Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-15 00:00:00

У листопаді 2022 року [PERSON] звернувся до суду з даною заявою, в якій просив встановити факт постійного проживання [PERSON] [INFO] , уродженця с. Піонерське, Роздільнянський район, Одеська область, як неповнолітньої дитини, що проживала разом з матір`ю, на території України з 1983 року та по теперішний час в тому числі на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. В обґрунтування своєї заяви вказав на те, що [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю II групи від загального захворювання, був госпіталізований до Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» (з 28.02.2019 року - Дніпровська філія «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України») 06.08.2012 року у зв`язку із застосуванням до нього у встановленому законом порядку примусових заходів медичного характеру. Заявник народився [INFO] у с. Піонерське, Роздільнянського району, Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції по Одеській області 07.10.2015 року. Паспорт громадянина України ніколи не отримував. Проживав на території села Олександрівна, Тарутинського району Одеській області разом з батьками: мати - [PERSON] , вітчим - [PERSON] . Прізвище, ім`я та по-батькові його батька записано згідно ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, тобто зі слів його матері. Його мати, [PERSON] померла (актовий запис №19 від 10.08.2008 року), згідно з листом Управління державної реєстрації Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 1419/05.1-64 від 05.05.2020 року тому ніхто не може підтвердити, що він народився на території України та постійно проживав як неповнолітня особа разом з матір`ю на території України станом на 24.08.1991 року. Він навчався у НВК «Загально освітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Тарутинської районної ради Одеської області у першому та другому класі у період з 01.09.1989 року по 25.05.1992 рік. Для отримання паспорта громадянина України він звертався 16.12.2020 року та 01.07.2020 року до Чечелівського РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України з повним переліком документів, які необхідні для отримання паспорту громадянина України в Дніпропетровській області. Чечелівським РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України було прийнято рішення про відмову у прийнятті документів для оформлення паспорту, оскільки ним не надано документів, які б підтверджували факт його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Тому, встановлення факту його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року йому необхідне для подання повного пакету документів до Чечелівського РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України для отримання паспорту громадянина України. В судовому засіданні заявник та його представник підтримали заяву про встановлення факту постійного проживання та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в ній. Представник Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Чечелівського районного відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення заяви. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторін, суд вважає, що дана заява підлягає задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст.293 ч.2 п.5 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. В судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.315 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в с. Піонерське, Роздільнянського району, Одеська область, Україна, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с. 5). Відповідно до довідки Олександрійського НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Тарутинської районної ради одеської області №66 від 20 грудня 2017 року вбачається, що [PERSON] , 1982 року народження, навчався в Олександрійській середній школі в період з 01.09.1989 року по 25.05.1992 року в 1 та 2 класі (а.с. 7). В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що проживав на території села Олександрівна, Тарутинського району Одеській області, вчився у селі. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 2 Протоколу №4 Європейської Конвенції до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, зазначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про громадянство України". Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1,2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Пунктом 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року (далі - Порядок) передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ; що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Відтак, юридичне значення має факт постійного проживання на території України на момент проголошенні незалежності України - 24.08.1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» - 13.11.1991 року. Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до [INFO] на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Тлумачення статті 293 ЦПК України дає підстави для висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України. Можливість такого способу захисту прав особи як встановлення факту постійного проживання на території України також підтверджується судовою практикою Верховного суду, зокрема Постановою КЦС ВС від 30.04.2020 № 133/2348/17 (61-40027св18) та від 22 серпня 2018 року №363/214/17-ц. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінивши усі вищезазначені докази у їх сукупності, суд вважає встановленим, що заявник разом з матір`ю проживав, на території України, на момент 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, а не з 1983 року, у зв`язку із цим заяву слід задовольнити частково та встановити факт постійного проживання [PERSON] [INFO] , уродженця с. Піонерське, Роздільнянський район, Одеська область, як неповнолітньої дитини, що проживала разом з матір`ю, на території України, на момент 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, в іншій частині заяви відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial