатися своєю часткою у спільній частковій власності. Однією з правових форм такого розпорядження є право співвласника на виділ у натурі частки із спільного майна. Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Тлумачення частини третьої статті 358 ЦК України свідчить, що право співвласника на компенсацію може виникати як в разі повної неможливості задоволення вимог співвласника на одержання у користування частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (наприклад, частка співвласника в спільній частковій власності є незначною і надання йому її у володіння та користування неможливо), так і в тому випадку, якщо співвласнику надається у володіння і користування частина майна, яка є меншою за його частку в праві спільної часткової власності. Випадки, коли співвласник майна у порядку поділу спільного, часткового майна бажає отримати за належну йому частку в спільному майні, шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно, врегульовані статтею 364 ЦК України. Висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 6-4цс14 та від 13 січня 2016 року та у справі № 6-2925цс15. Так, у постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року в справі № 6-4цс14 зроблено висновок, що при вирішенні справи слід було враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід було ретельно вивчити обставини справи з метою з`ясування, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні, та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки. Суду слід перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації і враховувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року в справі № 6-2925цс15 зроблено висновок, що з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Такі правові висновки Верховного Суду України щодо застосування інституту виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності, підтримано Касаційним Цивільним Судом у складі Верховного Суду - зокрема, у постановах від 19 червня 2019 року у справі № 752/10312/14-ц (провадження № 61-19505св18), від 03 березня 2020 року у справі № 748/2803/16-ц (провадження № 61-41895св18), від 29 березня 2021 року у справі № 759/2791/17 (провадження № 61-15848св20). Положеннями частини першої ст.346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Відповідно до частини першої статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном с неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Верховний Суд України під час розгляду справи №6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та члена його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки та депозитний рахунок суду. У цій справі судом встановлено і не спростовано матеріалами справи, що позивач за зустрічним позовом є власником 3/4 частки спірної квартири, а відповідачу за зустрічним позовом належить 1/4 частки. Під час розгляду справи позивач [PERSON] не довіла обставин того, що відповідач має фінансову можливість сплатити грошову компенсацію. Крім того, компенсація співвласникіові може бути надана лише за його згоди. Судом неодноразово було відкладено розгляд справи, для вирішення витання мирним шляхом, а саме виплати компенсації однієї із сторін за свою частку зі спірного майна. Судом враховується, що у спірній квартирі зареєстровані неповнолітні діти відповідача за зустрічним позовом [PERSON] , його доводи, що останній мешкає у друзів, та в нього та його дружини відсутне інше житло, яке належить їм на праві власності. Крім того, позивач за зустрічним позовом [PERSON] зобов`язувалась після відкриття провадження за цим позовом та прийняття його як зустрічного разом із позовом [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, [PERSON] внесе на виконання вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області суму у розмірі 107125 грн., що відповідає 1/4 частині від вартості всієї спірної квартири (згідно з висновку про вартість майна, відповідно до якого вартість квартири становить 428500 грн.). Вимоги частини 2 ст. 365 ЦК України позивачем за зустрічним позовом [PERSON] виконані не були. При цьому суд зауважує, що задоволення позову у такому випадку призведе до порушення статті 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, оскільки у суду відсутні законні підстави позбавлення відповідача [PERSON] за зустрічним позовом єдиного житла та права власності на дане житло, відповідач не давав згоди на компенсації вартості його частки житла, а примушувати її до цього є також порушенням його прав, оскільки законодавством не передбачено можливості набуття права власності у примусовому порядку, припинення права на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди інтересам [PERSON] та членам його сім`ї.

Outcome: approved