Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Мельник Марина Володимирівна, в якому просить суд визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) право власності на 1/2 частку автомобіля INFINITY FX 35, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що 04 липня 1998 року був укладений шлюб між [PERSON] (прізвище після одруження - [PERSON] ) та [PERSON] , актовий запис № 415. [INFO] у подружжя народився син - [PERSON] . Вказує, що за час шлюбу позивач та [PERSON] придбали автомобіль INFINITY FX 35, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] та Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] власником спірного автомобіля є [PERSON] . Зазначає, що станом на 24 травня 2021 року автомобіль зареєстровано за [PERSON] . Посилається, що 17 липня 2018 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано, про що зроблено актовий запис № 253, свідоцтво серії [NUMBER] , видане Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Вказує, що [INFO] помер [PERSON] та 10 жовтня 2020 року приватним нотаріусом ОРНО Мельник Мариною Володимирівною було заведено спадкову справу №51/2020, № у спадковому реєстрі - 66725468. Зазначає, що спадкоємцями [PERSON] є його сестра [PERSON] та син [PERSON] , що підтверджується тим фактом, що зазначені особи отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку автомобіля, копія додається. Позивач після смерті колишнього чоловіка звернулася до нотаріуса Мельник М.В. щодо оформлення права на спадщину на 1/2 частку автомобіля та на час звернення із позовом до суду свідоцтво про право власності на автомобіль уже видане нотаріусом, без урахування того, що автомобіль є спільним сумісним майном подружжя. Вважає, що їй належить на праві власності частина спірного автомобіля, а тому просила суд позовні вимоги задовольнити. 08.06.2021 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.07.2021 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позов. Третій особі встановлено строк для подання письмових пояснень щодо заявлених позовних вимог. Позивачу було надіслано копію ухвали суду від 05.07.2021, відповідачам та третій особі було надіслано копію ухвали суду від 05.07.2021 та копію позовної заяви з додатками. Відповідачем-1 копію ухвали суду від 05.07.2021 та копію позовної заяви з додатками було отримано 25.11.2022, відповідачем-2 - 29.11.2022, третьою особою - 13.12.2022 (а.с. 35-37). У встановлений ухвалою суду від 05.07.2021 строк відповідачами відзив на позовну заяву подано не було. Також не було подано письмових пояснень третьої особи на позовну заяву. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, 04 липня 1998 року був укладений шлюб між [PERSON] (прізвище після одруження - [PERSON] ) та [PERSON] , актовий запис № 415, що посвідчується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданий відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого району м. Києва (а.с. 12). [INFO] у подружжя народився син - [PERSON] (а.с. 13). 08 листопада 2008 року, тобто під час перебування в шлюбі, [PERSON] було набуто у власність автомобіль INFINITY FX 35, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] (а.с. 14-15). 17 липня 2018 року шлюб між [PERSON] та позивачем було розірвано, про що зроблено актовий запис № 253, свідоцтво серії [NUMBER] , видане Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 16). Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Оскільки доказів того, що після розірвання шлюбу між позивачем та [PERSON] було здійснено поділ спільного сумісного майна до суду не надано, то суд вважає, що на автомобіль INFINITY FX 35, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] поширювався режим спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 19242 від 09 листопада 2020 року, видане Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 17). 10 жовтня 2020 року Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Мельник Мариною Володимирівною було заведено спадкову справу № 51/2020 щодо майна померлого [PERSON] , номер у спадковому реєстрі - 66725468 (а.с. 18). Спадкоємцями [PERSON] є його сестра [PERSON] (Відповідач-1 у справі) та син [PERSON] (Відповідач-2 у справі), що підтверджується тим фактом, що зазначені особи отримали свідоцтва про право на спадщину за законом по частини кожен, на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , позовних вимог щодо якого не заявлено (а.с. 19). Окрім цього, приватним нотаріусом приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник Мариною Володимирівною було 12.05.2021 було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , яка складається з частки автомобіля INFINITY FX 35, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] (а.с. 40). Суд звертає увагу, що у даному випадку спадкоємцем після смерті [PERSON] щодо автомобіля INFINITY FX 35, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] був лише його син [PERSON] та нотаріусом зазначено, що спадщина у даному випадку складається лише із частини спірного автомобіля. Суд також зазначає, що перевірити факт включення нотаріусом до маси спадкового майна усієї частини спірного автомобіля не є можливим, оскільки дана інформація та копія спадкової справи у матеріалах відсутня. Будь-яких клопотань сторонами про витребування таких доказів перед судом не порушувалося. Згідно з підпунктом 4.21 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому Наказ Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5), при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо спадкоємців декілька, то кожному із них видається окреме свідоцтво про право на спадщину із зазначенням його частки. Свідоцтво про право на спадщину оформляється в двох примірниках, один з яких залишається в матеріалах спадкової справи. Таким чином встановлено, що позивач для захисту своїх порушених прав мала би звернуся до приватного нотаріуса із заявою для отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя. Доказів того, що позивач зверталася до приватного нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя матеріали справи не містять. Також доказів того, що позивачу було відмовлено у видачі відповідного свідоцтва, у матеріалах справи немає. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Доказів тому, що наразі будь-ким оспорюється або не визнається право позивача на частину спірного автомобіля матеріали справи не містять. Таким чином встановлено, що позивачем невірно обрано спосіб захисту свого порушеного права, оскільки остання мала би звернуся до приватного нотаріуса із заявою для отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, а в разі відмови видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя - оскаржити відповідні дії чи рішення приватного нотаріуса у судовому порядку із можливістю пред`явлення також вимоги про визнання права власності на майно, оскільки тільки у такому випадку це право буде оспорюватися іншою особою. Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Аналогічна правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року справа № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18). Як свідчать матеріали справи позивачем не було заявлено позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про прво на спадщину у певній його частині, і така можливість останньою не втрачена. Таким чином, навіть за доведеності позивачем обставин, які нею викладені у позовній заяві та включення нотаріусом до спадкової маси майна, що належало на праві власності позивачу, належним способом захисту права позивача буде звернення до суду із вимогою про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину з підстав включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини. Суд звертає увагу, що додатково у такому випадку позивачем може бути заявлено вимогу про визнання права власності на майно за умови, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За умовами ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed