Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку. Позов мотивовано тим, що сторони в справі є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] з відповідними частками: належить позивачу та по - відповідачам. Сторонам по справі також належить на праві спільної сумісної власності земельна ділянка площею 0,0698 га, кадастровий номер 0510137000:03:047:0251, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за цією ж адресою, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК №397381, виданим 18 серпня 2010 року. Позивач бажає визначити розмір часток в праві спільної власності на земельну ділянку до поділу земельної ділянки відповідно до розміру часток в житловому будинку з огляду на положення ст.89,120 ЗК України, а тому і звернулася до суду. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2023 року прийнято справу до розгляду у загальному позовному провадженні та призначене підготовче засідання. Відповідачі правом на відзив не скористалися, однак на адресу суду подана заява про визнання позову. Учасники справи в підготовче засідання не з`явилися, однак на адресу суд подані заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, відповідачі позовні вимоги визнали в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечували. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, зважаючи на визнання позову відповідачами, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в підготовчому засіданні справи, прийняття визнання позову та задоволення позову. Судом установлено, що [PERSON] належить частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд номер [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 листопада 2004 року, виданого державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за №2-4680. Право власності зареєстроване в КП ВООБТІ 14 грудня 2004 року в книзі №63 за №16918. Як слідує з відповіді КП «ВМБТІ» від 30 січня 2023 №471 за [PERSON] та [PERSON] зареєстроване право приватної власності по частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та спорудами [ADDRESS] , кожному на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори 23 вересня 1996 року за №2-1659. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності земельна ділянка площею 0,0698 га, кадастровий номер 0510137000:03:047:0251, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за цією ж адресою, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК №397381, виданим 18 серпня 2010 року (а.с.4-5) Інформація щодо цієї земельна ділянка наявна в Державному земельному кадастрі, що підтверджується інформацією з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18 квітня 2023 року (а.с.6). Позивач, звертаючись до суду, просить визначити розмір часток в праві спільної сумісної власності, відповідно до розміру часток в праві на житловий будинок. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Частинами 4, 5 ст.89 ЗК України передбачено, що співвласники земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або виділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачене законом або не встановлено судом. Відповідні роз`яснення містять положення п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20. Згідно з ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Позивач, заявляючи вимогу про визначення часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, посилається на розмір часток сторін у праві власності на житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Вказане визнається\~відповідачами по\~справі. Суд приймає визнання відповідачами позову, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. При визначенні такого розміру часток, суд враховує, що відповідно до ч.1\~ст.118 ЗК України\~(в редакції на час отримання в спільну сумісну власність земельної ділянки, 18 серпня 2010 року) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Статтею 121 ЗК України\~(в редакції на час набуття права власності на земельну ділянку співвласниками будинковолодіння) визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва й обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах\~не більше 0,25 га, в селищах\~не більше 0,15 га, в містах\~не більше 0,10 га (ч.1); при цьому\~розмір земельної ділянки, що передається безоплатно громадянину у власність у зв`язку з набуттям ним права власності на жилий будинок, не може бути меншим, ніж максимальний розмір земельної ділянки відповідного цільового призначення, встановлений частиною першою цієї статті (крім випадків, якщо розмір земельної ділянки, на якій розташований будинок, є меншим) (ч.3). За системним аналізом зазначених норм матеріального права (ст.377 ЦК України, ст.120,\~121\~та ч.1 ст.118 ЗК України) громадянин мав право на приватизацію земельної ділянки, яка знаходиться у його користуванні, а у випадку переходу права власності на житловий будинок (частину житлового будинку) та переходу при цьому права користування земельною ділянкою\~на приватизацію тієї земельної ділянки, на якій розміщено житловий будинок (частина житлового будинку), господарські будівлі та споруди, та частини земельної ділянки, необхідної для їх обслуговування. Співвласникам вказаного будинковолодіння передано у спільну сумісну власність земельну ділянку для обслуговування та будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд у розмірі що є меньшим, ніж визначено законом. Отже, кожен із власників будинковолодіння отримав у власність земельну ділянку не меншу ніж та, на якій розташована його частина будинковолодіння та необхідна для їх обслуговування. Оскільки за положеннями частини третьої статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, за системним аналізом усіх зазначених норм матеріального права, які були чинними на час зазначених правовідносин, можна зробити висновок, що\~в разі набуття права спільної сумісної власності на земельну ділянку співвласниками будинковолодіння з виділеними частками, право власності на земельну ділянку переходить відповідно до їх розміру часток у будинковолодінні. Тому,\~з огляду\~на викладене,\~суд дійшов\~висновку,\~що позовна\~вимога про\~визначення розміру\~часток в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0698 га, кадастровий номер 0510137000:03:047:0251, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована у [ADDRESS] (попередній номер [ADDRESS] , в розмірі, що зазначений у позовних вимогах, а саме: [PERSON] 1/2, відповідачам - по 1/4 підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved