Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно», яке діє в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію з урахування індексу інфляції та трьох процентів річних. В обґрунтування позову вказує, що ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі ВП «Черкаська ТЕЦ», на підставі відповідної ліцензії забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у місті Черкаси. Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в буд. [ADDRESS] здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі ВП «Черкаська ТЕЦ». Оскільки в будинку [ADDRESS] встановлений будинковий лічильник загального обліку теплопостачання, то, відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири. В квартирі [ADDRESS] встановлений прилад обліку теплової енергії, тому згідно п. 20 вказаних вище правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції, тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Також, вказує, що згідно листа-інформацїї Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради № 24508-01-10 від 02.11.2021р., за адресою [ADDRESS] , станом на дату видачі довідки, [PERSON] зареєстрований з 14.04.1999 року. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладено як на споживача (Відповідача), так і на виконавця (Позивача) (п. 1 ч. 2 ст. 7, п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Згідно з ч. 5 ст. 13 вказаного вище Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Відмова споживача послуг від укладення договору суперечить вимогам частини третьої статті 6, статей 627, 630 ЦК України, статей 19, 20 Закону України «Про житлово- комунальні послуги». Споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Стаття 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідач [PERSON] своєчасно та у повному обсязі з січня 2013 року не вносив плату за отримані житлово-комунальні послуги згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в наслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01 березня 2023 року складає 34\~995 грн. 13 коп., що підтверджується листом-розрахунком по ОР № 11322266. Відтак, відповідач, фактично споживаючи зазначені вище послуги, не надсилав Позивачу жодних скарг чи претензій (передбачених п. 37 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 р. та ст.ст. 27, 28 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання. Це свідчить про те, що Позивач надавав Відповідачеві житлово-комунальні послуги належним чином, а саме: якісно, своєчасно та у повному обсязі. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Інфляційна складова боргу відповідно до розрахунку ціни позову становить 11\~742 грн. 94 коп. Також, згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір 3% річних з простроченої суми відповідно до розрахунку ціни позову становить 2\~785 грн. 67 коп. А тому, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно», в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 34\~995 грн. 13 коп., а також 3% річних в сумі 2 785 грн. 67 коп. та інфляційну складову боргу в сумі 11 742 грн. 94 коп., що разом складає 49 523 грн. 74 коп., а також судовий збір в розмірі 2 684 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.04.2023 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. 23.05.2023 року відповідачем [PERSON] подано до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких він просить врахувати, що загальна позовна давність становить три роки, а згідно розрахунку позивача за ним (відповідачем) станом на січень 2013 року уже рахувалася заборгованість в сумі 6\~862 грн. 07 коп., яка виникла за період з березня 2006 року по січень 2013 року, тому позивач не має права на стягнення з нього такої заборгованості. Також вказує, що позивач вже неодноразово звертався до суду із заявами про стягнення із нього (відповідача) заборгованості за спожиту теплову енергію. Судові накази, які були видачі судом, в подальшому скасовувалися. Також просив врахувати, що згідно постанови КМУ №206 до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) інфляційних нарахувань, процентних річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Разом з цим, у своїх письмових запереченнях на позовну заяву відповідач [PERSON] вказує, що при правильному нарахуванні заборгованості, тобто з урахуванням трирічного строку позовної давності, він негайно сплатить борг за спожиту ним теплову енергію. 23.05.2023 року відповідачем [PERSON] до суду подано заяву про застосування вимог ст. 257 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача, за довіреністю Сінельник А.В., позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, стягнути із відповідача [PERSON] на користь позивача Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно», в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 34\~995 грн. 13 коп., а також 3% річних в сумі 2 785 грн. 67 коп. та інфляційну складову боргу в сумі 11 742 грн. 94 коп., що разом складає 49 523 грн. 74 коп. Крім того, просила стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2 684 грн. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, а саме в межах строку позовної давності. Просив застосувати вимоги ст. 257 ЦК України (наслідки спливу строку позовної давності). Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 5\~ч.\~1\~ст.\~1\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» встановлено,\~що житлово-комунальні\~послуги -\~це результат\~господарської діяльності,\~спрямованої на\~забезпечення умов\~проживання та/або\~перебування осіб\~у житлових\~і нежитлових\~приміщеннях,\~будинках і\~спорудах,\~комплексах будинків\~і споруд\~відповідно до\~нормативів,\~норм,\~стандартів,\~порядків і\~правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі статтею 5 вказаного Закону до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга (послуга з управління багатоквартирним будинком) та комунальні послуги (послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами). Статтями 7, 8 вказаного вище Закону визначені права та обов`язки споживачів й виконавця комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством і умовами договорів, а обов`язком споживача - є укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. При цьому, п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. За змістом ст. ст. 67-68, 162\~ЖК України наймач чи власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно. Крім того, згідно ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за\~спожиті житлово-комунальні \~послуги щомісяця,\~якщо інший порядок та\~строки не\~визначені відповідним\~договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. В судовому засіданні встановлено, що ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі ВП «Черкаська ТЕЦ», на підставі відповідної ліцензії і рішень Черкаської міської ради № 520 від 24.05.2000 року та № 1480 від 31.10.2007 року забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у місті Черкаси. Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в буд. [ADDRESS] здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі ВП «Черкаська ТЕЦ». Згідно листа-інформації Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради №24508-01-10 від 02.11.2021 року та відомостей Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 04.05.2023 року (надійшли до суду 11.05.2023 року) за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] з 14.04.1999 року і по даний час. Таким чином, відповідач [PERSON] являється споживачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які йому надає ВП «Черкаська ТЕЦ» Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» за вказаною вище адресою. Відповідно, на останнього, як споживача послуг, який зареєстрований у вказаній вище квартирі (житлі), покладений обов`язок по його утриманню та оплаті житлово-комунальних послуг, в тому числі і послуг з централізованого опалення, які надавались до квартири [ADDRESS] позивачем ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно». Між сторонами не укладався договір про надання комунальних послуг. У квартирі за адресою: [ADDRESS] відсутній лічильник теплової енергії у зв`язку з чим позивач здійснював нарахування вартості послуг з централізованого опалення згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалювальній площі (об`єму) квартири. Згідно наданої позивачем оборотної відомості за особовим рахунком о/р [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-9) вбачається, що за період з січня 2013 року по 01.03.2023 року відповідач має заборгованість перед ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» за надані йому послуги з централізованого опалення в загальній сумі 34 995 грн. 13 коп. Вказана заборгованість нарахована відповідачу за спожиті ним послуги та відповідно до діючих на той час тарифів. Зазначені обставини справи сторони не заперечують, а тому суд вважає їх доведеними. У зв`язку з відмовою відповідача в добровільному порядку здійснити погашення заборгованості з оплати послуг централізованого опалення позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Таким чином, між сторонами існує спір з приводу виконання грошового зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг, що регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), Житлового кодексу України (далі - ЖК), Закону України від 09.11.2017р. №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №2189), Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630 (далі Постанова №630) тощо. Надаючи оцінку доводам сторін в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 67 ЖК плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ч. 1 ст. 10 Закону №2189 ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону №2189 споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що позивач здійснював надання послуг з централізованого опалення до квартири відповідача. Нарахування вартості послуг здійснювалось позивачем на підставі тарифів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому розмір платежів з оплати послуг централізованого опалення здійснювався з урахуванням показників будинкового засобу обліку теплової пропорційно до опалювальної площі (об`єму) квартири, тобто у відповідності до п. 12 Постанови №630. Порядок нарахування та розмір нарахованих платежів з оплати вартості послуг позивача сторонами не оспорюється. Щодо наявності у відповідача обов`язку з оплати комунальних послуг при відсутності між сторонами відповідного договору, то слід звернути увагу на наступне. Згідно ст. 12 Закону №2189 надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг покладений як на виконавця (п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону №2189) так і на споживача (п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону №2189). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 638 ЦК передбачено, що договір є складеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даною виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є основним обов`язком споживача. Відсутність договору на постачання теплової енергії само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є надання послуг та їх отримання споживачем. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 20.04.2016р. по справі №6-2951цс15). За таких обставин суд доходить висновку, що з огляду на період надання послуг, то спірні правовідносини регулюються між сторонами на умовах типового договору про надання послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання, передбаченого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630. Згідно п. 3 Постанови №630 послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 18 Постанови №630 передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку (п. 20 Постанови №630). Відповідно до п. 24, 25 Постанови №630 споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] , був відсутній квартирний засіб обліку теплової енергії, а тому нарахування плати за надані послуги здійснювалось позивачем згідно встановлених нормативів та тарифів, які визначались постановами Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України «Про встановлення тарифу на теплову енергію для потреб населення ПАТ «Черкаське хімволокно» №573 від 23.05.2014р., №650 від 06.06.2014р., №725 від 13.06.2014р., №1171 від 31.03.2015р., №3556 від 17.03.2016р., №1352 від 04.08.2016р., №1206 від 05.10.2017р., №405 від 14.06.2018р., №1811 від 11.12.2018р., рішенням Черкаського міського виконавчого комітету №1094 від 07.10.2021р., 299 від 12.04.2022р, №320 від 28.04.2022р. З урахуванням встановлених тарифів розрахунок вартості наданих позивачем відповідачу послуг арифметично здійснений вірно. Згідно наданого позивачем розрахунку за особовим рахунком відповідача № [NUMBER] станом на 01.03.2023 року обліковується заборгованість з оплати послуг опалення в сумі 34995 грн. 13 коп. Відповідно до ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст.611 ЦК, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). По обставинам спірних правовідносин всупереч вимог 12, 78, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду доказів щодо наявності в нього заперечень в частині якості надаваних позивачем послуг, зокрема, суду не надано складених у встановленому законом порядку актів-претензій у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їхніх споживчих властивостей та перевищенням строків проведення аварійно-відновних робіт, як то передбачено статтею 27 Закону №2189, як і не доведено фактів невиконання позивачем обов`язку з надання вищевказаних послуг. За таких обставин суд доходить висновку, що позивач належним чином здійснював надання послуг до квартири відповідача, а останній зобов`язаний оплатити відповідні послуги. Разом з тим суд враховує, що з наданого позивачем листа-розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 01.01.2013 року вже існувала заборгованість в сумі 6 862 грн. 07 коп., яка виникла у відповідача ще до 01.01.2013 року, і вона не підтверджена належними доказами, тому така заборгованість не може бути стягнута із відповідача. Разом з тим, заперечуючи проти позовних вимог в частині заборговані поза межами строку, який перевищує три роки, відповідач [PERSON] просив застосувати до спірних правовідносин вимоги ст. 267 ЦП України. Згідно ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що згідно оборотної відомості по особовому рахунку № [NUMBER] у період часу з 01.01.2013р. до 01.03.2023 року відповідачем жодного разу не здійснювалась оплата послуг позивача з централізованого опалення, оплата вносилася лише за надані послуги з гарячого водопостачання, заборгованість за які у відповідача відсутня. За таких обставин позовні вимоги мали б підлягати до задоволення лише в межах трирічного строку позовної давності з моменту надходження позову до суду (19.04.2023р.), тобто за період з 19.04.2020 року по 19.04.2023 року. Разом з тим, суд враховує, що позивач 30.09.2022 року вже звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із відповідача на його користь заборгованості за послуги з централізованого опалення (справа №711/4904/22), однак судовий наказ у справі №711/4904/22) від 31.10.2022 року був скасований ухвалою суду від 05.12.2022 року на підставі заяви відповідача [PERSON] . Вищевказане звернення позивача до суду переривало строк позовної давності, тому до стягнення із відповідача підлягає заборгованість за період з 01.10.2019 року і по 01.03.2023 року (тобто в межах строку позовної давності з урахуванням її переривання зверненням позивача 30.09.2022 року до суду із заявою про видачу судового наказу). При цьому, суд також враховує, що інше звернення позивача до суду із заявою про видачу судового про стягнення із відповідача заборгованості за послуги з централізованого опалення мало місце 27.08.2015 року (тобто поза межами строку позовної давності, який закінчився 30.09.2019 року), тому на строки позовної давності воно не впливало. Згідно листа-розрахунку по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 01.10.2019 року по 01.03.2023 року позивачем було надано відповідачу послуг з централізованого опалення на суму 12\~253 грн. 21 коп., а отже саме зазначена сума заборгованості підлягає до стягнення із відповідача (в межах строку позовної давності). В іншій частині позовні вимоги позивача про стягнення із відповідача заборгованості за послуги з централізованого опалення до задоволення не підлягають в зв`язку із пропуском строку позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, відповідач зобов`язаний сплатити позивачеві інфляційні нарахування та три відсотки річних нараховані на суму заборгованості, що обчислені за період прострочення, а саме за період з 01.10.2019 року по січень 2022 року включно. Обчислення розміру інфляційних втрат має здійснюватись за формулою, за якою загальна сума інфляційних нарахувань дорівнює сумі інфляційних нарахувань за кожен окремий місяць, яка обчислюється шляхом помноження розміру щомісячного платежу на сукупний індекс інфляції за період прострочення. Використовуючи для обчислення інфляційних втрат показник індексу споживчих цін, що опублікований на веб-ресурсах за посиланням https://ukrstat.gov.ua та https://index.minfin.com.ua/ua/economy/index/inflation/, які є загальнодоступними ресурсами, Розрахунок здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), де ІІС сукупний індекс інфляції за весь період прострочення, ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Для платежу за жовтень 2019 року в сумі 63 грн. 72 коп. сукупний індекс інфляції необхідно обчислювати шляхом множення щомісячних індексів інфляції, починаючи з грудня 2019 року (перший повний місяць періоду прострочення) до січня 2022 року включно (останній повний місяць періоду прострочення): ІІС = (99,8 : 100) х (100,2 : 100) х (99,7 :100) х (100,8 : 100) х (100,8 : 100) х (100,3 : 100) х (100,2 : 100) х (99,4 : 100) х (99,8 : 100) х (100,5 : 100) х (101 : 100) х (101,3 : 100) х (100,9 : 100) х (101,3 : 100) х (101 : 100) х (101,7 : 100) х (100,7 : 100) х (101,3 : 100) х (100,2 : 100) х (101,1 : 100) х (99,8 : 100) х (101,2 : 100) х (101,9 : 100) х (100,8 : 100) х (100,6 : 100) х (101,3 : 100) = 1,16775. Інфляційне збільшення: 63,72 грн. x 1,16775 63,72 грн. = 10,69 грн. Аналогічним методом слід обчислювати й інфляційне збільшення по іншим місяцям, внаслідок чого за період надання послуг позивачем з жовтня 2019 року по січень 2022 року включно сумарне інфляційне збільшення розміру заборгованості по щомісячним платежам за період прострочення (жовтень 2019 року січень 2022 року) складає 871,83 грн. Подібним чином (щодо кожного простроченого щомісячного платежу) має обчислюватись і сума трьох відсотків річних за наступною формулою: Сума 3% річних = С х 3 х Д : 365 : 100, де «С» - сума заборгованості, «Д» кількість днів прострочення. Так, за жовтень 2019 року розмір плати за послуги централізованого опалення складав 63,72 грн. і відповідна плата мала бути внесена до 20.11.2019р., а отже прострочення починається з 21.11.2019р. і за період прострочення до 31.01.2022р. включно (як заявлено в позовній заяві) складає 803 дні, а відтак сума 3% річних за прострочений платіж за жовтень 2019 року складає 4,20 грн. (63,72 грн. * 3 * 803 : 365 : 100). Аналогічним чином необхідно обчислювати і 3% річних щодо платежів за інші місяці, але період прострочення за кожен місяць буде зменшуватись на кількість днів у попередньому місяці, а отже і сума 3% річних буде зменшуватись: листопад 2019 року (773 дні прострочення) 624,0 грн.; грудень 2019 року (742 дні прострочення) 486,01 грн.; січень 2020 року (711 днів прострочення) 684,38 грн.; лютий 2020 року (682 дні прострочення) 639,53 грн., і т.д. Отже загальна сума трьох відсотків річних за наведеним вище алгоритмом складає 279 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 13404,04 грн., яка складається з наступних сум: заборгованість з оплати послуг централізованого опалення 12\~253,21 грн., інфляційні нарахування 871,83 грн., три відсотки річних 279,0 грн. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Відповідні судові витрати по справі складаються із витрат, понесених позивачем (судовий збір, сплачений при поданні позову в розмірі 2684 грн.). Позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 13\~404,04 грн., що складає 27,06589% від загальної ціни позову (49 523,74 грн.), а отже на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України позивачу має бути відшкодовано за рахунок відповідача 726,45 грн. судового збору (2684 грн. * 27,06589%). За таких підстав, до стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 726 грн. 45 коп. На підставі викладеного вище та

Outcome: partial