Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-22 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. 28.04.2023 року [PERSON] (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач), у якому просить суд: - розірвати шлюб між сторонами; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3\~000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення повноліття. Свої позовні вимог позивач, обґрунтовує зокрема тим, що 15.03.2013 року між сторонами був укладений шлюб, що був зареєстрований Виконавчим комітетом Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської, про що в Книзі реєстрації шлюбу, зроблено відповідний актовий запис № 4, та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 15.03.2013 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що спочатку сімейне життя з відповідачем складалося добре, проте протягом останнього часу шлюбні відносини між сторонами поступово погіршилися. Тепер у відносинах відсутнє порозуміння та повага. Остаточно відносини припинені з листопада 2018 року. Родина розпалася, шлюб між сторонами є лише формальним, оскільки особисті відносини між позивачем та відповідачем вже тривалий час мають негативний характер, відсутнє нормальне спілкування. Як зазначає позивачка, донька проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні. Позивач знаходить у скрутному матеріальному становищі, натомість їхня спільна донька постійно потребує нормального харчування, одягу, оплати за навчання усе це потребує значних коштів і самостійно позивач не здатна в повній мірі це все забезпечити. Однак, позивачка вказує, що між нею та відповідачем на момент пред`явлення цього позову угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. У зв`язку з тим, що відповідач не має постійного місця праці, має нерегулярний та мінливий дохід, отже, вважає за доцільне стягувати аліменти з відповідача у твердій грошовій формі, що в свою чергу забезпечить більшу стабільність у питанні утримання та забезпечення дитини. У зв`язку з вищезазначеним позивачка, була вимушена звернутися до суду задля захисту своїх прав та інтересів, та інтересів своєї доньки. Процесуальні дії. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.05.2023 року було відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 31.05.2023 року. В судове засідання призначене на 31.05.2023 року відповідач не з`явився. Судове засідання було відкладено на 23.06.2023 року. 23.06.2023 року позивач подала до суду заяву про розгляд цивільної справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З урахуванням ст.ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних для її розгляду по суті за відсутності позивача і відповідача. Суд розглядає справу за відсутність позивача та відповідача, належним чином повідомлених про день та час судового розгляду справи, відповідно до наданої заяви, за наявними матеріалами у справі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи зазначене, суд вважає можливим у даній цивільній справі ухвалити заочне рішення. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 15.03.2013 року між сторонами був укладений шлюб, що був зареєстрований Виконавчим комітетом Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської, про що в Книзі реєстрації шлюбу, зроблено відповідний актовий запис № 4, та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 15.03.2013 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 09.08.2013 року, актовий запис № 447, серія [NUMBER] . Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, остаточно відносини припинені з листопада 2018 року. Збереження сім`ї позивач вважає неможливим, на примирення не згодна. Спору щодо поділу спільно набутого майна немає. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до\~ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За твердженням позивача, спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємопорозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини. Спільне господарство не ведеться. Подружжя не здатне спільно підтримувати нормальну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги та дружби. Поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам та інтересам дитини. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ст. 105\~СК України\~, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 109\~СК України\~, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ч. 1 ст. 110\~СК України\~, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України\~ суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Згідно із ч. 2 ст. 115\~СК України, документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11(із змінами та доповненнями), проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що у сторін від спільного сімейного життя є неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 09.08.2013 року, актовий запис № 447, серія [NUMBER] . Судом встановлено, що неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачкою за адресою її фактичного проживання. Однак, позивачка вказує, що між нею та відповідачем на момент пред`явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дитини. У зв`язку з вищезазначеним позивачка, була вимушена звернутися до суду задля захисту прав та інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч.\~2 ст. 51 Конституції України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. За правилами ч. 1 ст.\~80\~СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст.\~79\~СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Висновки суду. Оцінюючи встановлене, подані докази, враховуючи зазначені вимоги закону, виходячи із засад справедливості та захисту прав малолітньої дитини, з урахуванням того, що приймати участь в утриманні дитині повинні двоє батьків, беручи до уваги вимоги ч. 2 ст. 182 СК України, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі, а саме щодо розірвання шлюбу між сторонами, та стягнення з відповідача, на користь позивача аліменти, на утримання неповнолітньої дитини. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved