Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~31 березня 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 9 червня 2022 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська ухвалив рішення по справі № 206/735/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, яким стягнув з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/4 частики з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 лютого 2022 року та до досягнення дитиною повноліття. Допущене негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. 6 липня 2022 року на підставі виконавчого листа № 206/735/22 який виданий 09.06.2022 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Федько Богданом Андрійовичем було відкрите виконавче провадження № 69321974. 12 липня 2022 року державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Федько Богданом Андрійовичем у виконавчому провадженні № 69321974 було винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Отримавши постанову про відкриття виконавчого провадження, він в добровільному порядку 15 липня 2022 року сплатив аліменти у розмірі 4000,00 гривень, оскільки рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська було допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. 17 серпня 2022 року ним була подана заява про зупинення виконавчого провадження в якій він просив, зупинити виконавче провадження № 69321974, яке відкрито на підставі виконавчого листа Самарського районного суду м. Дніпропетровська який виданий на підставі рішення від 09.06.2022 року, оскільки ним був сплачений в добровільному порядку платіж на підставі виконавчого листа та рішення суду не набрало законної сили, так як оскаржувалось ним в апеляційному порядку. 5 жовтня 2022 року від державного виконавця він отримав відповідь, відповідно до якої йому відмовлено у зупиненні виконавчого провадження № 69321974. Однак не дивлячись, на той факт, що ним в добровільному порядку були сплачені аліменти у розмірі 4000,00 гривень та рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.06.2022 року не набрало законної сили, у серпні місяці з нього були стягнуті аліменти у розмірі 7138,49 гривень та у вересні місяці 14751,95 гривень. Вважає, що аліменти на підставі виконавчого листа повинні були стягуватися лише за один місяць, оскільки рішення суду не набрало законної сили. Проте не дивлячись на це, державний виконавець Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) продовжив здійснювати незаконні дії. 4 листопада 2022 року Самарський районний суду м. Дніпропетровська виніс ухвалу по справі за скаргою [PERSON] на дії на дії головного державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кутової Ірини Олександрівни, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 січня 2023 року, згідно якої визнав дії головного \~ \~ \~ \~державного виконавця Самарського відділу державної \~ \~ \~ \~виконавчої \~ \~ \~ \~служби умісті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кутової Ірини Олександрівни, щодо нарахування заборгованості зі сплати аліментів за період часу з 18 лютого 2022 року по 28 вересня 2022 року у розмірі 22544,83 гривень у виконавчому провадженні № 69321974 неправомірними, визнав дії \~ \~ \~ \~цього державного виконавця щодо винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 28.09.2022 у виконавчому провадженні № 69321974 неправомірними та скасував постанову головного державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кутової Ірини Олександрівни про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 28.09.2022 у виконавчому провадженні № 69321974. Оскільки фактично з нього стягнута сума у розмірі 18743,54 гривні (21 890,44 гривні - 3 146,90 гривень), яку він вважає збитками, завданими Самарським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), а також внаслідок незаконного стягнення з нього грошових коштів постраждала його ділова репутація, позивач просить суд стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь матеріальну шкоду у розмірі - 18 743,54 гривні, а також моральну шкоду у розмірі - 50 000,00 гривень Ухвалою суду від 03.04.2023 року позовну заяву було залишено без руху. Після усунення недоліків, ухвалою суду від 10 квітня 2023 року відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. 9 травня 2023 року від державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Кутової І.О. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить суд відмовити повністю у задоволенні позову, з огляду на те, що станом на час розгляду справи наявна заборгованість позивача зі сплати аліментів за новим виконавчим провадженням № ВП 71348214 , яке з 21.03.2023 перебуває на виконанні виконавчого листа № 206/3264/22 виданого 16.01.2023 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська, а тому стягнута сума за скасованим рішенням у розмірі 18743,54 гривні, може бути зарахована в рамках відкритого виконавчого провадження зі сплати аліментів. Крім того, ці кошти не перебувають у володінні Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) та були у повному обсязі перераховані з депозитного рахунку стягувачу [PERSON] . Вважає, що збитки позивачу не спричинені, а моральна шкода не завдана, оскільки у позивача існує визначений Сімейним кодексом України чіткий імперативний припис щодо обов`язку батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття та про це існує рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2023 року по справі №206/3264/22, яке набрало законної сили. Ухвалою суду від 09.03.2023 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі Представник відповідача Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) державний виконавець Кутова І.О., просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Також наголошувала на тому, що доказів спричинення моральної шкоди позивачеві не існує, заборгованість зі сплати аліментів на теперішній час не погашена та може бути зарахована за рахунок коштів, які були стягнуті за скасованим рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 9 червня 2022 року, оскільки батьки зобов`язані утримувати дітей та існує на теперішній час виконавче провадження № ВП 71348214 з примусового виконання виконавчого листа № 206/3264/22 виданого 16.01.2023 року. Представник відповідача Державної казначейської служби України Паращенко Ю.О., просила суд відмовити у задоволенні позову, оскільки Державна казначейська служба України не порушувала прав позивача, а тому є неналежним відповідачем у справі. Представник третіх осіб - Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лехтер М.С. просила суд відмовити у задоволенні позову, з огляду на те, що Самарський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) діяв в межах повноважень та відповідно до норм законодавства про виконавче провадження, а твердження позивача, що внаслідок незаконних дій, відповідачем завдана майнова шкода, є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Збитки, завдані державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків. Оскільки неправомірність/незаконність рішень, дій чи бездіяльність відповідача 1 чи посадової особи державної виконавчої служби в процесі виконання судового рішення не встановлена, тому відсутні усі складові цивільно-правової відповідальності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині відшкодування як матеріальної так і моральної шкоди. Також позивач не надав належних доказів заподіяння йому душевних страждань протиправними діями відділу ДВС, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок «бездіяльності та недбалості» та жодним чином не обґрунтував грошову оцінку такої шкоди. Інші підстави для відмови у задоволені позову, наведені ним у письмових поясненнях, які надійшли на адресу суду 19 червня 2023 року. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 9 червня 2022 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська ухвалив рішення по справі № 206/735/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, яким стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/4 частики з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 лютого 2022 року та до досягнення дитиною повноліття. Допущене негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. 6 липня 2022 року на підставі виконавчого листа № 206/735/22 який виданий 09.06.2022 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Федько Богданом Андрійовичем було відкрите виконавче провадження № 69321974. 12 липня 2022 року державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Федько Богданом Андрійовичем у виконавчому провадженні № 69321974 було винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 15 липня 2022 року позивач у добровільному порядку сплатив аліменти у розмірі 4000,00 гривень, оскільки рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська було допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. 17 серпня 2022 року позивачем була подана заява до Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зупинення виконавчого провадження в якій він просив, зупинити виконавче провадження № 69321974, яке відкрито на підставі виконавчого листа Самарського районного суду м. Дніпропетровська який виданий на підставі рішення від 09.06.2022 року, оскільки ним був сплачений в добровільному порядку платіж на підставі виконавчого листа та рішення суду не набрало законної сили, так як ним було подано апеляційну скаргу на вказане рішення суду. 5 жовтня 2022 року від державного виконавця він отримав відповідь, відповідно до якої йому відмовлено у зупиненні виконавчого провадження № 69321974. Однак не дивлячись, на той факт, що позивачем в добровільному порядку були сплачені аліменти у розмірі 4000,00 гривень та рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.06.2022 року не набрало законної сили, у серпні місяці з [PERSON] були стягнуті аліменти у розмірі 7138,49 гривень та у вересні місяці 14751,95 гривень, що підтверджується довідкою про доходи, виданою за місцем його основної роботи КП «Дніпроводоканал» (а.с.30-31). Таким чином, доки рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.06.2022 року по справі № 206/735/22 не набрало законної сили, державний виконавець повинен був стягувати аліменти у межах суми платежу за один місяць з урахуванням сплачених в добровільному порядку аліментів, а саме суму 3138,49 гривень. Не дивлячись на наявну в матеріалах виконавчого провадження ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28.07.2022 року про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.06.2022 року, головним державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кутовою Іриною Олександрівною 28 вересня 2022 року винесена ще одна постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , що отримує дохід у КП «Дніпроводоканал». Здійснювати відрахування починаючи стягнення з 18 лютого 2022 року і до повноліття із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства у розмірі 50 % з фактичного заробітку (доходу), з яких відраховується поточний платіж у розмірі 1/4 частки доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заборгованість нараховувати згідно фактичного заробітку (доходу) боржника. Відрахування проводити щомісячно. Після погашення заборгованості, утримання проводити щомісячно відповідно до вимог виконавчого документу, а саме, у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 28.09.2022 р. становить 22544,83 гривень». Таким чином, Самарський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), продовжив стягувати аліментів без жодної правової підстави, оскільки рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.06.2022 року по справі № 206/735/22 не набрало законної сили. З матеріалів справи вбачається, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 21.10.2022 року за апеляційною скаргою [PERSON] , у справі № 206/735/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2022 року скасовано та у задоволенні позову відмовлено (а.с.64-65). 4 листопада 2022 року Самарський районний суду м. Дніпропетровська виніс ухвалу по справі за скаргою [PERSON] на дії на дії головного державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кутової Ірини Олександрівни, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 січня 2023 року, згідно якої визнав дії головного \~ \~ \~ \~державного виконавця Самарського відділу державної \~ \~ \~ \~виконавчої \~ \~ \~ \~служби умісті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кутової Ірини Олександрівни, щодо нарахування заборгованості зі сплати аліментів за період часу з 18 лютого 2022 року по 28 вересня 2022 року у розмірі 22544,83 гривень у виконавчому провадженні № 69321974 неправомірними, визнав дії \~ \~ \~ \~цього державного виконавця щодо винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 28.09.2022 у виконавчому провадженні № 69321974 неправомірними та скасував постанову головного державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кутової Ірини Олександрівни про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 28.09.2022 у виконавчому провадженні № 69321974 (а.с.24-29). Позивач вважає, що стягнута сума у розмірі 18743,54 гривні (21890,44 гривні - 3146,90 гривень), є його збитками, які завдані Самарським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) та підлягають стягненню за рахунок коштів Державного бюджету України. Однак суд не може погодитись з такими твердженнями позивача та приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині з огляду на наступне. Збитками є об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, утраті або пошкодженні майна, а також неодержанні кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Обов`язок доведення наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Так, позивачем не надано жодного доказу, що відповідачем Самарським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) стягнуто з нього певні кошти саме на свої власні рахунки та їх він привласнив або спричинив позивачу певну матеріальну шкоду. Як вбачається із матеріалів цивільної справи, всі кошти, що були стягнуті з [PERSON] за рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.06.2022 року по справі № 206/735/22, перераховувались в рахунок сплати аліментів у виконавчому провадження № ВП 69321974 на користь стягувача [PERSON] та не депозитному рахунку виконавчої служби вони не перебувають. Судом враховується той факт, що вказане рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.06.2022 року по справі № 206/735/22 було скасоване постановою Дніпровського апеляційного суду від 21.10.2022 року, однак в подальшому Самарським районним судом м. Дніпропетровська 16.01.2023 року по справі № 206/3264/22 було знов ухвалено рішення за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів (а.с.78-81), яким покладено той самий обов`язок зі сплати аліментів, з якого випливає, що позивач добровільно не виконує визначений Сімейним кодексом України чіткий імперативний припис щодо обов`язку, батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно даних\~Автоматизованої системи\~виконавчого провадження\~в Самарському\~відділі державної\~виконавчої служби\~у місті\~Дніпрі (м.\~Одеса)\~з 21.03.2023\~на примусовому\~виконанні перебуває\~виконавче провадження\~№ ВП\~71348214 з примусового виконання виконавчого листа № 206/3264/22 виданого 16.01.2023 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська та в рамках цього виконавчого провадження існує заборгованість зі сплати аліментів, яка може бути за бажанням сторін погашена за рахунок зарахування раніше сплачених коштів в рамках виконавчого провадження № ВП 69321974 з виконання рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.06.2022 року по справі № 206/735/22, про що наголошувала в судовому засіданні представник відповідача Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) державний виконавець Кутова І.О. Таким чином, діями відповідача Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) не спричинено жодних збитків позивачу, оскільки стягнуті кошти були фактично перераховані отримувачу аліментів [PERSON] , а отже останні не підлягають відшкодуванню за рахунок Державного бюджету України. Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Статтею 1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набут і заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; Оскільки на користь [PERSON] безпідставно стягнуто з боржника суму аліментів за скасованим рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.06.2022 року по справі № 206/735/22 поза межами суми платежу за один місяць в розмірі 18743,54 гривні, відповідно ця сума грошових коштів за бажанням позивача може бути стягнута на його користь, але з самого отримувача аліментів, а саме [PERSON] згідно зі ст. 1212, 1215 ЦК України, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 19 червня 2018 року (справа № 910/23967/16). Таким чином, оскільки сума безпідставно стягнутих грошових коштів у розмірі 18743,54 грн отримана не відповідачем Самарським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), а також не стягнута на користь Державного бюджету України, а отримана стягувачем у виконавчому провадженні [PERSON] до якої позивач позовні вимоги у цій справі не пред`являв, то вказана обставина є самостійною підставою для відмови у позові в цій частині. Разом з цим, суд вбачає підстави для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди виходячи з наступного. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Отже, у цій справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. У ч. 1 ст. 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази. Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Тлумачення ч. 2 ст. 48 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача. Так, сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКСУ чи її територіального органу. У разі сприйняття подібного підходу до участі у справах про стягнення коштів, відшкодування шкоди завжди необхідно було б щоразу залучати суб`єкта, який здійснює управління рахунком, на якому розміщені грошові кошти відповідача. Разом із тим варто зауважити, що у практиці Верховного Суду існують різні підходи щодо визначення належного відповідача у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, зокрема органами державної виконавчої служби. Цей висновок зроблено на підставі аналізу постанов Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц, постанов Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 11 квітня 2018 року у справі № 461/4137/14, від 1 серпня 2018 року у справі № 520/4116/16-ц та від 20 лютого 2019 року у справі № 489/515/17, постанов Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10 липня 2018 року у справі № 910/3007/16 та від 20 червня 2019 року у справі № 910/17999/17. У зазначених судових рішеннях Верховного Суду різняться висновки щодо статусу ДКСУ у справах, де відповідачами виступають державні органи (держава) як сторони спору, яка має здійснювати відшкодування за порушені права позивачів від імені держави у разі присудження такого відшкодування. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц погодилась з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення відшкодування шкоди безпосередньо з органу державної влади, яким (посадовими чи службовими особами якого) її завдано, не вимагаючи залучення ДКСУ. Разом з тим у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 489/515/17 викладено висновок, який зводиться до того, що належними відповідачами у справах про відшкодування шкоди, заподіяної державою (зокрема, через неналежне забезпечення державною виконавчою службою виконання судового рішення), є держава Україна в особі Міністерства юстиції України та ДКСУ. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (RYSOVSKYY v. UKRAINE, № 29979/04, § 70, ЄСПЛ, від 20 жовтня 2011 року). ЄСПЛ також вказує, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11, § 123, ЄСПЛ, від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, ЄСПЛ, від 22 листопада 1995 року). Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба в з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, ЄСПЛ, від 11 квітня 2013 року; DEL RIO PRADA v. SPAIN, № 42750/09, § 93, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2013 року). Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у ч. 1 ст. 10 ЦПК України. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. Згідно з практикою ЄСПЛ, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (пункт 39 рішення у справі «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. BULGARIA»), заява № 1365/07; пункт 170 рішення у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11). У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» («CANTONI v. FRANCE»), заява № 17862/91; пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява «№ 20372/11). З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові. До вищезазначеного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року (справа № 242/4741/16-ц). Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України. Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25 жовтня 2005 року у справі № 32/421). Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦК України є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними. Суд виходить з того, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження, суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, а також статей 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці. Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду. Грошовий вираз майнової шкоди є збитками. Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У цій справі встановлено, що 4 листопада 2022 року Самарський районний суду м. Дніпропетровська виніс ухвалу по справі за скаргою [PERSON] на дії на дії головного державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кутової Ірини Олександрівни, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 січня 2023 року, згідно якої визнав дії головного \~ \~ \~ \~державного виконавця Самарського відділу державної \~ \~ \~ \~виконавчої \~ \~ \~ \~служби умісті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кутової Ірини Олександрівни, щодо нарахування заборгованості зі сплати аліментів за період часу з 18 лютого 2022 року по 28 вересня 2022 року у розмірі 22544,83 гривень у виконавчому провадженні № 69321974 неправомірними, визнав дії цього державного виконавця щодо винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 28.09.2022 у виконавчому провадженні № 69321974 неправомірними та скасував постанову головного державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кутової Ірини Олександрівни про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 28.09.2022 у виконавчому провадженні № 69321974 (а.с.24-29). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Оскільки судовими рішеннями встановлена бездіяльність та неправомірні дії головного державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кутової Ірини Олександрівни в процесі виконання судового рішення, тому суд вважає, що наявні усі складові цивільно-правової відповідальності, що є підставою для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди. Ураховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, витраченого часу на доведення неправомірності дій державного виконавця, від яких постраждала його ділова репутація, так як він працює на посаді головного енергетика у КП «Дніпроводоканал» та позитивно характеризується (а.с.35), а повинен був доводити безпідставність дій державного виконавця в судовому порядку, внаслідок яких зазнав надміру стягнутих з нього грошових коштів у виконавчому провадженні № ВП 69321974, суд, з урахуванням вимог розумності і справедливості вважає, що на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 7000 грн. Визначений розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості, з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини посадових осіб державної виконавчої служби у завданні моральної шкоди, а також тих обставин, що наведеним вище судовим рішенням про визнання бездіяльності та неправомірних дій посадових осіб державної виконавчої служби порушене право позивача фактично було відновлено. При цьому, сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Покладаючи відшкодування завданої [PERSON] моральної шкоди на державу, суд зобов`язує Державну казначейську службу України як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку, що відповідає визначеній законодавством процедурі. До вищезазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 серпня 2020 року (справа № 761/7165/17)

Outcome: partial