Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

14 лютого 2023 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування вимог зазначає, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 10.07.2008 року, видане виконавчим комітетом Дніпровської міської ради. Крім позивачки, в даній квартирі зареєстрований її колишній чоловік відповідач - [PERSON] . Рішенням суду від 11.03.2014 шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано. Відповідач задовго до розірвання шлюбу не проживав у цій квартирі та не несе витрат на її утримання, особисті речі відсутні, а місце знаходження не відоме. Місце реєстрації відповідача у житловому будинку позивача не пов`язане з його фактичним місцем проживання, однак сам факт реєстрації відповідача у спірному житлі, порушує право позивачки, як власника, вільно володіти, користуватися, а також розпорядитися таким житлом. Тому позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка не з`явилася, але від неї до суду надійшла заява з проханням розглядати справу без її участі, вимоги повністю підтримує, проти заочного рішення суду не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи також подав письмову заяву з проханням справу розглядати у їх відсутності, подав відзив на позовну заяву по суті позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 386 ЦК України, встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 10.07.2008 року, видане виконавчим комітетом Дніпровської міської ради (а.с. 14-15). Згідно з довідкою про склад сім`ї № 1681 від 11.02.2022 року, у квартирі [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , (чоловік) [PERSON] , [INFO] та (донька) [PERSON] , [INFO] , (а.с. 12). Згідно рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 13). У зазначенній квартирі відповідач не мешкає без поважних причин, особистих речей в квартирі не має, оплату комунальних послуг не здійснює. За змістом ст. 156 ч.1 Житлового Кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16). Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно положення ст. 391 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] , не проживає більше одного року у квартирі [ADDRESS] без поважних причин, а тому його необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги задоволено, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved