Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

24 березня 2023 року представник КП «Миргородтеплоенерго» Миргородської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання у вигляді гарячої води, мотивуючи вимоги наступним. Між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір № 297 про закупівлю послуг теплопостачання у вигляді гарячої води від 26 жовтня 2015 року. За наявною у позивача інформацією, отриманою від відповідача при укладенні договору на споживання послуг, право власності на нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , відповідач набув 15 квітня 2010 року згідно свідоцтва про право власності на приміщення контори по обслуговуванню населення, видане на підставі рішення виконкому Миргородської міської ради № 183 від 13 квітня 2010 року. Внаслідок порушення умов договору, неповної та несвоєчасної сплати послуг у відповідача перед КП «Миргородтеплоенерго» станом на 01 грудня 2023 року виникла заборгованість, що утворилась за період з 01 березня 2020 року по 30 квітня 2022 року, в розмірі 2 587,12 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 25 травня 2023 року в якості співвідповідача по даній справі було залучено [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, зазначила, що 26 жовтня 2015 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про закупівлю послуг теплопостачання у вигляді гарячої води у нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Під час дії вказаного договору [PERSON] сплачував за послуги, надані КП «Миргородтеплоенерго», та не повідомляв про зміну власника приміщення. З 01 жовтня 2020 року договір про надання послуги з постачання теплової енергії було укладено із [PERSON] . Просила стягнути борг в розмірі 2 587,12 грн. та сплачений судовий збір з відповідачів солідарно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що він не є власником приміщення, за яким позивач просить стягнути суму боргу. У відповідності з договором дарування від 19 квітня 2016 року [PERSON] подарував нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , своїй дочці [PERSON] , тому не може відповідати за боргами по вказаному приміщенню. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про застосування строку позовної давності за період з 01 березня по 24 березня 2020 року, оскільки з даним позовом позивач звернувся 24 березня 2023 року. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 26 жовтня 2015 року між ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго» та [PERSON] укладено договір № 297 про закупівлю послуг теплопостачання у вигляді гарячої води в приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , зі строком дії договору з 01 жовтня 2015 року по 01 жовтня 2020 року. Право власності на вказане нежитлове приміщення відповідач [PERSON] набув 15 квітня 2010 року згідно свідоцтва про право власності на приміщення контори по обслуговуванню населення, видане на підставі рішення виконкому Миргородської міської ради № 183 від 13 квітня 2010 року. До лютого 2020 року виконавцем послуг з теплопостачання вказаного приміщення було ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго», а з 21 лютого 2020 року рішенням 52 сесії 7 скликання Миргородської міської ради Полтавської області № 17 від 21 лютого 2020 року «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Миргорода цілісного майнового комплексу Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Миргородтеплоенерго» та затвердження Статуту в новій редакції, окрім іншого було вирішено перейменувати Обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Миргородтеплоенерго» на Комунальне підприємство «Миргородтеплоенерго» Миргородської міської ради. Відповідні зміни були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 25 лютого 2020 року, отже виконавцем послуг стало КП «Миргородтеплоенерго» Миргородської міської ради. Рішенням пленарного засідання двадцять четвертої сесії Полтавської обласної ради сьомого скликання від 14 лютого 2019 року № 1055 «Про перегляд рішень обласної ради від 21 грудня 2018 року про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго» та ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» затверджено тарифи, які почали діяти з 21 березня 2019 року. Рішенням першого пленарного засідання двадцять шостої сесії сьомого скликання Полтавської обласної ради № 1112 від 19 липня 2019 року затверджено тарифи, які почали діяти з 02 серпня 2019 року. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна новим власником приміщення контори по обслуговуванню населення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] на підставі договору дарування від 19 квітня 2016 року. Про зміну власника вказаного житлового приміщення відповідачами КП «Миргородтеплоенерго»\~своєчасно повідомлено\~не було. 01 жовтня 2020 року між [PERSON] та позивачем укладено договір № 297/1 з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до умов цього договору [PERSON] є споживачем послуг (послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води) за вказаною адресою. Відповідно до розрахунку боргу з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , заборгованість перед КП «Миргородтеплоенерго» за оплату комунальних послуг станом на 01 січня 2023 року за період з 01 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року становить 2\~587,12грн. Судом встановлено, що в період з 01 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року власником вищевказаного приміщення була [PERSON] , Відповідно до положень ч. 4 ст. 319 ЦК України\~власність зобов`язує. Згідно зі ст. 322 ЦК України\~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, положення ст. 322 ЦК України\~встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон). Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» КП «Миргородтеплоенерго» надає послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме надання послуг з постачання теплової енергії. Згідно п. 6 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Ст.ст. 67, 68 ЖК України встановлено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електроенергію, теплопостачання) береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 13 Закону\~залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій\~\~та\~\~мереж,\~\~їх\~\~реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих\~\~елементів конструкцій тощо). Ч. 1 ст. 19 Закону передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону\~споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Враховуючи зазначене, оскільки на час виникнення спірних правовідносин власником приміщення, до якого КП «Миргородтеплоенерго» як виконавець послуг з постачання теплової енергії та гарячої води забезпечувало надання житлово-комунальних послуг, вже була [PERSON] , навіть за відсутності оформлення відповідного договору на постачання комунальних послуг, остання повинна здійснювати оплату за поставлені послуги. Щодо заяви [PERSON] про застосування строку позовної давності суд зауважує наступне. Згідно з положенням ст. 256 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просив стягнути заборгованість за період з 01 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року. Слід зазначити, що сума до сплати за надані послуги розраховується за фактичну теплову енергію, надану за попередній календарний місяць, тобто право вимоги за березень 2020 року виникло у позивача в квітні 2020 року. За таких обставин строк звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за період з 01 по 24 березня 2020 року позивачем не пропущено, а тому заява [PERSON] про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Розмір понесених позивачем судових витрат щодо сплати судового збору становить 2 684 грн, тому на підставні ст. 141 ЦПК України, вказана сума підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] .

Outcome: approved