Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

У травні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Ковальська-Житлосервіс" звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач є власником машиномісця гараж № [NUMBER] у підземному паркінгу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сербіною Н.П. 30.05.2017. 01.11.2019 між сторонами укладено договір № 602018 про надання послуг з утримання підземного паркінгу. Посилаючись на те, що відповідачем не вноситься оплата за договором, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги утримання підземного паркінгу в сумі 28504,84 грн. Ухвалою суду від 30.05.2023 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником машиномісця гараж № [NUMBER] у підземному паркінгу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сербіною Н.П. 30.05.2017. 01.11.2019 між Позивачем та Відповідачем укладено Договір № 602018 про надання послуг з утримання підземного паркінгу. Відповідно до п. 1.1 цього Договору є забезпечення Виконавцем надання послуг з утримання підземного паркінгу за адресою: [ADDRESS] , в якому знаходиться машиномісце № [NUMBER] загальною площею 14,4 кв.м, а стороною - 2 - забезпечення своєчасної оплати цих Послуг у строки та на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.3.1, 3.2 цього Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Послуги оплачуються Стороною 2 щомісяця у безготівковій формі на банківський рахунок Сторони 1 не пізніше останнього числа поточного місяця на підставі платіжного документа. Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» з 03.10.2016 є експлуатаційною організацією будинку по [ADDRESS] (поштова адреса: [ADDRESS] та з цього часу надає послуги з утримання машиномісць у підземному паркінгу означеного будинку, що підтверджується актом про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; для обслуговування паркінгу, утримання його у належному стані і забезпечення безпеки майна третіх осіб (власників автомобілів) товариство уклало відповідні договори з підрядними організаціями щодо постачання електроенергії, води, теплопостачання тощо; вартість послуг з обслуговування машиномісця цього підземного паркінгу, починаючи з 03.10.2016. Відповідно до положень частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто означена стаття встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі, з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою перебачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з наступними змінами і доповненнями, що був діючим у спірний період, тариф на утримання автопаркінгів відноситься до третьої групи - житлово-комунальних послуг, ціни/тарифи, на які визначаються виключно за домовленістю сторін на підставі економічно обґрунтованих витрат виконавцем послуг і не вимагають затвердження органами місцевого самоврядування. Положеннями статтей 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідно до якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості. Із зазначених положень закону випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. У постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та мовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказаний правовий висновок є незмінним. Згідно доводів позивача відповідач не виконує умови договору та не оплачує послуги. Відтак має заборгованість в розмірі 28054,84 грн., що включає в себе: основний борг в сумі 26412,09 грн., індекс інфляції 1580,72 грн., 3% річних в розмірі 512,03 грн. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є щомісячна сплата позивачу вартості наданих послуг. Відповідно до змісту статтей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, та, зважаючи на те, що відповідач не виконує своїх зобов`язань щодо утримання належного йому майна та ухиляється від оплати наданих йому позивачем послуг з утримання та обслуговування належних відповідачу на праві власності машиномісць, нарахована з листопада 2019 року по травень 2023 рік у розмірі 28054,84 грн., підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку. При цьому відповідач належних і допустимих доказів на спростування такого розрахунку не надав. Між тим під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі судові витрати у виді судового збору в розмірі 2684,00 грн. відповідно до статті 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Outcome: approved