Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом у якому просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 6\~000\~000 грн. Узагальнені доводи учасників справи. В обґрунтування позову позивач зазначає, що в провадженні Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області перебували та перебувають п`ять кримінальних проваджень, які були відкриті на підставі заяви позивача та одне на підставі звернення її сина, який помер. Два з них були закриті слідчим, решта триває на думку позивача надмірно тривалий час. Внаслідок навмисного затягування органами досудового розслідування кримінальних проваджень вона зазнає моральних страждань, які полягають у відчутті стурбованості, оскільки не притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності викликає у позивача відчуття незахищеності та безкарності до осіб, які вчинили злочин, погіршення стану здоров`я, головними болями, відчуттям не довіри до правоохоронної системи та неможливості продовжувати активне громадське життя. Відповідачем, позовні вимоги заперечено, зазначено, що позивач не надала суду доказів, які б підтверджували факт заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, психосоматичних та психоемоційних змін, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зав`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зав`язків, стану та стосунків внаслідок зневажливого ставлення до виконання обов`язків, що виразилось у затягуванні досудового розслідування та не встановленні винних осіб по кримінальним провадженням, а відтак відсутній причинно-наслідковий зв`язок між вказаними наслідками та діяннями, що в свою чергу, вказує на відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо стягнення на її користь завдану моральну шкоду у розмірі 6 000 000 гривень. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги просила їх задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним в позові. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві. Обставини, встановлені судом. В провадженні Новомосковського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебували наступні кримінальні провадження відкриті за заявою позивача: №12020045350000190, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, яке 26.02.2021 закрито в порядку п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Така постанова слідчого наразі не скасована та є чинною. №120210465350000263 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, яке 05.08.2022 закрито в порядку п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Така постанова слідчого наразі не скасована та є чинною. №12021010350000035 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, відкрите за заявою сина позивачки [PERSON] . В рамках кримінального провадження проведені ряд слідчих дій, наразі таке провадження триває. №12015040350002814 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, відкрите за заявою сина позивачки [PERSON] . В рамках кримінального провадження проведені ряд слідчих дій, наразі таке провадження триває. №12020045350000181, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, яке 13.07.2021 закрито в порядку п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Така постанова слідчого наразі не скасована та є чинною. Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом. Відповідно до\~статті 3 Конституції України\~права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. У\~статті 19 Конституції України\~вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Статтею 55 Конституції України\~передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтею 56 Конституції України\~визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Чинним законодавством України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами внаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, а не суду. Згідно зі\~статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини першої\~статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до\~статті 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі\~статтею 1174 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Статті\~1173,\~1174 ЦК України\~є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174\~ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягненнядо кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. При цьому, як вбачається з тексту\~статті 1174 ЦК України, для відшкодування особі шкоди за її положеннями, обов`язковою умовою є заподіяння особі шкоди саме незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі\~статті 1173 ЦК України. Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду? від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18). Відповідно до ч.ч. 1.2\~статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Головне питання, яке підлягає встановленню судом при вирішенні зазначеної категорії справ, є доведеність особою заподіяння їй моральної шкоди, внаслідок протиправних дій, оскільки не будь-які неправомірні дії і не будь-які моральні страждання, як-то тимчасові хвилювання, образи, чи незручності, можуть бути підтвердженням такої шкоди. Відповідно до частини першої\~статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Висновки суду. Позивач зазначає, що внаслідок бездіяльності допущеної з боку уповноважених на проведення досудового розслідування службових осіб, їй було завдано моральних страждань. Разом з тим, жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вказано, позивачем надано не було. Враховуючи той факт, що позивач [PERSON] по цій справі оскаржує саме тривалий строк досудового розслідування посадових осіб, то зазначене саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої. В обґрунтуванні моральної шкоди, необхідне повне доведення незаконності дій або бездіяльності службової особи. Тобто, вимоги повинні мати обґрунтоване підтвердження і підкріплені належними доказами. В свою чергу, позивачем не надано жодного судового документу, яким би було визнано протиправність дій Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди жодним належним чином не підтверджено та не обґрунтовано під час розгляду справи в суді. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи у заподіянні шкоди. При відсутності хоча б однієї з вказаних умов на відповідача не може бути покладене зобов`язання про відшкодування шкоди. На це звергнуто увагу у п. 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відповідно до п. 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуючи стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивачем в судовому засіданні не доведено та матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та шкодою, на яку посилається позивач. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено наявність шкоди та її розмір, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed