Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

Заявниця звернулась до суду із позовом згідно якого просила суд ухвалити рішення щодо усунення перешкод позивачу у користуванні житловим приміщенням та вселення до такого приміщення. У обґрунтування заявленого позивач вказала, що перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі за час якого останніми придбано житловий будинок та земельну ділянку. Згодом, у липні 1989 року сторонами отримано дозвіл на будівництво на раніше згаданій земельній ділянці житлового будинку, що ними і було здійснено. У грудні 1999 року відповідачем отримано технічну документацію на зазначений об`єкт нерухомості у якому заявниця має зареєстроване місце проживання. Водночас, станом на момент звернення позивача до суду, відповідач на підставі неприязних відносин чинить [PERSON] перешкоди у користуванні зазначеним будинком, зокрема не впускає заявницю до її помешкання та відмовляється надавати дублікати ключів. Відтак, позивач, фактично, позбавлена можливості користуватись житловим приміщенням у якому має зареєстроване місце проживання, а тому вимушена звернутись до суду із даним позовом. Розгляд даної справи відбувався за правилами спрощеного позовного провадження, проте, згодом, такий порядок розгляду справи судом змінено шляхом переходу до спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Разом з тим, від позивача до суду надійшло клопотання про здійснення розгляду справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, а також не заперечувала проти заочного порядку розгляду справи. Причини неявки відповідача суду не відомі. Останній не скористався власним процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву та будь-яким іншим чином не висловив свого ставлення з приводу заявлених вимог. Враховуючи наведене, судом ухвалено здійснювати розгляд справи у відсутність сторін та, відповідно, без фіксації його перебігу технічними засобами, що відповідає приписам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З урахуванням вказаних обставин, суд вважає за необхідне здійснювати розгляд справи у заочному порядку відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Дослідив матеріали справи судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідно ним правовідносини. Позивач є громадянкою України, має зареєстроване місце проживання, отримувала код платника податків та сплатила судовий збір. 4 серпня 1977 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Після державної реєстрації шлюбу подружжю присвоєно прізвище " [PERSON] ". 25 грудня 1980 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу останній набув право власності на житловий будинок загальною площею 0,15 кв.м. з надвірними будівлями, що розташований на присадибній земельній ділянці розміром 0,02 кв.м. в с. Лука Житомирського району Житомирської області. 19 червня 1989 року відповідно до виписки із рішення № 189 Виконкому Житомирської районної ради народних депутатів [PERSON] отримав дозвіл не перебудову вищевказаного житлового будинку. 16 грудня 1999 року [PERSON] отримав технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду, що розташований за адресою [ADDRESS] . Згідно зазначеного паспорту, даний будинок має загальну площу 95,5 кв.м., що складається із житлової площі у розмірі 57 кв.м. та підсобної площі 38,5 кв.м. 11 липня 2013 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,2 га з кадастровим номером 1822084700:02:001:0301 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою [ADDRESS] . Відомості про право власності на зазначений об`єкт нерухомості внесено до Державного реєстру речових прав не нерухоме майно. Того ж дня [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,1949 га з кадастровим номером 1822084700:02:001:0302 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою с. Лука, Житомирський район, Житомирська область. Відомості про право власності на зазначений об`єкт нерухомості внесено до Державного реєстру речових прав не нерухоме майно. Із талону-повідомлення єдиного обліку № 14 про прийняття і реєстрацію зави (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 2 липня 2019 року, вбачається, що [PERSON] зверталась до правоохоронних органів зі скаргою на те, що чоловік виганяє її із помешкання та вчиняє насильство. 24 січня 2023 року Станишівською сільською радою Житомирського району Житомирської області видано довідку про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 27 згідно якої сторони мають зареєстроване місце проживання за адресою [ADDRESS] . Разом з тим, у зазначеній довідці вказано, що позивач у загаданому домоволодінні фактично не проживає. Із письмових показів свідків [PERSON] та [PERSON] встановлено, що останні є доньками сторін у справі. Свідки вказують на те, що протягом тривалого проміжку час між позивачем та відповідачем складались не приязні відносини, що виливались у постійні сварки та погрози відповідача в адресу позивача. Зазначений перебіг подій, фактично, змусив заявницю покинути спільне помешкання сторін, оскільки відношення відповідача її пригнічувало та унеможливлювало спільне проживання сторін. Згодом, заявниця виявила бажання повернутись до помешкання, проте відповідач почав їй чинити перешкоди у цьому, зокрема шляхом того, що відмовився надавати дублікати ключів від зазначеного домоволодіння позивачу. Водночас, свідки вказують на те, що після того, як відповідач у справі дізнався про існування даного спору останній у добровільному порядку надав частину ключів від вказаного будинку, проте не від усіх його приміщень та кімнат. Також свідки повідомили суду, що станом на момент надання пояснень відповідач у спільному помешканні сторін не проживає. Окрім цього, [PERSON] та [PERSON] зазначають, що відповідач викинув усі особисті речі позивачки, що знаходились у зазначеному будинку. Разом з тим, при дослідженні матеріалів справи судом не приймалась до уваги роздруківка із інтернет-ресурсу Судової влади України відносно наявності судових проваджень щодо [PERSON] оскільки така роздруківка не містить жодних відомостей щодо того, що вказані судові провадження будь-яким чином стосуються предмету доказування у рамках даної справи. Також, при вирішенні спору, судом не приймаються до уваги копії талонів-повідомлень за № 119 від 4 червня 2018 року, за № 23 від 13 січня 2018 року та за № 99 від 29 серпня 2017 року оскільки вони не містять відомостей щодо підстав звернення заявниці до правоохоронних органів. Нормами законодавства вказані правовідносини врегульовано наступним чином. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Нормами статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У статті 7 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житловим приміщенням допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватися в судовому порядку. Згідно з частинами другою, третьою статті 64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до статті 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі статтею 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, в якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовано зазначені правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вказаного позову з огляду на наступне. Так у ході розгляду справи судом встановлено, що сторони між собою перебувають у зареєстрованому шлюбі, а відтак, у розумінні ст. 3 СК України є сім`єю. Виходячи з наведеного вбачається, позивач у справі є членом сім`ї відповідача, тобто власника домоволодіння щодо користування яким останнім їй чиняться перешкоди. Враховуючи викладене, суд вказує на те, що позивач відповідно до положень ЖК Української РСР як дружина відповідача має право на користування вище згаданим будинком і дії відповідача щодо вчинення перешкод з користуванням таким житлом є грубим порушенням прав заявниці передбачених ст. 7 ЖК Української РСР, що, фактично, вимагає необхідності їх поновлення у судовому порядку. У порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати пов`язані із розглядом даної справи, що складаються із суми сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved