Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-15 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ТОВ «Тревел Профешнл Груп», уточненим у подальшому в частині розміру позовних вимог, у якому просив суд стягнути з відповідача на його користь збитки у подвійному розмірі у сумі 13 544,00 грн та моральну шкоду у розмірі 129 600,00 грн, пеню у розмірі 235 920,30 грн. Позовні вимоги обґрунтував тим, що за посередництва турагента ФОП [PERSON] , укладений з ТОВ «Тревел Профешнл Груп» договір про надання туристичних послуг № TR 13057158 від 08.05.2017. У порушення п.2.6.3, 2.6.4 договору, статті 19-1, 25, 30 ЗУ «Про туризм», позивача не було повідомлено туроператором про умови безпеки туристів у країні (місці) тимчасового перебування та про ризики, а саме про введення надзвичайного стану на території Турції і його існування на час подорожі та його тривалість принаймі до 20.07.2017. Зазначене змусило позивача відмовитись від запланованої подорожі. У відповідності до ч. 11 ст. 20 ЗУ «Про туризм», туроператор зобов`язаний відшкодувати вартість ненаданих туроператором туристичних послуг, що складає 5 390,00 грн. Згідно ч. 12 ст. 20 ЗУ «Про туризм», туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування. Вказав, що іншого туриста за цим договором, поселили в інший, ніж зазначено в договорі, готель, незважаючи на підтвердження його бронювання туроператором. Готель добирався ретельно та без компромісу. А саме замість Larissa Garden Hotel поселили в Larissa Hotel Beldibi. За тур сплачено 10780 гривень 00 копійок, тоді як вартість туру на ті самі дати в Larissa Hotel Beldibi складав 9 398 гривень 00 копійок. Зміна готелю була обумовлена реконструкцією готельного комплексу Larissa Garden Hotel та непридатності його для розміщення та проживання на час її здійснення, що не могло бути невідомим туроператору. А підтвердження його бронювання туроператором, є ніщо інше як введення туристів в оману та заволодіння належними їм коштами шляхом обману. За неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор несе майнову та іншу відповідальність (ст.32 ЗУ «Про туризм»). Суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі ( ст.32 ЗУ «Про туризм»). Позивач у позові вказав, що зазначеними діями йому завдано шкоду у розмірі ненаданих туроператором туристичних послуг у розмірі 5390 гривень 00 копійок та різницю вартості туру, а саме (10780-9398) = 1382 гривні 00 копійок, а разом 6772 гривні 00 копійок. Також позивач зазначив, що звернувся до ТОВ «Тревел Профешнл Груп» зі скаргою, яка зареєстрована 29.05.2017 і на яку досі не отримано відповіді. Вказав у позові, що згідно ч. 2 статті 230 ЦК України, сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду. Розрахунок моральної шкоди позивач здійснив згідно формули [PERSON] . З урахуванням зазначеного та посилаючись на статті 3, 122, п. 6 ч. 5 ст.130, ч. 2 ст. 158, 215, ч. 3 ст. 22 ЦПК України, статтями 230, 526, 527, 903 ЦК України, ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» просив задовольнити позов з урахування збільшених позовних вимог. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.09.2017 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у попереднє судове засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.06.2018 справу прийнято до провадження суддею Колдіною О. О., призначено справу до розгляду в загальному провадженні у підготовче судове засідання. 18.11.2019 р., 28.08.2020 р., 21.01.2021 р., 12.05.2021 р. позивачем подавались заяви про зміну розміру позовних вимог. Заява про збільшення позовних вимог від 06.09.2021 р. була повернута позивачу в зв`язку з відмовою у її прийнятті. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.09.2021 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкрите судове засідання. Позивач подав до суду заяву, у якій просив суд розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, вважаючи вимоги позивача необґрунтованим та недоведеними. Зазначила, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачем неналежно виконано свої зобов`язання, позивач скористався послугами і його права не були порушені. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається із матеріалів справи, за посередництва турагента ФОП [PERSON] , позивачем укладений з ТОВ «Тревел Профешнл Груп» договір про надання туристичних послуг № TR 13057158 від 08.05.2017 року. Договір про надання туристичних послуг № TR 13057158 від 08.05.2017 року позивачем у розпорядження суду не надано. З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання вимог договору про надання туристичних послуг № TR 13057158 від 08.05.2017 року було перераховано на рахунок ФОП [PERSON] грошові кошти у розмірі 9 780,00 грн та 1 000,00 грн, що підтверджується квитанціями (а.с.11, т.І). Звертаючись до суду із даним позовом [PERSON] вказував, що відповідач у порушення п.2.6.3, 2.6.4 договору, статті 19-1, 25, 30 ЗУ «Про туризм», не повідомив його про введення надзвичайного стану на території Турції і його існування на час подорожі та його тривалість до 20.07.2017, що змусило позивача відмовитись від запланованої подорожі. Позивач стверджує, що іншого туриста за цим договором, поселили в інший ніж зазначено в договорі готель, незважаючи на підтвердження його бронювання туроператором, що є введенням туристів в оману та заволодіння належними їм коштами шляхом обману. Оскільки відповідач порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду позивачу, тому він зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі. Закон України «Про туризм» визначає загальні правові, організаційні та соціально-економічні засади реалізації державної політики України в галузі туризму та спрямований на забезпечення закріплених Конституцією України прав громадян на відпочинок, свободу пересування, охорону здоров`я, на безпечне для життя і здоров`я довкілля, задоволення духовних потреб та інших прав при здійсненні туристичних подорожей. Згідно частин першої, другої статті 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до частини дванадцятої статті 20 Закону України «Про туризм» туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо: невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини туриста; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити. Згідно частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Частиною 1 статті 906 ЦК України передбачено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин, їх аналіз свідчить, що туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору у разі наявності його вини. Судом було встановлено, що 05.03.2016 відповідач уклав Агентський договір «Партнерська програма» №А16/0503-2 з туристичним агентом ФОП [PERSON] (код ІПН [NUMBER] ). 08.05.2017 Туроператор отримав заявку Турагента №TR13057158 на бронювання туристичних послуг для туристів [PERSON] та [PERSON] на період з 13.05.2017 по 20.05.2017 до Турецької Республіки. 10.05.2017 Туроператор підтвердив Турагенту можливість бронювання туристичних послуг для туристів по заявці № TR13057158 та забронював для туристів туристичні послуги: послуги авіаційного перевезення сполученням Київ-Анталья-Київ; послуги тимчасового проживання в готелі (Dbl (Standard), 2 Adults, All Inclusive) Larissa Garden Hotel 4* ; послуги групового трансферу сполученням аеропорт-готель-аеропорт - послуги були заброньовані у компанії-приймаючої сторони туристів у Туреччині Adagio Тour PENTATIL Turizm. Org. Tig. San. та оплачені останній; послуги медичного страхування та страхування від нещасного випадку - були заброньовані у компанії ПрАТ «Європейське туристичне страхування» та оплачені останній. Після отримання Туроператором оплати вартості туристичних послуг, у турагента в Особистому кабінеті з`явилася можливість друку документів, які дають право здійснити подорож (авіаквитки, страховий поліс, ваучер на проживання в готелі, програма туру, пам`ятка). Зазначене дає підстави вважати, що Туроператор належним чином виконав свої зобов`язання та надав позивачеві документи, які дають йому право скористатись туристичними послугами. До початку туристичної подорожі Туроператору не надходило жодного повідомлення про відмову позивача від запланованої подорожі за заявкою №TR13057158. Туроператор, отримавши заявку на бронювання туристичних послуг туристів [PERSON] та [PERSON] забронював послуги проживання в готелі Larissa Garden Hotel 4*(Dbl (Standard), 2 Adults, All Inclusive). Із матеріалів справи вбачається, що Туроператор безпосередньо не надає послуги проживання та/або перевезення наземне/транспортне), а здійснює їх бронювання у суб`єктів господарювання. Бронювання туристичних послуг, зокрема, послуг проживання та трансферного обслуговування для туристів по заявці TR13057158 здійснювалось у компанії Adagio Tour- PENTATIL Turizm Sey. Org. Tic. San. A.S. на підставі укладеного договору №1002СА від 10.02.2017 (а.с.70-77, т. І) Факт підтвердження акцепту заявки ТОВ «ТРЕВЕЛ ПРОФЕШНЛ ГРУП» та можливості бронювання послуг проживання в готелі Hotel Larissa Garden Hotel 4*, All Incelusive, Dbl (Standart), 2 Adults , з 13.05.2017 року по 20.05.2017 року для [PERSON] в[PERSON] є лист Adagio Tour. Також компанія Adagio Tour надало лист в якому зазначено, що в готелі проживали 2 особи (а.с.68-69, т. І). Із встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не спростовано наданих відповідачем доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову, що підтверджують належне виконання відповідачем своїх зобов`язань з бронювання туристичних послуг для позивача, як і той факт, що відповідач дізнався про неможливість розмістити туристів в готелі Hotel Larissa Garden Hotel 4* вже після початку туристичної подорожі. Доведено проживання в готелі двох туристів, одним з яких є позивач, що останнім не спростовано. Пунктом 2.3. агентського договору встановлено, що у випадку неможливості розміщення туристів у попередньо заброньованих готелях, інших об`єктах розміщення, туроператор має право розмістити туристів в готелі тієї ж чи більш високої категорії без додаткової доплати, у виняткових випадках перенести терміни здійснення подорожі не більше ніж на 24 години в порівнянні з підтвердженими термінами. Отже, на виконання вимог ст. 20 Закону України «Про туризм» та положеннями агентського договору відповідачем було запропоновано позивачеві альтернативний варіант проживання в готелі Larissa Hotel Beldibi 4* ( Dbl (Standard), 2 Adults ) у період з 13.05.2017 по 20.05.2017, який за категорією та типом, системою харчування, віддаленістю від моря та інфраструктурою відповідав умовам проживання у гелі Hotel Larissa Garden Hotel 4*. Частиною другою статті 32 Закону України «Про туризм» встановлено, що за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Крім того, посилання позивача на положення статті 1166 ЦК України, як на підставу для відшкодування відповідачем майнової шкоди, суд не може брати до уваги, оскільки відповідальність за статтею 1166 ЦК України наступає виключно за порушення деліктних зобов`язань, а не договірних. Відповідно до норм ст. 1166 ЦК України підставою для відшкодування збитків є наявність таких складових: протиправності діяння заподіювана; вини заподіювана шкоди; шкоди; причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювана. Згідно частиною 1 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, підставою для відповідальності (як-то в деліктних чи в договірних зобов`язаннях) є вина. Закон України «Про туризм» передбачає, що у разі неможливості надати послугу на умовах, які означені договором на туристичне обслуговування покладає на туроператора наступний обов`язок вжити альтернативні заходи без покладення додаткових витрат. Уразі відмови від запропонованого альтернативного варіанту проживання - туроператор повинен без додаткової оплати еквівалентний транспорт для повернення до місця відправлення або іншого місця, на яке погодився турист, а також відшкодувати вартість ненаданих туроператором туристичних послуг і виплатити компенсацію у розмірі, визначеному в договорі за домовленістю сторін. Вказане у повній відповідності до вимог Закону України «Про туризм» було виконано відповідачем, туристам по заявці № TR13057158 було запропоновано альтернативний варіант проживання - готель Larissa Hotel Beldibi 4* без покладення будь - яких додаткових витрат на позивача. Позивач та [PERSON] не відмовлялись від альтернативних послуг проживання. Натомість туристи по заявці у повній мірі скористались альтернативно запропонованими послугами та проживали в готелі Larissa Hotel Beldibi 4* протягом усього періоду туру, а саме з 13.05.2017 по 20.05.2017. При цьому на туристів не було покладено жодних додаткових фінансових тягарів. А тому відсутні будь-які підстави для відшкодування вартості туристичних послуг. Також не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду відсутність повідомлення туристу про введення надзвичайного стану в країні, де заплановано відпочином, оскільки на офіційному сайті туроператора була розміщена інформацію про введення надзвичайного стану в Турції (т.1а.с. 238). Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як зазначено вище, відповідно до ч. 1 ст. 4, 15 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК унормовано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, як це закріплено правилами ч. 4 ст. 12 ЦПК України. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, як це закріплено положеннями ч. 7 ст. 81 ЦПК України. У порушення вимог закону позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у позові, зокрема договір про надання туристичних послуг, в якому сторони погодили всі суттєві умови по наданню туристичних послуг. Так як відповідач як туроператор безпосередньо не співпрацював з позивачем, а надання туристичних послуг здійснювалось за посередництва туристичного агента, у відповідача відсутній договір про надання туристичних послуг, який був укладений між турагентом та позивачем. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт порушення взятого на себе відповідачем зобов`язання з організації туру заявці №TR13057158; суму понесених позивачем збитків у зв`язку з порушенням взятого на себе відповідачем зобов`язання з організації туру по заявці №TR13057138. Позивач не надав суду належні та допустимі докази на підтвердження понесення суми збитків, яка була йому завдана в результаті поселення до готелю Larissa Garden Hotel 4*. Отже, не вбачається жодних законних підстав для відшкодування позивачу за рахунок відповідача суми збитків, оскільки позивачем не доведено завдання йому збитків. Підстави визнавати факт завдання шкоди відповідачем позивачу неправомірним діянням відповідача відсутні. Оскільки матеріали справи не містять, а позивачем під час розгляду справи суду не надано належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів на підтвердження наявності вини та неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань, завдання позивачу збитків та невиконання зобов`язань з боку відповідача, проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення відповідачем прав позивача, тому в задоволенні позову слід відмовити. Стосовно вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає, що така вимога є похідною від первісної вимоги про відшкодування збитків, у задоволенні якої судом відмовлено, оскільки не встановлено порушень прав позивача, тому суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed