Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] від імені та в інтересах якого діє адвокат Сидорчук Н.М. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якому, просить усунути йому перешкоди у здійсненні права користування квартирою [ADDRESS] , шляхом вселення його до наведеної квартири та передачі ключів до вказаної квартири. Також просив встановити порядок користування приміщеннями квартири [ADDRESS] , виділивши йому в користування кімнату площею 16,6 кв.м., в користування відповідача - кімнату площею 13,5 кв.м., залишити у спільному користуванні співвласників квартири приміщення кухні, коридору, вбиральні та ванної кімнати. Крім того, просить суд зобов`язати [PERSON] звільнити від належних їй речей кімнату площею 16,6 кв.м, з метою розміщення в ній речей, належних позивачеві. Позов обґрунтований тим, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19.10.2021 державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори, за реєстровим №2-1424, на праві приватної власності належить 1/2 частка квартири [ADDRESS] . Власником іншої 1/2 частки вищевказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19.10.2021 державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори, за реєстровим № 2-1429 є відповідач [PERSON] . Позивач зазначає, що після смерті батька сторін по справі - [PERSON] , його рідна сестра - відповідачка по справі [PERSON] в 2022 році самовільно захопила всю квартиру, змінила замки у вхідних дверях та відмовилася від будь-яких спроб мирно вирішити спір про оплату комунальних послуг та спір з приводу користування наведеною квартирою. Відповідач чинить позивачу перешкоди в користуванні квартирою (не пускає в житло, змінив замки), що відображено у відповіді №792М/231/22 ВП № 1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області від 15.08.2022, та позивачу запропоновано вирішити питання в суді. Договір між сторонами про порядок володіння і користування спірною квартирою не укладався, іншого житла у власності та користуванні позивач не має, в позасудовому порядку спір вирішити не вдається. Викладене стало підставою для звернення позивачем до суду з цим позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2023 у справі відкрито загальне позовне провадження, надано відповідачу строк для надання до суду відзиву на позов, витребувано в КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» інвентаризаційну справу на об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] відзив на позов не надала, судової кореспонденції за зареєстрованим та фактичним місцем проживання не отримує. В ході підготовчого провадження, будучи обізнаною про наявність в провадженні суду наведеної справи, просила її розгляд відкласти, вказуючи на те, що перебуває за межами України та вказувала, що зможе прийняти участь в її розгляді, починаючи з 01.05.2023. Разом з тим, в жодне з призначених після 01.05.2023 засідання не з`явилась, своєї позиції з приводу справи не висловила. Будь - якої подальшої зацікавленості у вирішенні спору не виявила. (а.с. 37 - 38). 10.03.2023 до суду від КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» надійшла інвентаризаційна справа на об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] (а.с.36). Ухвалою від 03.05.2023 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Сидорчук Н.М. в судове засідання не з`явилась, надіслала на адресу суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, справу просила розглянути у відсутність сторони позивача. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, повідомлялася судом про день, час та місце судового засідання завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не надала, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. З огляду на те, що учасники справи в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Крім цього, відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 379, 383 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У ст. 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19.10.2021 державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори Березовською В.С., за реєстровим №2-1424, на праві приватної власності належить 1/2 частка квартири [ADDRESS] . (а.с. 10,11). Власником іншої 1/2 частки квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19.10.2021 державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори Березовською В.С., за реєстровим № 2-1429 є відповідач [PERSON] (а.с. 10, 41- 42). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 326389707 від 21.03.2023, судом встановлено, сторонам по справі на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] , розмір частки кожного із співвласника квартири становить . (а.с. 41-42). Як встановлено судом, як позивач так і відповідач, станом на час розгляду цієї справи зареєстровані у спірній квартирі, що підтверджується відповідями на запити суду, що надані Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради №11643 від 24.02.2023 та №11647 від 24.02.2023 відповідно (а.с.28,30). З матеріалів інвентаризаційної справи № 31113 та технічного паспорту на спірну квартиру встановлено, що спірна квартира має загальну площу 44,7 кв.м., житлову -30,1 кв.м. Квартира має дві ізольовані житлові кімнати - кімнату 1-а площею 13,5 кв.м., кімнату 2-а площею 16,6 кв.м., кухню площею 5,0, кв.м, вбиральню площею-0,9 кв.м, ванної кімнати площею 1,8 кв.м, коридору площею 6,9 кв.м. (а.с. 12-13). Набувши право власності на частку у спірній квартирі позивач позбавлений можливості користуватись своєю власністю, оскільки відповідачем йому чиняться перешкоди, які полягають в недопуску його до майна, часткою в праві на яке він володіє. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог. При цьому, суд виходить з того, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав власника, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача порушується його право власності чи законного володіння (п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Між співвласниками квартири [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] існує конфлікт з приводу користування спільною квартирою, при спробі [PERSON] потрапити до квартири, [PERSON] його до квартири не допустила, змінила замки, що також підтверджується відповіддю №792М/231/22 ВП № 1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області від 15.08.2022, в якій [PERSON] роз`яснено, що спірні питання класифікуються, як цивільно-правові та вирішуються виключно в судовому порядку, та рекомендовано позивачу звернутися з даного питання до суду. (а.с.14). У даному випадку судом встановлено, що сторони на законних підставах набули право спільної часткової власності на спірну квартири, але на теперішній час не досягли згоди щодо порядку користування приміщеннями спірної квартири. Відповідачем чиняться перешкоди позивачу у реалізації права володіння та користування належною їм обом на праві спільної часткової власності квартирою. Позивач, внаслідок дій відповідача не має доступу до спірної квартири, часткою у праві на яку він володіє, чим безперечно порушується його право власності, та правомочності, що з нього витікають (право володіння та користування). Відсутність доступу позивача до вказаної квартири і зумовила звернення до суду з цим позовом. Таким чином факт чинення відповідачем перешкод позивачу у володінні та користуванні відповідною часткою спірної квартири є перед судом доведеним. Відповідач не спростувала доводи позивача з приводу порушення його права на володіння та користування часткою у спірній квартирі, будь - яких доказів на адресу суду на спростування вказаної обставини не представила. Отже, порушене право власності позивача (складовими якого є право користування та володіння) підлягає судовому захисту в порядку, визначеному ст. 391 ЦК України, шляхом усунення перешкод в здійсненні права власності у спосіб вселення позивача в квартиру [ADDRESS] , в яку позивач, внаслідок незаконних дій відповідача тривалий час не може потрапити. Також відповідач зобов`язана передати позивачу ключі від спірної квартири, часткою у праві на яку він (позивач) володіє. Враховуючи відсутність взаємної згоди сторін на здійснення права спільної часткової власності, неможливість у добровільному порядку встановити порядок володіння і користування спільним майном, а також право сторін на судовий захист, з метою усунення спорів та конфліктів між співвласниками, суд вважає необхідним встановити порядок користування спірною квартирою, задовольнивши позовні вимоги позивача і в цій частині. При визначенні конкретного порядку користування суд виходить з того, що частки співвласників у спірній квартирі є рівними - 1/2 частки в квартирі належить і позивачу і відповідачу. На ідеальну частку у праві спільної власності на спірну квартиру сторонам припадає по 22,35 кв.м. загальної площі та по 15,05 кв.м. житлової площі. Кімнати, які б відповідали розміру ідеальних часток кожного співвласника, в квартирі відсутні. Разом з тим, суд вважає, що у випадку встановлення порядку користування квартирою, застосування критерію необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення із забезпеченням відповідності ідеальних часток реальним не є обов`язковим. Суд може виділити в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно, із відхиленням в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність в даному випадку. Таке рішення суду не змінює розмір часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. (Правова позиція Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 363/928/16-ц). Зазначене також узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15. Як вже зазначалось вище, спірна квартира має дві ізольовані житлові кімнати - кімнату 1-а площею 13,5 кв.м., кімнату 2-а площею 16,6 кв.м., які за своєю площею відходять від розміру ідеальних часток у праві власності кожного співвласника. Поряд з цим, суд, визначаючи порядок користування приміщеннями спірної квартири враховує ту обставину, що у позивача на утриманні знаходиться двоє малолітніх дітей (а.с.8,9) та іншого житла на території м. Вінниці, окрім спірної квартири, у нього не має. Таким чином суд вважає за можливе встановити порядок користування житловими приміщеннями квартири [ADDRESS] між співвласниками [PERSON] та [PERSON] , про який просить позивач у позовній заяві, виділивши у користування позивачу [PERSON] кімнату 2-а площею 16,6 кв.м., квартири [ADDRESS] , а в користування відповідачу [PERSON] приміщення кімнати 1-а площею 13,5 кв.м., квартири [ADDRESS] . Інші приміщення квартири слід залишити в спільному користуванні сторін по справі. При визначенні саме такого порядку користування приміщеннями спірної квартири суд враховує, що на утриманні позивача знаходяться двоє малолітніх дітей (а.с. 8,9), а тому його сім`я потребує більшої площі кімнати для проживання. Суд вважає, що з урахуванням вище вказаних обставин, саме такий порядок користування спільним майном буде відповідати інтересам співвласників, не порушуватиме їх прав. При цьому, такий порядок користування не перешкоджає сторонам в подальшому вирішувати будь-які питання щодо здійснення права спільної часткової власності. Крім того, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача [PERSON] звільнити від належних її речей кімнату, яку судом вирішено виділити в користування позивачу, а саме кімнату площею 16,6 кв.м., яка позначена на плані технічного паспорту цифрою 2-а, з метою розміщення у цій кімнаті належних позивачу речей. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає обґрунтованою вимогу представника позивача про стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 147, 20 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн., оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, та розмір таких витрат є обґрунтованим та документально підтвердженим.

Outcome: approved