Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

10.04.2023 року представник позивача АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за Договором станом на 13.12.2022 року у розмірі 53793,38 грн, що складається з загального залишку заборгованості за наданим кредитом ( тілом кредиту) у розмірі 53793,38 грн; заборгованість за пенею - 0, заборгованість за порушення грошового зобов`язання - 0, посилаючись на неналежне виконання з боку відповідача своїх зобов`язань за Договором про надання банківських послуг від 6 серпня 2019 року, за ким відповідач отримав кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредимтного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . Ухвалою судді від 11.04.2023 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні з викликом сторін. 24.04.2023 року відповідач подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що фактом отримання кредитних коштів свідчить лише анкета-заява позичальника від 06.08.2019р., проте не можна вважати, що відповідач погодився з Умовами, Тарифами, Таблицею вартості обчислення кредиту та Паспортом споживчого кредиту, оскільки вони не підписані відповідачем. Вважає, що надані позивачем Умови та тарифи не є належними доказами щодо двостороннього волевиявлення сторін при визначенні умов договору. Відповідач дійсно отримав від позивача грошові кошти у якості кредиту у розмірі 10 000 гривень 00 коп. та здійснював користування ними, а також сплачував певні кошти для погашення заборгованості, здійснюючи поповнення свого карткового рахунку. Проте, здійснивши перерахунок названих сум, відповідач здійснив повне погашення коштів, які фактично отримав від позивача та фактично сплатив більшу суму, чим отримав від банка. 02.05.2023 року АТ «Універсал Банк» надав відповідь на відзив, в якому вказує, що відповідно до пункту 3 Анкети-заяви від 06.08.2019р. підписанням договору Боржник підтвердив, що він ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які складають договір про надання банківських послуг. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Зазначає, що відповідно до Умов договору кредит збільшується на суму заборгованості за Договором по відсоткам до погашення по неустойці, якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для оплати вказаної заборгованості. При цьому Банк надає кредит згідно з Договором в розмірі зазначеної заборгованості та направляє кредитні кошти на погашення вказаної в цьому пункті заборгованості, а саме: відсотків за користування кредитним лімітом, неустойки за прострочені платежі згідно з Тарифами. Відповідачем були оформлені 2 заяви послуги «Переведення витрати у розстрочку» на загальну суму 6 200,00 грн., підписані шляхом накладення електронного підпису. Також, відповідачем була оформлена 1 заява послуги «Кредит готівкою» на суму 25 000,00 грн. та 1 заява послуги «Покупка частинами» на загальну суму 2 698,00 грн., підписані шляхом накладення електронного підпису та докази перевірки цілісності електронного підпису. Банк здійснював погашення заборгованості щомісячно шляхом безакцептного (договірного) списання з поточного рахунку основної картки клієнта суми щомісячного платежу відповідно до умов кредитного договору. В разі відсутності на поточному рахунку клієнта власних коштів, банк здійснював списання сум щомісячного платежу за рахунок встановленого на поточному рахунку клієнта кредитного ліміту, збільшення заборгованості за поточним рахунком. Відповідно до цієї обставини заборгованість за тілом кредиту змінювалася. У зв`язку з тим, що кошти на погашення послуг відповідач не вносив, заборгованість за тілом кредиту зростала, адже сума регулярного платежу відноситься до тіла кредиту. Дана заборгованість підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку. Банк до позовної заяви надав розгорнутий розрахунок заборгованості за договором, з якого вбачається, що відповідач після підписання особисто анкети-заяви отримав кредитну картку та активно користувалась грошима, отримував кошти від банку, та частково погашав заборгованість за кредитним договором. Станом на 13.12.2022р. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) складає 53793,38 грн. Наданий Банком розрахунок заборгованості є належним доказом, котрий підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний опис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, кількість днів, за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом, а тому вважає, що наявні всі правові підстави для стягнення заборгованості з Боржника у повному обсязі відповідно до Анкети-заяви до договору надання банківських послуг, Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», Тарифів за карткою Monobank, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. 08.05.2023 року відповідач подав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позивачем не надано доказів отримання ним кредитних коштів у сумі 53 793,38 грн. (тіло кредиту) та не підтверджено факту доведення до нього умов договору, не підтверджено, що на час укладення договору діяли саме ті Умови які долучено до позову та не є належними доказами двостороннього виявлення сторін щодо умов договору. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, так як ним фактично виплачена сума тіла кредиту. Сторони у судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, у матеріалах справи наявні клопотання, в яких сторони просять розгляд справи проводити без їхньої участі. Згідно вимог ст. 223 ЦПК України суд провів судове засідання у відсутність осіб, що не з`явилися у судове засідання. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини , сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Судом встановлено, що 06.08.2019 року [PERSON] звернувся до АТ "Універсал Банк" для отримання банківських послуг та підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг. Із змісту Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг вбачається, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, складають договір про надання банківських послуг. На підставі укладеного Договору відповідач отримав кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач користувався кредитними коштами, про що свідчить банківська виписка по рахунку [PERSON] про рух коштів по картці, з якої вбачається, що останній розраховувався кредитною карткою, здійснював перерахування на інші платіжні картки, а також погашав кредит. Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості, за договором № б/н від 06.08.2019р. станом на 13.12.2022р загальна сума заборгованості [PERSON] становить 53793,38 грн., з яких: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 53793,38 грн.; заборгованість за пенею 0,00 грн; заборгованість за порушення грошового зобов`язання 0,00 грн. При вирішенні спору, суд виходить з наступного. Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст. 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції врегульовано Законами України «Про електронну комерцію» та «;Про електронний цифровий підпис» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору). Відповідно до ст. 3, 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. АТ «Універсал Банк» обґрунтувало свої вимоги письмовими доказами: анкетою-заявою до Договору про надання банківських послуг від 6 серпня 2019 року; Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів (Мonobank); паспортом споживчого кредиту «Картка monobank»; розрахунком заборгованості за договором, довідкою про рух коштів по картці. Підписанням анкети-заяви [PERSON] засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання удосконаленого електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Визнав, що удосконалений електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтвердив, що всі наступні правочини можуть вчинятися ним або банком з використанням електронного/удосконаленого електронного підпису. До позовної заяви Позивачем надана Анкета-заява до договору про надання банківських послуг від 06.08.2019р, яка підписана [PERSON] особисто, Умови і правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, затверджених Протоколом Правління №46 від 24.11.2021, який набув чинності з 27.11.2021, додатками до яких є Тарифи та Паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank, які відповідачем не підписані та не діяли на час підписання Анкети-заяви 06.08.2019р., тож очевидно не є тими, з якими міг би бути ознайомлений відповідач. Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, які діяли на час укладання сторонами Договору - станом на 06.08.2019 року - позивачем не надано взагалі. Також позивачем суду надані тарифи, які також діють з 27.11.2021 року. Таким чином, АТ «Універсал Банк» не довело укладення з [PERSON] договору про надання банківських послуг на умовах, які зазначені у позові, так само й встановлення зазначеного у позові кредитного ліміту, на який була нарахована заборгованість, розмір нарахованих відсотків та порядок погашення заборгованості. Крім того, відповідно до заяви клієнта № N20.30.0000281599 від 04.11.2019 року, яка підписана відповідачем шляхом накладення електронного цифрового підпису, встановлено ліміт кредиту 1000,00 грн., на строк 6 місяців. У п. 9 заяви зазначений номер платіжної картки, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту, а саме [NUMBER] (чорна карта), що відповідає довідці про наявність рахунку від 27.04.2023р. Відповідно до заяви клієнта №20.30.0001204190 від 29.05.2020 року встановлено ліміт кредиту 5200,00 грн., строк кредиту 3 місяці, підписана відповідачем шляхом накладення електронного цифрового підпису. У п. 9 заяви зазначений номер платіжної картки, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту, а саме [NUMBER] (чорна карта), що відповідає довідці про рух коштів по картці від 27.04.2023р. Відповідно до заяви клієнта № N20.30.0001016976 від 12.04.2020 року надавався ліміт кредиту 2698,00 грн. на придбання товару, строк кредиту 2 місяці, підписана відповідачем шляхом накладення електронного цифрового підпису. У п. 9 заяви зазначений номер платіжної картки, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту, а саме [NUMBER] (чорна карта), що відповідає довідці про рух коштів по картці від 27.04.2023р. Відповідно до заяви клієнта № N20.30.0002903863 від 27.03.2021 року встановлено ліміт кредиту 25000,00 грн., строк кредиту 12 місяців, підписана відповідачем шляхом накладення електронного цифрового підпису. У п. 9 заяви зазначений номер платіжної картки, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту, а саме [NUMBER] , про наявність якого у відповідача підтверджень не надано, з довідки про рух коштів по картці від 27.04.2023р. не вбачається зарахувань на карту у розмірі 25000 грн, тому суд вважає недоведеним факт отримання відповідачем зазначеної суми. Крім того, до позовної заяви позивачем надано розрахунок заборгованості за договором №б/н від 06.08.2019р., укладеному між Універсалбанк та клієнтом станом на 13.12.2022р., з якого вбачається, що нараховані Банком відсотки не відокремлені та враховані у загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Тобто, розпис загального залишку заборгованості не відповідає наведеному розрахунку кредитної заборгованості за її складовими. Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то наданий АТ «Універсал Банк» розрахунок заборгованості достовірно не вказує на розмір невиконаного відповідачем зобов`язання. Як убачається з виписки по рахунку відповідача та розрахунку заборгованості за договором, а саме колонки «Сума погашення за наданим кредитом», за період користування кредитною карткою [PERSON] здійснив погашення за наданим кредитом у сумі 38060,75 грн., та сплатив відсотків у сумі 26541,90 грн., тобто всього сплатив Банку 64 602, 65 грн. Так, у позовній заяві банк зазначає про отримання відповідачем кредитного ліміту у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, в той час просить стягнути заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) - 53793,38 грн. Відповідач заперечує про отримання від банку вказаної позивачем суми кошті, при цьому визнає факт отримання ним від банку кредитного ліміту у розмірі 10000,00 грн., але вважає його погашеним. Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором від 06.08.2019р., посилався на Витяг з Тарифів за карткою monobank та Витяг з Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, затверджених Протоколом Правління №46 від 24.11.2021, який набув чинності з 27.11.2021, як невід`ємні частини спірного договору. Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила та тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Універсал Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, міг змінюватись самим банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин, як зазначає у позові позивач (06.08.2019) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (10.04.2023), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови і правила обслуговування у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права. В анкеті-заяві від 06.08.2019р. [PERSON] просив відкрити поточний рахунок та встановити кредитний ліміт згідно додатку до анкети-заяви, при цьому у самій заяві строки здійснення періодичних платежів не встановлені, процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Оскільки в анкеті-заяві від 06.08.2019 року строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, то суд вважає неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом та вважає, що ці кошти спрямованні на погашення тіла кредиту. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18.05.22 по справі № 697/302/20. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу [PERSON] умови та правила банківських послуг, які були прийняті відповідачем, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] , АТ «Універсал Банк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц, Верховний суд у постанові від 18 травня 2022 року у справі 697/302/20. Виходячи з вищенаведеного суд вважає, що тіло кредиту є повністю погашеним відповідачем, що є в даному випадку підставою для відмови у задоволенні позову, адже домовленості про сплату відсотків за користування коштами підписана відповідачем анкета-заява не містила. За приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд виходить з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Окрім того, судом також встановлено, що паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank, який є невід`ємною частиною договору про надання банківських послуг, не підписаний споживачем [PERSON] і матеріали справи не містять належних і допустимих документальних доказів, які б достовірно і безсумнівно підтвердили, що [PERSON] ознайомлений та погодився із змістом та умовами цього паспорту. Враховуючи, оскільки позивачем не надано тексту укладеного між сторонами договору, не доведено самого факту укладення договору на певних умовах: а саме, що сторонами не було узгоджено сплату відповідачем відсотків, пені та комісії за користування кредитними коштами та беручи до уваги, що [PERSON] повернув кошти, які фактично отримав від банку, що вбачається з виписки по рахунку, при цьому відповідачем було сплачено суму, яка значно перевищує зазначений позивачем кредитний ліміт позовні вимоги банку є безпідставними та задоволенню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed