Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом в обґрунтування вимог якого зазначив, що він разом із відповідачкою має спільних дітей, які проживають зі своєю матір`ю. Вказуючи на необхідність спільного проведення дозвілля, відпочинку і оздоровлення, посилаючись на відповідні норми законодавства про охорону дитинства та відмову відповідачки у наданні дозволу на виїзд їх дітей за кордон, позивач просить суд надати [PERSON] і [PERSON] дозвіл на їх тимчасовий виїзд за кордон у супроводі батька без дозволу матері (т.с. 1, а.с. 144 - 159). В судовому засіданні 25 травня 2023 року, протокольною ухвалою суду, яку занесено до протоколу судового засідання прийнято до розгляду заяву представника позивача про уточнення позовних вимог у якій він просив надати дозвіл на виїзд [PERSON] до 26 листопада 2023 року і [PERSON] - до 31 січня 2024 року (т.с. 1, а.с. 190 - 192, 227 - 228). При цьому, суд вважає помилковою свою ухвалу про прийняття даної заяви до розгляду, оскільки положення цивільного процесуального закону не надають стороні позивача права подавати заяви про уточнення позовних вимог. Представником відповідача надано суду відзив на позов за змістом якого сторона відповідача загалом не заперечує щодо виїзду дітей за кордон разом із батьком; однак, сторона відповідача вважає, що має бути встановлено обов`язок батька супроводжувати і повернути дітей за місцем постійного проживання в Україні. Також, посилаючись на обставини встановленого порядку спілкування із дітьми та необхідності підготовки дітей до школи, сторона відповідача вважає достатнім строк перебування обох дітей за кордоном до 23 липня 2023 року (т.с. 1, а.с. 197 - 204). Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позову та просив їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Представник відповідачки в судовому засіданні не заперечив щодо виїзду обох дітей за кордон в супроводі батька та не заперечив стосовно задоволення позовних вимог із зазначенням конкретної адреси місця перебування дітей в Іспанії та обов`язку батька повернути дітей у строк визначений у відзиві на позов. Представник третьої особи в судове засідання ніхто не прибув, був повідомлений про місце, день і час розгляду справи належним чином особисто під розписку, про причини свого неприбуття суду не повідомив. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд встановив такі обставини та приходить до наступних висновків. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 26 січня 2017 року і серії [NUMBER] від 25 січня 2017 року (т.с. 1, а.с. 29, 30). Обидві дитини проживають разом із матір' ю. Під час розгляду справи в судовому засіданні представники сторін не оспорили дану обставину. Вирішуючи справу по суті, суд керується наступними нормами спеціального законодавства. Згідно із частиною третьою статті 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини першої статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Норми частин першої і другої статті 155 СК України передбачають, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із статтею 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року затверджено мирову угоду, укладену між сторонами по цивільній справі № 362/5716/16-ц відповідно до умов мирової угоди сторони домовилися, що [PERSON] буде брати участь у вихованні дітей та спілкуванні з ними шляхом проведення спільного часу, в т.ч. за його місцем проживання, кожної третьої неділі, починаючи з 19.00 год. до 19.00 год. наступної суботи (два тижні діти проводять з матір`ю і тиждень з батьком), а також кожної п`ятниці, починаючи із закінчення навчання дітей у школі/дитячому садку і до 19.00 год. наступної суботи; інші питання щодо дітей сторони домовились вирішувати за взаємною домовленістю (т.с. 1, а.с. 205 - 206). Відповідачка отримала від представника позивача листи стосовно надання її згоди на тимчасовий виїзд обох дітей до Іспанії в супроводі батька та необхідності оформлення відповідних нотаріальних документів щодо цього (т.с. 1, а.с. 119 - 120, 121, 122, 123, 124 - 125, 126, 127, 128). Відповідачка залишила без відповіді зазначені звернення представник позивача та не надала позивачу згоди на виїзд їх дітей за межі України. Під час розгляду справи в судовому засіданні представники сторін не оспорили дану обставину. У зв`язку із цим, внаслідок такої бездіяльності відповідачки, позивач обмежений у реалізації усього обсягу його прав відносно можливих дій щодо бажаного і всебічного виховання і розвитку спільних дітей сторін та забезпечення інтересів останніх. Як наслідок, навіть незважаючи на відсутність будь-яких медичних документів щодо необхідності оздоровлення дітей, суд вважає, що відпочинок обох дітей разом із батьком в умовах морського клімату, безумовно сприятиме укріпленню здоров`я дітей та забезпечення їх належного фізичного розвитку. За змістом постанови Верховного Суду від 03.07.2021 року по справі № 643/1090/17, сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки істотне значення має країна, мета та період поїздки. Верховний Суд вказав, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення конкретної адреси місця перебування дитини за межами України та не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України створить ситуацію правової невизначеності та непрогнозованості. Відносно місця перебування дітей за кордоном суд враховує, що позивач разом зі своїми родичами орендує житло за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором оренди житла від 16 травня 2023 року (т.с. 1, а.с. 234 - 238, 239 - 243). Стосовно термінів виїзду обох дітей за кордон, суд зважає на такі обставини. Лев закінчує навчання у 9-му, а [PERSON] - у 4-му класах відповідно. При цьому, старша дитина сторін - [PERSON] , 2005 року народження закінчує навчання в 11-му класі (т.с. 1, а.с. 31). Тобто, у [PERSON] та [PERSON] «випускні класи», що передбачає певну урочистість при їх завершенні. Для [PERSON] та [PERSON] 2023 навчальний рік закінчується в кінці червня і є дуже важливим, оскільки вони складають іспити та отримують свідоцтва про освіту (т.с. 1, а.с. 207 - 208, 209, 210). Отже, суд враховує вказані обставини при визначенні терміну надання дозволу на виїзд дітей за кордон, оскільки вивезення дітей раніше за термін закінчення навчання та складання іспитів безумовно буде суперечити інтересам дітей. Крім того, слід врахувати, що відповідачка також має право на проведення частини літніх канікул з дітьми. Підсумовуючи наведене, суд вважає необхідним надати дозвіл на виїзд дітей за межі України у супроводі батька без згоди матері до Королівства Іспанії за адресою: [ADDRESS] , поверх № 3, [ADDRESS] у період з 07 липня до 05 серпня 2023 року. Таким чином, з урахуванням характеру правовідносин, що виникли між сторонами та встановлених судом під час розгляду справи в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку, що обставини, за яких позивач бажає виїхати із двома дітьми сторін за межі України без дозволу матері, будуть сприяти додержанню інтересів обох дітей та забезпечать їх гармонійний, духовний і моральний розвиток на високому рівні. При цьому, суд враховує, що позивач офіційно працевлаштований та має фінансову можливість на належному рівні забезпечити відпочинок (оздоровлення) обох дітей за кордоном. Одночасно, з метою забезпечення повернення дітей на територію України суд вважає, що слід зобов`язати батька повернути обох дітей за місцем їх постійного проживання в Україні та особисто передати їх матері. За таких обставин, позовна заява є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню в обсязі необхідному для дотримання балансу між інтересами сторін. На підставі пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судовий збір слід покласти на відповідачку пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial