Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

29.09.2022 року [PERSON] (представник позивача адвокат Пантилеєнко З.С.) звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, в якій позивач, з урахування редакції позовної заяви від 25.01.2023 року, поданої суду в порядку усунення недоліків позовної заяви (представник позивача адвокат Біжко Ю.О.), просить суд: - стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття. І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахування редакції позовної заяви від 25.01.2023 року, поданої суду в порядку усунення недоліків позовної заяви, позивач зазначив, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти на момент звернення позивача до суду проживають разом з ним, а починаючи з березня 2022 року позивач разом з дружиною не проживають. Як зазначив позивач, діти з липня 2022 року проживають разом з позивачем та знаходяться на його повному утриманні. На момент подачі позову позивач разом з дітьми проживають за адресою: [ADDRESS] . Проте відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дітей, життям дітей не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, тобто відповідач не здійснює фінансування нормального розвитку дітей. Натомість відповідно до сімейного законодавства, батьки рівні у своїх обов`язках щодо утримання дітей. З огляду на викладене вище, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього та малолітнього синів у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття. У встановлений судом строк відповідач подала до суду відзив на позов (представник відповідача адвокат Мальцева І.М.) від 20.02.2023 року, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн. В обґрунтування своїх заперечень проти позову представник відповідача зазначила, що Сімейний кодекс України не містить жодної норми, за якою б рішенням суду можливо би було стягнути одночасно аліменти на утримання двох дітей до досягнення ними повноліття. Так, на думку представника відповідача, частина 2 статті 183 Сімейного кодексу України (далі СК України) формулює умову стягнення аліментів на двох дітей, а саме, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Представник відповідача вважає, що у цій умові чітко вказана гранична вікова межа, до якої можливо одночасно за одним рішенням суду стягувати аліменти на двох дітей у частці від заробітку (доходу) одного з батьків це досягнення найстаршою дитиною повноліття. Тому правових підстав для задоволення першої позовної вимоги, на думку представника відповідача, у суду немає. Також представник відповідача зазначила, що в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази фактичного місця проживання дітей з позивачем, тому спільне проживання дітей з батьком є припущенням, а не доведеним фактом. При цьому, докази, надані позивачем на підтвердження факту проживання з ним дітей, представник відповідача вважає неналежними та недопустимими. З-поміж іншого, представник відповідача вказала, що у суду немає правових підстав, належних та допустимих доказів для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, та обидві позовні вимоги не можуть бути задоволені судом. Водночас представник відповідача зазначила, що оскільки відповідач [PERSON] має на меті пришвидшити судовий захист майнових прав та інтересів дітей, то користуючись своїм правом, закріпленим ч. 7 ст. 49 ЦПК України, про можливість примирення сторін на будь-якій стадії судового процесу, вона пропонує позивачу [PERSON] укласти мирову угоду. При цьому представник відповідача вказала, що відповідач [PERSON] отримує правову допомогу від адвоката Мальцевої І.М. та несе витрати за послуги, пов`язані з розглядом справи, попередня орієнтовна вартість яких становить 12000,00 грн. 27.04.2023 року представник відповідача подала до суду заяву в порядку ч. 2 ст. 49 ЦПК України про визнання позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , до досягнення старшою дитиною повноліття. В обґрунтування вимог заяви про часткове визнання позовних вимог представник відповідача зазначила, що відповідач зараз не працює, у зв`язку з народженням третьої дитини, і отримує допомогу від держави. Тому сплачувати аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісяця для неї є занадто обтяжливим. Натомість аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідач погоджується сплачувати. За поясненнями представника відповідача, згідно з даними сайту Міністерства фінансів України, середня заробітна плата по Дніпропетровській області складає 14479 грн, тоді щомісячний розмір аліментів, які відповідач має сплачувати становить 4826,33 грн (14479,00 грн : 3 = 4826,33 грн). Також, відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет», у 2023 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року становить 2833 грн, а на дітей віком до 6 років 2272,00 грн. Отже, за розрахунком представника відповідача 50% мінімального розміру аліментів у 2023 році становить з 01.01.2023 року 1461,50 грн для старшого сина, та 1136,00 грн для молодшого сина. Як пояснила представник відповідача, згідно з квитанціями, у відповідача немає можливості сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини, та щомісяця вона самостійно у добровільному порядку сплачує суму, що дорівнює 1/4 частину від доходу по регіону, тобто 3619,75 грн, що є більшим за 2597,50 грн, тобто 50% мінімального розміру аліментів для обох дітей. З огляду на викладене вище, відповідач повідомила суд про те, що зміна її матеріального становища зумовлена зміною її сімейного стану та народженням третьої дитини, а також, маючи статус біженця у країні Німеччина через воєнний стан в Україні, вона живе тільки на державну допомогу. Тому відповідач частково визнала позовні вимоги у частині стягнення з неї на користь позивача аліментів у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу). 13.06.2023 року представник відповідача подала до суду заяву про стягнення витрат на правову допомогу, в якій просить суд: стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн. В обґрунтування вимог заяви представник відповідача зазначила, що 14.09.2022 року [PERSON] уклала з адвокатом Мальцевою І.М. договір про надання правничої допомоги №14/09/2022 та понесла витрати на правову допомогу, попередній розрахунок яких становить 12000,00 грн. На підтвердження розміру понесених витрат представник відповідача надала суду копії: договору про надання правничої (правової) допомоги від 14.09.2022 року №14/09/22, додаткової угоди №4 від 17.05.2023 року до договору про надання правничої (правової) допомоги від 14.09.2022 року, акт приймання-передачі наданої правничої (правової) допомоги, ксерокопії платіжної інструкції від 12.02.2023 року на суму 12000,00 грн. Представник відповідача вважає достатньо законними та обґрунтованими підстави для ухвалення рішення про стягнення на її користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн. 13.06.2023 року представник відповідача подала до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, які були заявлені позивачем, та просить суд відмовити у задоволенні заяви позивача про стягнення правничої допомоги. За твердженнями представника відповідача, позивач не надав суду договір про надання йому правничої допомоги та документів, які б підтверджували здійснення ним витрат, а тому заявлений розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн є необґрунтованим, завищеним, неспівмірними із складністю справи. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, підстави звернення до суду із позовом пояснила суду таким чином, як про це зазначено вище. Крім того, представник позивача зазначила, що діти фактично проживають разом з батьком по [ADDRESS] , чого не заперечує і відповідач. Водночас на момент подачі позову діти проживали з батьком по [ADDRESS] , а з 15.09.2022 року відповідач не проживає на території України, хоча до 15.09.2022 року вона проживала по [ADDRESS] . Також з приводу заяви представника відповідача про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу представник позивача зазначила, що така є необґрунтованою та просить суд вирішити заяву пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Представник відповідача у судовому засіданні зазначила, що відповідач частково визнає позовні вимоги в частині стягнення з неї на користь позивача аліментів на утримання дітей у розмірі 1/4 частки від її заробітку (доходу). Оскільки її фінансовий та сімейний стан не дозволяють сплачувати більше. Тим більше, що вона добровільно допомагає відповідачу утримувати дітей, на підтвердження чого надала суду відповідні квитанції. Натомість вона отримує державну допомогу як біженець у Німеччині, що є її єдиним джерелом доходу, бо вона не працює. Крім того, відповідач народила третю дитину, з якою наразі проживає у Німеччині, та самостійно утримує її. За поясненнями представника відповідача, між батьками склались складні сімейні відносини, вони не можуть домовитися між собою, в тому числі з питання стягнення аліментів на утримання дітей. Проте відповідач виконує свій батьківський обов`язок щодо утримання дітей, які проживають разом з батьком. Також відповідач бажає, щоб її старший син мав свої власні кошти. Вона своєю чергою народила третю дитину та створила нову сім`ю. Представник відповідача зазначила, що в подальшому можуть змінитися фактичні обставини та молодший син буде проживати разом з матір`ю, оскільки відповідний спір між сторонами вирішується в іншому суді. Тому представник відповідача просить суд стягувати з неї на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частки від її заробітку (доходу) на утримання обох дітей, але до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а не до досягнення повноліття обома дітьми. З приводу заяви про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу представник відповідача просила суд задовольнити її у повному обсязі. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 08.11.2022 року позовна заява була залишена без руху та наданий позивачу п`ятиденний строк для усунення її недоліків. 25.01.2023 року у встановлений судом строк представник позивача усунула недоліки позовної заяви. Ухвалою суду від 30.01.2023 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалою суду від 03.03.2023 року було відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про затвердження мирової угоди в цивільній справі. Під час судового розгляду справи судом були заслухані усні пояснення учасників справи по суті спору, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи, заслухані заключні слова учасників справи. 13.06.2023 року у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, докази, відхилені судом. Судом встановлено та матеріалами справи, що сторони: [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Це підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей від 17.01.2007 року, серії [NUMBER] , та від 13.03.2020 року, серії [NUMBER] , відповідно. Діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , з 29.01.2007 року [PERSON] , [INFO] , та з 18.06.2020 року [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями довідок про реєстрацію місця проживання особи від 01.07.2021 року №02.3-12/10127 та від 18.06.2020 року №02.3-12/7697, відповідно. За відомостями з паспорта громадянина України, серії [NUMBER] , від 19.05.1998 року, та листа Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 07.11.2022 року, наданого на запит суду від 03.10.2022 року, позивач [PERSON] , [INFO] , з 19.10.2001 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За відомостями з паспорта громадянина України, серії [NUMBER] , від 12.03.2009 року, та листа Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 07.11.2022 року, наданого на запит суду від 03.10.2022 року, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 08.02.2001 року за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 26.09.2022 року за №528, виданої за підписом ректора Дніпропетровського університету внутрішніх справ МВС України, [PERSON] та його діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 15.09.2022 року мешкають у гуртожитку Дніпропетровського університету внутрішніх справ за адресою: м. Дніпро, пр. Гагаріна, 26 (договір від 15.09.2022 року №440). Представник позивача на підтвердження того, що на момент судового розгляду справи позивач разом з дітьми фактично проживають за адресою: [ADDRESS] , надала суду копію: акта обстеження домогосподарства від 15.03.2023 року, за змістом якого сусіди підтвердили те, що позивач [PERSON] проживає разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з 22.09.2006 року та до теперішнього часу. Відповідно до відомостей з відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 21.12.2022 року, [PERSON] , [INFO] , станом на 28.09.2022 року виїхала з території України, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , станом на 14.03.2022 року виїхали з території України та станом на 29.07.2022 року повернулись на територію України. На підтвердження факту народження у відповідача [PERSON] у м. Ейзанах, Німеччина, дитини дочки [PERSON] , [INFO] , представник відповідача надала суду копії: свідоцтва про народження дитини від 28.02.2023 року, справа №108/23GE, Відділу реєстрації актів громадянського стану м. Ейзанах, з нотаріально посвідченим перекладом з німецької мови на українську мову. На підтвердження факту перебування на розгляді у Амур-Нижньодніпровському районному суді м. Дніпропетровська цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання дітей разом із батьком, представник відповідача надала суду копію ухвали суду від 28.11.2022 року, справа №199/7566/22, про прийняття до розгляду позовної заяви та відкриття провадження у справі. У рамках вирішення цієї цивільної справи 25.04.2023 року за вих. №4/5-230 орган опіки та піклування Адміністрація Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради надав Амур-Нижньодніпровському районному суді м. Дніпропетровська висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , 1981 року народження. При цьому у судовому засіданні представник відповідача не заперечувала фактів того, що відповідач перетнула державний кордон України та наразі проживає на території Німеччини, а також того, що діти проживають разом з батьком. На підтвердження факту утримання дітей у добровільному порядку та переказу власних коштів відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] в якості аліментів на утримання дітей за лютий, березень, квітень 2023 року представник відповідача надала суду копії платіжних інструкцій від 14.02.2023 року на суму 1618,09 грн на обох дітей, від 01.03.2023 року на суму 809,05 грн та на суму 805,00 грн на кожну дитину окремо, відповідно, від 16.04.2023 року на суму 1610,00 грн та на суму 1618,09 грн на кожну дитину окремо, відповідно, від 28.04.2023 року на суму 809,05 грн та від 28.04.2023 року на суму 805,00 грн на кожну дитину окремо, відповідно. Крім того, на підтвердження тверджень щодо майнового стану відповідача представник відповідача надала суду копії повідомлення про зміну виплат на забезпечення існування від 15.12.2022 року Центру зайнятості району Вартбург з нотаріально посвідченим перекладом з німецької мови на українську мову, за змістом якого у період з 01.12.2022 року до 31.03.2023 року виплати згідно з Книгою другою Соціального кодексу Німеччини будуть здійснюватися в такому обсязі: за період з грудня 2022 року до січень 2023 року у розмірі 671,33 євро, за період з лютого 2023 року до березня 2023 року у розмірі 595,00 євро. На підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу допомогу адвоката Мальцевої І.М. представник відповідача надала суду копії: договору про надання правничої (правової) допомоги №14/09/2022 від 14.09.2022 року; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 22.04.2019 року, серії ДП №4253; квитанції до платіжної інструкції від 12.02.2023 року №P24A827944046D67904 на суму 12000,00 грн; оригінал ордера на надання правничої (правової) допомоги від 13.10.2022 року, серії АЕ №1158106; акт приймання-передачі наданої правничої (правової) допомоги від 17.05.2023 року, який є додатковою угодою №4 до договору про надання правничої (правової) допомоги №14/09/22 від 14.09.2022 року. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дітьми повноліття. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, Суд, з урахуванням положень статті 9 Конституції України, зазначає, що відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. Зокрема, якщо особа, яка несе фінансову відповідальність за дитину, і дитина проживають в різних державах, Держави-учасниці сприяють приєднанню до міжнародних угод або укладенню таких угод, а також досягненню інших відповідних домовленостей. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з частиною 1 статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частин 1, 2, 3, 5 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. За правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 року № 759/10277/1 (61-22317св19), будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Відповідно до\~пункту 1,\~пункту 13\~Постанови Кабінету\~Міністрів України\~«Про перелік\~видів доходів,\~які враховуються\~при визначенні\~розміру аліментів\~на одного\~з подружжя,\~дітей,\~батьків,\~інших осіб»\~від 26\~лютого 1993\~року №\~146,\~утримання аліментів\~з працівників\~провадиться з\~усіх видів\~заробітку і\~додаткової винагороди\~як за\~основною роботою,\~так і\~за роботою\~за сумісництвом,\~в тому\~числі з: 1)\~основної заробітної\~плати за\~посадовим \~окладом,\~тарифною ставкою,\~відрядними розцінками\~тощо; 2)\~усіх видів\~доплат і\~надбавок до\~заробітної плати; 3)\~грошових і\~натуральних премій; 4)\~оплати за\~надурочну роботу,\~за роботу\~в святкові,\~неробочі та\~вихідні дні; 5)\~заробітної плати,\~що зберігається\~ під\~ час\~відпустки,\~а також\~з одержуваної\~при звільненні\~компенсації за\~невикористану протягом\~кількох років\~відпустку; 6)\~ заробітної\~ плати,\~ що\~ зберігається\~ під\~ час\~ виконання\~державних і\~громадських обов`язків,\~та в\~інших випадках\~збереження середньої\~заробітної плати; 7)\~винагороди за\~загальні річні\~підсумки \~роботи \~підприємств та\~організацій; 8)\~винагороди,\~що виплачується\~штатним літературним\~працівникам газет,\~журналів,\~агентств друку,\~радіо,\~телебачення із\~фонду \~літературного гонорару,\~а також\~нештатним літературним\~працівникам,\~що підлягають\~державному соціальному\~страхуванню; 9)\~одноразової винагороди\~(відсоткових\~надбавок)\~ за\~ вислугу\~років; 10)\~допомоги по\~державному соціальному\~страхуванню,\~а також\~з допомоги\~по тимчасовій\~непрацездатності,\~що встановлені\~в колективних\~сільськогосподарських підприємствах; 11)\~доплат до\~допомоги по\~державному соціальному\~страхуванню,\~виплачуваних за\~рахунок підприємств,\~установ,\~організацій; 12)\~сум,\~виплачуваних для\~відшкодування збитків\~у \~зв`язку\~ з\~втратою працездатності\~внаслідок каліцтва\~або \~іншого \~пошкодження здоров`я,\~за винятком\~сум для\~відшкодування витрат\~ на\~ догляд\~ за\~ними,\~ на\~ додаткове\~харчування,\~ \~санаторно-курортне\~ \~лікування (включаючи\~оплату проїзду)\~і протезування\~потерпілих; 13)\~допомоги по\~безробіттю; 14)\~одержуваної пенсії,\~за винятком\~надбавок \~до пенсії,\~ що\~виплачуються особам\~з інвалідністю\~першої групи\~на догляд\~за ними; 14-1) державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства, призначеної відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" ;\~15)\~стипендій,\~виплачуваних студентам\~ в\~період \~навчання \~у вищих\~навчальних \~закладах,\~учням \~професійних \~навчально-виховних\~закладів та\~слухачам навчальних\~закладів \~підвищення \~кваліфікації та\~перепідготовки кадрів; 16)\~доходів \~від \~підприємницької \~ діяльності,\~селянських (фермерських)\~господарств,\~кооперативів,\~об`єднань\~громадян,\~а також\~доходів,\~що припадають\~ на\~частку \~платника \~аліментів \~від присадибної\~ділянки або\~підсобного господарства; 17)\~усіх видів\~заробітку,\~одержуваного адвокатами\~за роботу\~в юридичних\~консультаціях; 18)\~плати,\~отриманої за\~передачу в\~оренду земельної\~ділянки або\~земельної частки\~(паю); 19) інших видів заробітку. Утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Згідно з частиною 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частинами 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і в заємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі дока зам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з частиною 4\~статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання. Суд, з урахуванням викладеного вище, зазначає, що на відповідача як на матір дітей покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо їх утримання і матеріального забезпечення. Під час судового розгляду справи відповідач частково визнала позовні вимоги, а саме в частині стягнення з неї на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього та малолітнього синів у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки з усіх її видів заробітку (доходу), щомісяця. Суд враховує визнання позову відповідачем в цій частині позовних вимог, відповідно до положень ст. 206 ЦПК України, виходячи з такого. Суд на підставі положень ст. ст. 182, 183 СК України, того, що відповідач довела належними та допустимими доказами зміни, що відбулись у її сімейному та майновому стані, при визначенні частки заробітку (доходу) матері, яка буде стягуватися як аліменти на дітей, бере до уваги матеріальне становище відповідача як платника аліментів, наявність у неї на утриманні інших дітей малолітньої дочки. Оскільки у січні 2023 року відповідач народила третю дитину дочку [PERSON] , [INFO] , на території Німеччини, де наразі фактично і проживає разом з нею, створила нову родину, яку також зобов`язана утримувати, отримує державні виплати у Німеччині, а іншого доходу не має. Крім того, суд враховує те, що відповідач добровільно сплачує аліменти на користь позивача та надсилає власні кошти на утримання дітей, на підтвердження чого вона надала суду відповідні платіжні інструкції за лютий, березень, квітень 2023 року. При цьому, суд, визначаючи розмір аліментів, керується вимогами СК України, з урахуванням того, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів, а не з заявою про видачу судового наказу. Тобто позивач звернувся до суду з метою вирішення спору між сторонами, що виник з приводу сплати аліментів на утримання дітей, та саме суд, відповідно до ст. ст. 182, 183, 191 СК України, визначає частку заробітку (доходу) матері, яка буде стягуватися як аліменти на дитину. Тому, з огляду на обставини справи, позицію сторін, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) матері дітей щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, тобто з 29.09.2022 року. Водночас суд відхиляє доводи представника відповідача з приводу того, що Сімейний кодекс України не визначає можливості стягувати аліменти на утримання обох дітей до досягнення ними повноліття. Оскільки частинами 2, 3 статті 183 СК України це питання чітко урегульоване та розширеному тлумаченню не підлягає. Так, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття; якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову 29.09.2022 року та до досягнення дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , повноліття, а у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. З приводу вирішення питання про розподіл між сторонами судових витрат зі сплати судового збору та відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу за заявою представника відповідача від 13.06.2023 року, суд зазначає таке. Відповідно до частин 1, 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України, у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Тому на підставі положень ст. ст. 141, 142 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 496,20 грн (992,40 : 2 = 496,20 грн), з урахуванням часткового визнання відповідачем позовних вимог. При цьому відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень частин 1 - 6 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частин 2, 3, 4, 8 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються , зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Аналіз викладених вище норм ЦПК України вказує, що розмір витрат на професійну правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до\~положень ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно з пункту 4 частини 1 статті 1, частини 3, частини 5 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI, договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Відповідно до пункту 6, пункту 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Відповідно до положень статей 19, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону №5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Також відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Отже, домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року № 904/4507/18 (12-171гс19)). Аналіз викладеного вище вказує, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності. Відповідно до\~положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються: складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Суд бере до уваги те, що для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (постанова Верховного Суду від 02.10.2019 року, справа № 815/1479/18, додаткова постанова Верховного Суду від 05.09.2019 року, справа № 826/841/17, додаткова постанова Верховного Суду від 06.03.2019 року, справа №\~922/1163/18). При цьому, як зазначив Верховний Суд, у своїй правовій позиції, викладеній в постанові від 16.04.2020 року по справі №\~727/4597/19 та яка також враховується судом на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України, адвокати\~здійснюють незалежну професійну діяльність, тому до них не можуть бути застосовані положення\~Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,\~громадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахункових\~документів», затвердженого\~Наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року\~№ 13 та Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні,\~затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року\~№ 148. Останні не визначають порядку здійснення розрахунків між адвокатом зі своїм\~клієнтом за готівку та не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність. При цьому відкриття власного рахунку не є\~обов`язком адвоката, тому адвокат може видавати клієнту на\~його вимогу складений в довільній формі документ (квитанцію, довідку тощо), який і буде\~підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. З урахуванням положень частини 4 статті 263 ЦПК України, суд бере до уваги вказані правові висновки Верховного Суду. Крім того, суд зазначає, що відповідно до статті 9 Конституції України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), заява № 34884/97, п. 30). Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece)). Так, як видно з наданих представником відповідача письмових доказів на підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, відповідачу були надані адвокатські послуги адвокатом Мальцевою Ілоною Миколаївною на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги від 14.09.2022 року за №14/09/2022. За умовами договору, клієнт оплачує надану правничу (правову) допомогу адвоката, згідно з виставленими рахунками на підставі попереднього розрахунку наданої допомоги та/або актів приймання-передачі правничої (правової) допомоги у наступному порядку: 100% вартості допомоги, зазначеної у попередньому рахунку наданої допомоги, гонорар 20% від суми вартості, сплаченої адвокату за надання правової (правничої) допомоги клієнту, який сплачується протягом трьох днів з дня підписання актів приймання правничої (правової) допомоги або з дня винесення рішення судом першої інстанції; витрати адвоката, пов`язані з прибуттям у судове засідання до суду або до іншої державної установи, в розмірі який залежить від вартості 1 л 95 бензину на день прибуття. Гонорар адвоката може бути фіксований, вартість допомоги може обчислюватись погодинно. Сплата узгодженої сторонами суми вартості наданої правничої (правової) допомоги та гонорару здійснюється клієнтом в безготівковому порядку шляхом перерахування відповідної суми коштів на розрахунковий рахунок адвоката або у готівковій формі. Допомога не передбачена договором узгоджується додатковою угодою й оплачується згідно з виставленими рахунками, на підставі актів приймання-передачі правничої (правової) допомоги. На підтвердження заявленої до відшкодування суми понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 12000,00 грн представник відповідача надала суду копію квитанції до платіжної інструкції від 12.02.2023 року №P24AP24A827944046D67904 на суму 12000,00 грн, відправник [PERSON] , отримувач [PERSON] . Крім того, представник відповідача надала суду копію акта приймання-передачі наданої правничої допомоги від 17.05.2023 року, за змістом якого, вартість, наданої відповідачу правової допомоги складає у загальному розмірі 12000,00 грн, що включає: консультація та узгодження стратегії та тактики правової позиції захисту інтересів клієнта 1000,00 грн, складення процесуального документу відзиву на позовну заяву 5000,00 грн, складення процесуального документу проекту мирової угоди 2000,00 грн, складення процесуального документу заяви про затвердження мирової угоди 1000,00 грн, складення процесуального документу клопотань про залучення доказів 1000,00 грн, складення процесуального документу заяви про стягнення витрат на правову допомогу 1000,00 грн, представництво інтересів клієнта у суді першої інстанції 1000,00 грн. Суд на підставі положень ст. ст. 137, 141, 142 ЦПК України, з урахуванням часткового визнання відповідачем позовних вимог, вважає за необхідне відшкодувати відповідачу понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, що відповідає критеріям співмірності, розумності та пропорційності, та становить 9000,00 грн (12000,00 грн х 0,75 (50%+25% = 75%) = 9000,00 грн). V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. Суд, враховуючи положення СК України, обставини справи, часткове визнання позову відповідачем, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина\~ [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову 29.09.2022 року та до досягнення дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , повноліття, а у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. Відповідно до вимог статей 137, 141, 142 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 496,20 грн, з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн.

Outcome: partial