Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Ковельської окружної прокуратури Волинської області про припинення обтяження речових прав на нерухоме майно. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 10.09.2014 на підставі договору дарування від 10.09.2014 [PERSON] набула право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . У лютому 2023 року позивачу стало відомо про наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність накладеного на належну їй квартиру обтяження у виді арешту нерухомого майна. Позивач зазначила, що вказане вище обтяження зареєстроване 18.10.2011 Волинською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про накладення арешту на майно № 40-110-11 від 12.10.2011, виданої старшим слідчим Ковельської міжрайпрокуратури Ткачук Н.Л. Разом з тим позивач не мала статусу підозрюваної у кримінальній справі, в межах якої накладено це обтяження. Вважає, що відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені помилково, оскільки анкетні дані позивача повністю співпали з анкетними даними особи, стосовно якої розглядалась кримінальна справа. Так, згідно з вироком Ковельського міськрайонного суду від 01.02.2012 у справі № 0306/429/2011 особою, відносно якої розглядалась кримінальна справа, є [PERSON] , 1958 року народження. Натомість роком народження позивача є 1980 рік народження. При цьому за результатами розгляду кримінальної справи арешт з нерухомого майна не знятий. Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про обтяження у виді арешту на нерухоме майно позбавляє позивача можливості розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. За таких підстав позивач просить звільнити з-під арешту та припинити обтяження речових прав у виді арешту нерухомого майна, належного [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер обтяження 11733762 від 18.10.2011, реєстратор Волинська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. 30.03.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 27.04.2023 та надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 27.04.2023 судове засідання відкладено на 17.05.2023 у зв`язку з неявкою представника відповідача. 17.05.2023\~замінено неналежного\~відповідача Ковельську\~окружну прокуратуру\~на належного\~відповідача Волинську\~обласну прокуратуру. Оголошено перерву у судовому засіданні до 14.06.2023. 12.06.2023 засобами поштового зв`язку до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшов відзив Волинської обласної прокуратури, в якому відповідач позов не визнав, заперечував проти задоволення позову та просив у позові відмовити. Відзив мотивований тим, що арешт на спірне нерухоме майно накладений на підставі постанови старшого слідчого Ковельської міжрайонної прокуратури Ткачук Н.Л. під час досудового розслідування кримінальної справи № 40-110-11 від 12.10.2011 про обвинувачення [PERSON] , 1958 року народження, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України. Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області [PERSON] визнано винуватою у вчиненні інкримінованого їй злочину та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн із застосуванням ч. 2 ст. 69 КК України без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. При цьому позивач не мала статусу підозрюваної у вказаному кримінальному провадженні, в якому накладено обтяження у виді арешту нерухомого майна. Указане свідчить про те, що реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно помилково внесені такі відомості, оскільки анкетні дані позивача співпали з анкетними даними особи, відносно якої порушено кримінальну справу. Разом з тим, зважаючи на те, що кримінальна справа не перебуває в провадженні органу досудового розслідування, а розглянута судом з постановленням обвинувального вироку, прокурор не наділений повноваженнями щодо зняття арешту з майна, а відтак Волинська обласна прокуратура не є належним відповідачем у справі. У судовому засіданні 14.06.2023 представник позивача [PERSON] адвокат Плечук О.П. позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. Пояснив, що під час ознайомлення з матеріалами судової справи № 0306/429/2011, оглядав постанову старшого слідчого Ковельської міжрайонної прокуратури Ткачук Н.Л. У даній постанові зазначено про необхідність накладення арешту на усе майно, належне [PERSON] . Інші ідентифікуючі відомості у постанові не зазначені. У судовому засіданні 14.06.2023 представник відповідача Волинської обласної прокуратури - прокурор Безкоровайна О.А. позов не визнала з підстав, зазначених у відзиві, та просила у позові відмовити повністю. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджатися своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зазначені приписи\~покладають на\~державу позитивні\~зобов`язання\~забезпечити непорушність\~права приватної\~власності та\~контроль за\~виключними випадками\~позбавлення особи\~права власності\~не тільки\~на законодавчому\~рівні,\~а й\~під час\~здійснення суб`єктами\~суспільних відносин\~правореалізаційної та\~правозастосовчої діяльності.\~Обмеження позитивних\~зобов`язань\~держави лише\~законодавчим врегулюванням\~відносин власності\~без належного\~контролю за\~їх здійсненням\~здатне унеможливити\~реалізацію власниками\~належних їм\~прав,\~що буде\~суперечити нормам\~Конституції України\~та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, суд установив, що [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , є власником квартири загальною площею 56,9 кв. м, житловою площею 41,3 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Указане підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 322068691 від 06.02.2023 (а.с. 19-21). Крім цього, зі змісту вказаної вище інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та яка належить на праві власності [PERSON] , [INFO] , накладений арешт відповідно до постанови про накладення арешту на майно, серія та номер: 40-110-11, виданої 12.10.2011 старшим слідчим Ковельської міжрайпрокуратури Ткачук Н.Л., реєстраційний номер обтяження 11733762 від 18.10.2011, реєстратор Волинська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Разом з тим суд встановив, що арешт на спірне нерухоме майно накладений на підставі постанови старшого слідчого Ковельської міжрайонної прокуратури Ткачук Н.Л. під час досудового розслідування кримінальної справи № 40-110-11 від 12.10.2011 про обвинувачення [PERSON] , 1958 року народження, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України. Указані обставини визнавались та не заперечувались сторонами у судовому засіданні. Так, згідно з витягами про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 33391599 та № 33391677 від 18.10.2011 (а.с. 10, 11-12) вбачається, що на підставі постанови старшого слідчого Ковельської міжрайонної прокуратури Ткачук Н.Л. під час досудового розслідування кримінальної справи № 40-110-11 від 12.10.2011 накладений арешт на все нерухоме та рухоме майно [PERSON] . Ідентифікуючі ознаки особи боржника, як то реєстраційний номер облікової картки платника податків, дата народження тощо при цьому не зазначені. Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01.02.2012 у справі № 0306/429/2011 [PERSON] визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн із застосуванням ч. 2 ст. 69 КК України без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. Також вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 31-35). Разом з тим при постановленні вироку питання про зняття арешту з майна не вирішено. З постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Будкова В.О. від 18.04.2012 вбачається, що виконавче провадження № 31796751 з примусового виконання виконавчого листа № 1/0306/14 від 17.02.2012, який виданий Ковельським міськрайонним судом Волинської області, боржником у якому є [PERSON] , [INFO] , закінчено та припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а.с. 16). При цьому згідно з відповіддю Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області № 21894/16 від 08.03.2023 (а.с. 38) відомості про обтяження нерухомого майна до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та державного реєстру обтяжень нерухомого майна щодо [PERSON] державними виконавцями відділу не вносились. Відповідно до відповіді Управління центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ковельської міської ради № 8.4-02/26 від 20.03.2023 (а.с. 43) управління позбавлене можливості зняти наявні у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяження, оскільки такий арешт накладений на підставі постанови старшого слідчого Ковельської міжрайонної прокуратури Ткачук Н.Л. під час досудового розслідування кримінальної справи № 40-110-11 від 12.10.2011. Відтак для реєстрації припинення обтяження накладеного на спірне майно необхідно звернутися до суду. При цьому будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до проголошення вироку, з моменту його проголошення втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову), виникають з цивільних правовідносин і можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. Аналогічну правову позицію сформульовано Верховним Судом України у постанові від 15.05.2013 у справі № 6-26цс13 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі № 372/2904/17-ц. Так, суд встановив, що арешт на належну [PERSON] , [INFO] , квартиру був накладений відповідно до постанови слідчого, прийнятої у межах кримінальної справи № 40-110-11 від 12.10.2011 про обвинувачення [PERSON] , [INFO] , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України. Також, як встановив суд вище, розгляд кримінальної справи № 40-110-11 від 12.10.2011 завершено постановленням вироку. Однак при його постановленні питання при припинення арешту майна не вирішене. При цьому безпідставне накладення арешту на майно [PERSON] , [INFO] , відбулось у зв`язку з тим, що анкетні дані позивача співпали з анкетними даними особи, стосовно якої розглядалась кримінальна справа, оскільки під час винесення постанови старший слідчий Ковельської міжрайонної прокуратури Ткачук Н.Л. не вказав даних, які конкретизують особу, зокрема, дату народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків тощо. Під час звернення позивача до органів прокуратури з клопотанням про зняття арешту належного їй майна у задоволенні такого клопотання було відмовлено з тих підстав, що позивач не є учасником кримінального провадження. З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що наявність впродовж тривалого часу безпідставно накладеного арешту на майно позивача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. При цьому, як встановив суд вище, арешт на спірне майно накладений на підставі постанови старшого слідчого Ковельської міжрайонної прокуратури Ткачук Н.Л. під час досудового розслідування кримінальної справи № 40-110-11 від 12.10.2011. Наказом Генерального прокурора № 339 від 17.02.2021 «Про окремі питання забезпечення початку роботи окружних прокуратур» затверджено перелік і територіальну юрисдикцію окружних прокуратур. Зі змісту даного наказу вбачається, що Ковельська окружна прокуратура є структурним підрозділом Волинської обласної прокуратури. Відтак, приймаючи до уваги те, що право позивача на мирне володіння належного їй майна порушене саме внаслідок постанови старшого слідчого Ковельської міжрайонної прокуратури (станом на даний час Ковельська окружна прокуратури), яка є структурним підрозділом Волинської обласної прокуратури, суд доходить висновку, що Волинська обласна прокуратура є належним відповідачем у справі. Крім цього, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.06.18 у справі № 338/180/17). Суд вважає, що саме по собі скасування арешту, накладеного на даний час на конкретне належне позивачу майно, зокрема, на квартиру за адресою: [ADDRESS] , не призведе до повного та ефективного захисту прав позивача. Так, за умови наявності державної реєстрації обтяження, накладеного постановою старшого слідчого Ковельської міжрайонної прокуратури Ткачук Н.Л. № 40-110-11 від 12.10.2011 на усе нерухоме та рухоме майно [PERSON] , таке обтяження і у подальшому буде застосовуватись до належного позивачеві майна. При цьому в межах розгляду даної цивільної справи суд не уповноважений скасовувати таке обтяження у цілому, оскільки останнє застосоване до [PERSON] , 1958 року народження, в межах кримінальної справи. Однак суд вважає, що належним та ефективним способом захисту прав позивача буде припинення обтяження речових прав у виді арешту нерухомого майна, належного [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер обтяження 11733762 від 18.10.2011, реєстратор Волинська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір у сумі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0.2923948526.1 від 28.03.2023 (а.с. 1). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Outcome: approved