Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який у подальшому уточнив, вказавши, що 26.05.2017 року внаслідок дорожньо - транспортної пригоди був травмований його син [PERSON] , який від отриманих травм помер. В ході досудового розслідування за даним фактом у кримінальному провадженні № 12017040000000752 його було визнано потерпілим. Вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 31.01.2022 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом на 2 роки. Його цивільний позов задоволено частково та [PERSON] на його користь стягнуто 27749,50 грн., у рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14.09.2022 року, вирок в частині вирішення цивільного позову скасовано. В решті вирок залишено без змін. Власником автомобіля Мерседес - Бенц, яким на момент ДТП керував обвинувачений [PERSON] є ТОВ «АВТОТРАНССЕРВІС». Засуджений [PERSON] є офіційним співробітником вказаного підприємства та під час ДТП виконував трудові обов`язки. Саме тому ТОВ «АВТОТРАНССЕРВІС» має бути співвідповідачем по справі про стягнення шкоди, заподіяної в наслідок ДТП. Крім того встановлено, що автомобіль «Mercedes -Benz Sprinter 313 CDI» на час дорожньо -транспортної пригоди був застрахований, що підтверджується полісом обов`язкового страхування № АК6676436, виданий ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», який наявний в матеріалах провадження, що є підставою для залучення страхової компанії в якості співвідповідача. Діями [PERSON] , який на момент ДТП керував джерелом підвищеної небезпеки, позивачу завдано матеріальну шкоду: на ритуальні послуги пов`язані з організацією та проведенням поховання сина [PERSON] , - 27749,50 грн., (поминальний обід в день поховання - 4759,50 грн., поминальний обід 40 діб - 6590,00 грн., ритуальні послуги та ритуальна атрибутика на поховання - 16400,00 грн. ). Крім того діями [PERSON] йому було завдано моральні страждання, а саме він втратив свого сина, якому було всього 32 роки. Моральну шкоду оцінює у 600 000,00 грн. Просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку матеріальну шкоду у розмірі 27749,50 грн., моральну шкоду у розмірі 600 000,00 грн., суму франшизи у розмірі 1000,00 грн., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40000,00 грн. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Адвокат Пилипець А.Ю. діючи в інтересах відповідача ПрАТ « Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» , подав відзив на позовну заяву, згідно якого заперечує щодо задоволення позову. У відзиві зазначив, що позивач пропустив трирічний строк для звернення із заявою як до страховика так і до суду, тобто позивач більше ніж 5 років не вчиняв жодних активних дій для отримання страхового відшкодування, що свідчить про його недобросовісність та небажання реалізувати надані йому права. Більш того позивач у позовній заяві жодним чином не наводить та не доводить існування незалежних від нього причин пропуску трирічного строку для отримання страхового відшкодування. Окрім цього позивачем не додається жодних належних та допустимих доказів того, що останнім не лише подавалася заява про виплату страхового відшкодування, а така заява була отримана ПрАТ « УСК «Княжа ВІГ», тому за таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог до ПрАТ « УСК «Княжа ВІГ». Крім того витрати на поминальний обід, не належать до витрат на поховання, тому не можуть бути стягнуті із ПрАТ « УСК «Княжа ВІГ» як страховика. Франшиза покладається на особу, яка винна у завданні збитків, а не на страховика. Представник відповідача ТОВ «АВТОТРАНССЕРВІС» Караканова Т.В. подала відзив, згідно якого просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Мотивує тим, що 17.11.2017 року між ТОВ «АВТОТРАНССЕРВІС» та ПрАТ « УСК «Княжа ВІГ» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується відповідним полісом № АК/6676436, строк дії якого з 18.05.2017 року по 17.11.2017 року, тобто діяв на момент скоєння ДТП, вбачається, що при настанні страхового випадку страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема, за шкоду, заподіяну майну, життю та здоров`ю потерпілому не більше встановленого в договорі ліміту страхової суми. Так страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 200 000,00 грн., за шкоду заподіяну майну - 100 000,00 грн. ТОВ «АВТОТРАНССЕРВІС» після ДТП були виконані всі вимоги, які передбачені чинним законодавством стосовно повідомлення ПрАТ « УСК «Княжа ВІГ» про страховий випадок. Відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів », шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Отже у діях ТОВ «АВТОТРАНССЕРВІС» відсутня вина у виникненні спірних правовідносин. Витрати у розмірі 16400,00 грн., які пов`язані з обрядовими діями, має нести ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ». До матеріалів справи у підтвердження понесення позивачем матеріальних збитків було долучено копію рахунка - замовлення від 03.07.2017 року на суму 6590,00 грн., копію накладної № 1216 від 29.05.2017 року на суму 4759,50 грн. Однак у зазначених документах відсутні відомості про покупця, тобто позивачем не доведено придбання товарів на вказані суми. Розмір моральної шкоди є необгрунтованим. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу в підтвердження завданої йому моральної шкоди. Витрати на правничу допомогу є також необгрунтованими. Відповідач [PERSON] також подав відзив, згідно якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що він не є належним відповідачем по даній справі. Позивач та його представник адвокат Давидова Н.О. в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням їх уточнення підтримали у повному обсязі, покладаючись на обставини викладені в позовній заяві. Просили відшкодувати всі завдані збитки. Представник відповідача ТОВ «АВТОТРАНССЕРВІС» Караканова Т.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. У задоволенні позову просила відмовити повністю. Представник відповідача ПрАТ « УСК «Княжа ВІГ» та відповідач [PERSON] до суду не з`явилися, у своїх відзивах на позов просили розглядати справу за їх відсутності. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріли справи, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , який помер [INFO] ( а.с. 3). Вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 січня 2022 року встановлено, що26.05.2017, приблизно о 20 годині 30 хвилин, тобто у світлий час доби, [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «MERCEDES - BENZ SPRINTER 313 CDI», реєстраційний номер [NUMBER] , та рухаючись по проїжджій частині вул. Дніпропетровське Шосе, що у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області з сторони пр. Гагаріна м. Кривого Рогу, доїхав до нерегульованого перехрестя з вул. Телевізійна, де мав намір виконати подальший рух по вищезазначеній вулиці з поворотом наліво. Знаходячись на нерегульованому перехресті, [PERSON] , не зупиняючи автомобіль «MERCEDES - BENZ SPRINTER 313 CD1», реєстраційний номер [NUMBER] , продовжив рух в напрямку проїжджої частини вул. Телевезійна, здійснюючи маневр повороту ліворуч та не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, проявляючи крайню неуважність до дорожній обстановці, виїхав на зустрічну смугу проїжджої частини вул. Дніпропетровське Шосе, рухаючись у бік вул. Телевізійна, не надавши перевагу у русі технічно справному мотоциклу «KAWASAKI», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по вул. Дніпропетровське Шосе в зустрічному напрямку, з перевищенням допустимої швидкості в населеному пункті, тобто вище ніж 60 км/год, який, в свою чергу, своїми діями не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. У ході подальшого зближення транспортних засобів поблизу електроопори № 127 по вул. Дніпропетровське Шосе м. Кривого Рогу, відбулось зіткнення правою бічною частиною мотоцикла «KAWASAKI», реєстраційний номер [NUMBER] , з правою задньою бічною поверхнею автомобіля «MERCEDES - BENZ SPRINTER 313 CDI», реєстраційний номер [NUMBER] . Своїми діями водій мотоциклу «KAWASAKI», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] грубо порушив вимоги п.п. 12.4, 12.9 (б), Правил дорожнього руху України, якими передбачено: п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год». п. 12.9 (б) «Перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4- 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 Правил Дорожнього Руху України». Порушення п.п. 12.4 та 12.9 (б) Правил Дорожнього руху України водієм [PERSON] знаходиться у причинному зв`язку з характером настання дорожньо-транспортної події. Своїми діями водій автомобіля «MERCEDES - BENZ SPRINTER 313 CDI», зеєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] грубо порушив вимоги п. 16.13 Правил дорожнього руху України, якими передбачено: п. 16.13 «Перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч»; Порушення п. 16.13 Правил Дорожнього руху України водієм [PERSON] знаходиться у причинному зв`язку з характером настання дорожньо-транспортної події. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла «KAWASAKI», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді: садно в проекції 5-7 ребер праворуч по задньо-пахвовій лінії; садно в ділянці гребня правої здухвинної кістки по задньо-пахвовій лінії; садно в поперековій ділянці хребцевій лінії; рвана рана на тильній поверхні правого передпліччя у середній третині із виходом кісткових уламків; два переривчастих садна на передній поверхні правої гомілки в середній третині; садно на зовнішній поверхні правого гомілково-стопного суглобу; повний лінійний перелом клиновидної кістки праворуч та ліворуч; крововиливи під м`якими мозковими оболонками обох півкуль головного мозку; множинні дрібно крапкові та петехіальні крововиливи в сіру та білу мозкову новину обох півкуль головного мозку; крововиливи у шлуночки головного мозку; повний косо-поперечний уламковий перелом правої ключиці у середній третині; розриви обох легень ушиті 2-ва швами на задній поверхні обох легень; повні косо- поперечні переломи 3-10 ребер праворуч по передньо-пахвовій лінії з ушкодженням плеври; крововиливи у приниркову клітковину з обох боків; розрив на базальній поверхні правої частки печінки; повні поперечні переломи ліктьової та променевої кісток у середній третині; морфологія шокової реакції у печінці, нирках, наднирниках. Вищевказані тілесні ушкодження спричинені від дії тупих предметів, якими могли бути виступаючі частини транспортного засобу, з послідуючим відкиданням та падінням на тверде нерівне дорожнє покриття та подальшим ковзанням на твердому нерівному дорожньому покриттю, що могло бути при умовах та обставинах дорожньо-транспортної пригоди. Тілесні ушкодження відносяться до комплексу сполученої травми та оцінюються у сукупності, за своїм характером відносяться до тяжкої степені тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Смерть [PERSON] настала під час проведення операції у відділені політравми КЗ "Криворізька міська клінічна лікарня №2" ДОР" о 22 годині 05 хвилин 26.05.2017. 31 січня 2022 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області визнав винуватим [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України ( а.с. 8-14). Вирок Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.01.2022 року в частині вирішення цивільного позову потерпілого [PERSON] до [PERSON] скасовано, а в решті вирок залишений без змін. Вирок набрав законної сили ( а.с. 15-18). Положенням ч.4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини, встановлені в постанові суду додатковому доказуванню не підлягають. Крім того, вироком суду встановлено, що [PERSON] на 26.05.2017 року працював у ТОВ "Автотранссервіс" на посаді водія, що підтверджується характеристикою обвинуваченого від 30.05.2017 та на час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення виконував свої професійні обов`язки, про що свідчить копія контрольної книжки водія [PERSON] та дорожнього листа, відповідно до яких, водій [PERSON] був допущений ТОВ "Автотранссервіс" до здійснення перевезень на автомобілі "Mercedes-Benz", реєстраційний номер [NUMBER] ( а.с. 37). Автомобіль "Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI", державний реєстраційний номер [NUMBER] на час дорожньо-транспортної пригоди був застрахований, що підтверджується полісом обов`язкового страхування № АК6676436, виданий ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" ( а.с. 40). Згідно ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року (далі - Постанова № 4 від 01.03.2013 року) роз`яснено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Щодо вимоги позивача солідрно стягнути з відповідачів матеріальну та моральну шкоду, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Законодаство України не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника заподіяної внаслідок ДТП майну потерпілого. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь [PERSON] майнової та моральної шкоди, завданої вчиненням [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, суд виходить з наступного: Спірні правовідносини про відшкодуванні шкоди у деліктних правовідносинах, при настанні страхового випадку під час ДТП, регулюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі Закон № 1961-IV) та главою 82 підрозділу 2 розділу III ЦК України. Відповідно до п. 2.1. ст. 2 Закону № 1961-IV відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", Закон № 1961-IV є спеціальним у спірних правовідносинах. Згідно п.3 ч.1 ст.268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Суд критично ставиться до позиції ПАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», викладеній у відзиві, щодо відсутності правових підстав для відшкодування ПАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь позивача шкоди, у зв`язку з тим, що останній заяв про страхове відшкодування не подавав. Оскільки позовну заяву про відшкодування шкоди було подано в кримінальному провадженні. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14.09.2022 року Вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2022 року щодо [PERSON] в частині вирішення цивільного позову потерпілого [PERSON] до [PERSON] - скасувано, призначено в цій частині новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. З даною позовною заявою [PERSON] звернувся до суду 04 жовтня 2022 року в рамках кримінального провадження ( а.с. 1). Таким, чином, підстав для відмови в позові з підстав неподання [PERSON] заяви про страхове відшкодування протягом 3-х років з моменту скоєння ДТП суд не вбачає. Автомобіль "Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI", державний реєстраційний номер [NUMBER] на час дорожньо-транспортної пригоди був застрахований, що підтверджується полісом обов`язкового страхування № АК6676436, виданий ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", за яким Страховик взяв на себе зобов`язання, у випадку настання страхового випадку, відшкодувати завдану Страхувальником шкоду третім особам при експлуатації забезпеченого транспортного засобу "Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI", державний реєстраційний номер [NUMBER] зі страховою сумою за шкоду, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого 200000 грн. та за шкоду майну заподіяної третій особі 100000,00 грн. ( а.с. 40). Вирішуючи питання про відшкодування позивачу [PERSON] суми витрат на поховання у розмірі 27749,50 грн., з яких: накладна 1216 від 29.05.2017 року поминальний обід на суму 4759,50 грн., товарний чек від 29.05.2017 року ритуальні послуги на суму 16400,00 грн., рахунок від 03.07.2017 року поминальний обід на суму 6590,00 грн. ( а.с. 4-7), суд виходить з наступного. Відповідно до п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно ч. 1 ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Згідно із п. 27.4 ст. 27 Закону № 1961-IV страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника. Таким чином, відповідно до цих положень Закону № 1961-IV, витрати пов`язані з проведенням поминальних обідів, не належать до витрат на поховання, а тому до задоволення не підлягають. Таким чином, вимоги щодо відшкодування матеріального збитку підлягають задоволенню частково на суму 16400,00 грн., у відшкодуванні витрат на поминальні обіди відмовити. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 10 січня 2019 року (справа № 500/2095/15-ц), потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Враховуючи те, що шкода була спричинена особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, то у такої особи виникла цивільно-правова відповідальність відшкодувати завдану шкоду. Відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, зокрема і моральної шкоди, відшкодовується незалежно від наявності вини. Оскільки, цивільно-правова відповідальність завдавача шкоди застрахована, то саме страховик зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану страхувальником. Пунктом 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. З матеріалів справи вбачається, що особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю [PERSON] є його батько [PERSON] . На день настання страхового випадку відповідно до ЗУ « Про державний бюджет України на 2017 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становила 3200,00 грн. З урахуванням викладеного загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 38 400,00 грн. (12 х 3 200,00 =38 400,00). Щодо позовних вимог про стягнення на користь позивача 1000 грн. франшизи суд зазначає наступне. Поняття «франшиза» міститься у статті 9 Закону України «Про страхування» і його слід розуміти як частину збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування. Крім того, застосування франшизи передбачено статтею 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 % від страхової суми, у межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Страхувальник або особа, відповідальність якої застрахована, має компенсувати позивачу суму франшизи в повному обсязі. Таким чином, суд приходить до висновку, що ТОВ «Автотранссервіс» має компенсувати позивачу суму франшизи в розмірі 1000,00 грн. Також, позивач просить відшкодувати моральну шкоду за рахунок особи винної у скоєні ДПТ [PERSON] та ТОВ «Автотранссервіс» в сумі 600000,00 грн. За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Згідно методичних рекомендацій «Про відшкодування моральної шкоди», наданих Міністерством юстиції України листом від 13 травня 2004 року за №35-13/797, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Як вбачається з пояснення [PERSON] що втрата сина спричинила йому моральну шкоду, що призвело до глибокої психологічної травми. Раптова загибель сина в ДТП стала шоком для нього. Позивач більше п`яти років перебуває у нервовій напрузі та не може повернутися до звичного життя. Слід зазначити, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). Враховуючи норми цивільного законодавства, а також проаналізувавши ситуацію, що склалася, суд дійшов до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є завеликим. При цьому суд враховує ті чинники, з яких складалась в даному випадку моральна шкода, а саме: характер і обсяг душевних і психічних страждань. В даному випадку необхідний і достатній розмір відшкодування моральної шкоди, на думку суду, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, слід стягнути ТОВ «Автотранссервіс» та [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду по 100000,00 грн. з кожного. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 3 статті 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (пункти 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України). У рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). В матеріалах справи наявний лише ордер про надання правової допомоги, тому у вимозі про стягнення витрат на правому допомогу, слід відмовти. На підставі викладеного,

Outcome: partial