Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

Позивач звернулася з позовом, в якому просить встановити між співвласниками будинковолодіння [ADDRESS] порядок користування земельною ділянкою 0,1310 га, закріпленою за даним будинком. В обгрунтування клопотання вказує, що між нею та співвласниками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відсутня згода щодо порядку користування земельною ділянкою. В обґрунтування вимог вказано, що позивач, відповідачі та треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками житлового будинку за вказаною адресою та між позивачем та відповідачами виник спір з приводу встановлення порядку користування земельною ділянкою. Після оформлення позивачем належної їй частки житлового будинку вона пропонувала відповідачам встановити порядок користування земельною ділянкою відповідно до запропонованої угоди, складеної ФОП [PERSON] , однак запропоновані позивачем варіанти не задовольнили відповідачів, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду з даною позовною заявою для захисту своїх прав. Ухвалою від 10.10.2016 року відкрито загальне позовне провадження у справі (т. 1 а.с. 25). Ухвалою від 17.03.2017 року у справі призначено судову земельно-технічну експертизу, провадження на час проведення якої у справі зупинено (т. 1 а.с. 139). Ухвалою від 17.05.2018 року провадження у справі поновлено після проведення земельно-технічної експертизи (т. 2 а.с. 60-61). Ухвалою від 01.12.2021 року у справі призначено повторну судову земельно-технічну експертизу, провадження на час проведення якої у справі зупинено (т. 6 а.с. 89-90). Ухвалою від 26.01.2023 року провадження у справі поновлено у зв`язку з надходженням від експерта, якому було доручено проведення повторної експертизи, повідомлення про неможливість проведення експертизи (т. 7 а.с. 135). В судове засідання сторони не з`явились. Від позивача надійшло клопотання, яким остання просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити за варіантом №2 висновку експерта №740/04.17 від 30.04.2017 року. Представник органу опіки та піклування Житомирської міської ради подала до суду заяву, якою розгляд справи просила проводити без її участі, врахувавши інтереси дітей. [PERSON] 24.04.2023 року подала до суду заяву, якою просила визначити порядок користування земельною ділянкою за варіантом №2 згадуваного висновку експерта. Від представника Житомирської міської ради 13.04.2023 року надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. Інші учасники справи, будучи повідомлялись належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, причин неявки суду не повідомили. Разом з тим, матеріали справи містять заяву [PERSON] від 19.05.2021 року, якою остання просила розглядати справу без її участі, позов підтримала (т. 5 а.с. 210). Такі ж заяви були подані 19.05.2021 року і [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т. 5 а.с. 211, 213, 215, 216). Від відповідачів відзиву на позовну заяву не надходило. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами, дослідивши які, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Богунської районної ради народних депутатів Української РСР від 15.06.1988 року №185 «Про оформлення права особистої власності на житлові будинки» оформлено право особистої власності на жилі будинки в м. Житомирі, змінено розміри ідеальних частин співвласників згідно додатку №2 (т. 1 а.с. 141-143). Згідно вказаного додатку №2 позивачу [PERSON] належить 44/100 ідеальної частки будинку [ADDRESS] , [PERSON] - 17/100 ідеальної частки, [PERSON] - 14/100 ідеальної частки, [PERSON] - 12/100 ідеальної частки та [PERSON] - 13/100 ідеальної частки (т. 1 а.с. 142). Відповідно до договору дарування від 24.07.1996 року [PERSON] подарував [PERSON] 17/100 ідеальної частки житлового будинку [ADDRESS] (т. 1 а.с. 8). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 10, т. 4 а.с. 219). Зі змісту свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 29.10.1976 року (т. 1 а.с.131). За адресою [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрована з 05.10.1996 року, що підтверджується довідкою адресно-довідкового бюро підрозділу територіального органу ДМС України в Житомирській області (т. 1 а.с.29), тобто на момент смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована разом зі спадкодавцем. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] спадщину прийняла, проте не оформила спадкові права. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (т. 3 а.с. 74). 19.12.2019 року на адресу суду надано інформаційну довідку із спадкового реєстру № 58737937 від 13.12.2019 року, відповідно до якої спадкова справа щодо майна [PERSON] не заводилась (т. 3 а.с. 79-80, 176-177). Відповідно до ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно. Жодна особа після смерті [PERSON] , заяву про вступ в спадщину не подала, особи які були зареєстровані та проживали за місцем проживання [PERSON] на момент його смерті відомості про родинні відносини між [PERSON] та ними не вказали, до участі в справі в якості співвідповідача залучено Житомирську міську раду, оскільки належне нерухоме майно переходить у власність територіальної громади. 31.08.2001 року [PERSON] подарувала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках кожному 14/100 частин будинку (т. 1 а.с. 69). [PERSON] 31.01.2014 року подарувала 14/400 ідеальних частин будинку [ADDRESS] [PERSON] (т.1 а.с. 71, т. 4 а.с. 221-222). Таким чином, [PERSON] на підставі договору дарування від 06.06.1984 року №2-1911 є власником 44/100 ідеальної частки будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок [ADDRESS] (т. 1 а.с. 5, т. 4 а.с. 114). 12/100 ідеальних частин будинку [ADDRESS] відповідно до договору довічного утримання від 21.03.1985 р. належить [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва № [NUMBER] від 22.06.1988 року (т.1 а.с. 6). 14/400 ідеальних частин будинку [ADDRESS] відповідно до договору дарування належить [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №17135133 від 31.01.2014 року (т. 1 а.с. 71-73, т. 4 а.с. 221-223). 13/100 ідеальних частин вказаного будинку відповідно до договору купівлі-продажу від 15.12.1982 року належало [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва № 5-2689 від 22.06.1988 року (т.1 а.с. 7), який помер [INFO] та після смерті якого спадкова справа до його майна не заводилась. Спадкоємцем до майна померлого [INFO] [PERSON] , якому на підставі договору дарування від 24.07.1996 року, зареєстрованого в реєстрі за №5-4207, належало 17/100 ідеальних частин вказаного будинку, є дружина останнього [PERSON] (т. 1 а.с. 8). Відповідно до довідки Житомирського обласного державного комунального підприємства по технічній інвентаризації від 10.09.2004 року, право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано в наступних частках за: [PERSON] 17/100, [PERSON] 9/100, [PERSON] 19/100, [PERSON] 19/400, [PERSON] 19/400, [PERSON] 19/400, [PERSON] 23/100, [PERSON] 32/100 (т. 2 а.с. 134). Угода про порядок користування і розпорядження земельною ділянкою по [ADDRESS] між співвласниками цього житлового будинку не укладена. Згідно листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Житомирській області №6-18/2612/14 від 08.07.2014 року перевіркою встановлено, що позивач у 2007 році відповідно до рішення міськвиконкому від 22.06.2006 року №474, архітектурно-планувального завдання №278/06 мвід 26.09.2006 року та письмового пояснення від 01.07.2014 року №1303 виконала розширення належної частини житлового будинку по [ADDRESS] за рахунок двоповерхової прибудови без відповідних дозвільних документів, у зв`язку з чим, за недотримання містобудівного законодавства, останню притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу (т. 2 а.с. 137). Рішенням 36 сесії Житомирської міської ради 6 скликання від 18.06.2014 року №715 відповідачам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під існуючим нерухомим майном площею 0,0500 га по [ADDRESS] . Рішенням 39 сесії Житомирської міської ради 6 скликання від 26.09.2014 року №773 позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під існуючим нерухомим майном площею 0,1242 га по [ADDRESS] (т.1 а.с. 123-124) Рішенням 44 сесії Житомирської міської ради 6 скликання від 20.03.2015 року №883, для подальшого вирішення питання встановлення порядку користування земельною ділянкою в судовому порядку затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,1310 га (т. 1 а.с. 17). На виконання ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 23.12.2020 року КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради надано копію інвентаризаційної справи №92 на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] (т. 3 а.с. 179 - т. 4 а.с. 240). Згідно висновку експерта №740/04.18 від 30.04.2018 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, проведеної на виконання ухвали суду від 17.03.2017 року, фактичне користування земельною ділянкою співвласниками житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , не відповідає розміру їх часток у праві спільної часткової власності на цей житловий будинок. Варіанти порядку користування співвласниками земельною ділянкою загальною площею 0,1328 га, що за адресою: [ADDRESS] , відповідно до розміру їх часток у праві спільної часткової власності на об`єкти нерухомого майна, що розташовані на цій земельній ділянці, можливі (т. 2 а.с. 28-59). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 13 ЦПК України). Тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 357 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Частиною першою статті 88 ЗК України встановлено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Зазначені положення щодо користування власністю застосовуються до права користування земельною ділянкою. Право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п?ята статті 319 ЦК України). При вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд виходить з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками та визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-841цс16 та від 01 листопада 2017 року у справі № 6-2454цс16. Згідно ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Згідно п.п. 21, 22 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при вирішення цивільних справ» виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст. 88 ЗК (2768-14) бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Для визначення варіантів встановлення порядку користування земельною ділянкою, розташованою за адресою [ADDRESS] , судом призначалась судова земельно-технічна експертиза. Вивчивши варіант №2 порядку користування земельною ділянкою між співвласниками, наданий висновком експерта за результатами проведеної судово-технічної експертизи №740/04.18 від 30.04.2018 року, врахувавши позицію сторін, суд приймає до уваги що вказаний висновок експерта відповідає якнайкращим інтересам сторін, відповідає ідеальним часткам кожного із співвласників, забезпечує можливість користування земельною ділянкою всіма співвласниками відповідно до розміру їх часток у праві спільної часткової власності на об`єкти нерухомого майна, що розташовані на цій земельній ділянці, тому саме за цим варіантом суд вважає доцільним встановити порядок користування земельною ділянкою. Аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні наявних у матеріалах справи доказів, з урахуванням принципів розумності, пропорційності та справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, враховуючи також те, з урахуванням балансу інтересів сторін, суд вважає за можливе встановити порядок користування земельною ділянкою відповідно до 2 варіанту, запропонованого експертом у висновку від 30.04.2018 року №740/04.18, оскільки вважає його найбільш прийнятним, враховуючи майнові права та інтереси сторін та сприяючи кожному з них користуватися житловим будинком та земельною ділянкою за призначенням, що відповідає інтересам сторін та надає можливість нормального користування, суд дійшов висновку про задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд дійшов наступного висновку. Позивач є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 23), а тому була звільнена від сплати судового збору за подачу позовної заяви у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, на підставі ч. 6 ст.\~141\~ЦПК України з\~відповідачів в\~дольовому порядку\~підлягає стягненню\~на користь\~держави судові\~витрати пропорційно\~до розміру\~задоволених вимог\~в сумі\~1073,6 грн , тобто по 178,93 грн з кожного.

Outcome: approved