Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтований тим, що позивач згідно з витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.08.2012 р., індексний номер 17745222), є власником квартири [ADDRESS] . Право власності на квартиру [ADDRESS] позивач набув на підставі договору купівлі-продажу від 23.08.2012\~р. № 2198, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного округу Дудкіною\~Н.\~В. Так, починаючи з 2013 року з позивачем разом стали проживати її син - [PERSON] , [INFO] , із своєю дружиною [PERSON] , [INFO] , та їх син [PERSON] , [INFO] . [INFO] у сина позивача, [PERSON] , та його дружини, [PERSON] , народився син [PERSON] , який також проживає у квартирі позивача. Проте, сімейні стосунки у сина позивачки [PERSON] та невістки [PERSON] погіршилися та починаючи з вересня 2021 року [PERSON] не проживає однією сім`єю з [PERSON] та виїхала з квартири позивачки. [PERSON] разом із своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] станом на сьогоднішній день продовжують проживати квартирі позивачки, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Проте, місцезнаходження та місце фактичного проживання [PERSON] позивачу не відоме. Не зважаючи на реєстрацію в квартирі [ADDRESS] , відповідач [PERSON] більше року у вказаній квартирі не проживає, проте не вчинила дій, спрямованих на зняття з реєстрації, чим своєю бездіяльністю перешкоджає позивачу володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй нерухомим майном, порушує вимоги ст. ст. 319, 383 ЦК України, оскільки реєстрація (прописка) відповідача позбавляє її як власника майна права користуватися ним, а також змушує нести зайві затрати по сплаті комунальних платежів. Тому позивач вважає, що відповідач втратила право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене просить суд визнати [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ) такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Разом з\~тим,\~24.02.2023\~року за\~вх.\~№\~8494\~від представника\~позивача [PERSON] \~ [PERSON] \~надійшла заява\~про уточнення\~позовних вимог,\~згідно з\~якою представник\~позивача просить\~суд усунути\~перешкоди у\~користуванні квартирою\~ [ADDRESS] ,\~шляхом визнання\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~(РНОКПП:\~ [NUMBER] )такою, що втратила право користування вищевказаною квартирою. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву за вх.\~№27349 від 07.06.2023 р. про розгляд справи у його відсутність, в якій позовні вимоги підтримує повністю та просить суд долучити до матеріалів справи копію акту депутата про обстеження житлово-побутових умов, їх позов задовольнити повністю, проти заочного рішення суду не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст. ст. 128-131 ЦПК України, повідомлена про час, дату і місце судового розгляду. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст.\~268\~ЦПК\~України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, встановив, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] , згідно з витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.08.2012 р., індексний номер 17745222), є власником квартири [ADDRESS] . Право власності на квартиру [ADDRESS] позивач набув на підставі договору купівлі-продажу від 23.08.2012 р. № 2198, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного округу Дудкіною Н. В. У квартирі [ADDRESS] на сьогоднішній день зареєстровані позивач, її син [PERSON] , [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] та онуки: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які перебували в шлюбі з 07.10.2011 р. по 22.09.2020 р., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями паспортних даних [PERSON] , [PERSON] та актом обстеження житлово-побутових умов проживання депутата Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області [PERSON] . При цьому, сімейні стосунки у сина позивачки [PERSON] та невістки [PERSON] погіршилися та починаючи з вересня 2021 року [PERSON] не проживає однією сім`єю з [PERSON] та виїхала з квартири [ADDRESS] . Обставини не проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] підтверджуються актом обстеження житлово-побутових умов проживання депутата Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області [PERSON] від 26.01.2023\~року. Зважаючи на\~вище викладені\~фактичні обставини,\~а саме\~на те,\~що відповідач\~з вересня\~2021\~року\~не підтримує\~сімейних відносин\~зі своїм\~чоловіком і\~дітьми та\~не проживає більше року в квартирі [ADDRESS] , в силу положень ст. 405 ЦК України відповідач втратила право на проживання у вказаній квартирі [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має право передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиняти нею дій, які можуть порушувати його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ч. 1,2 ст.\~319\~Цивільного\~кодексу\~України (надалі - ЦК України), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені у ст.\~383\~ЦК\~України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лишень з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином, виходячи з положень ст. ст. 15, 16, 386, 291 ЦК України, власнику майна гарантована можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначаються його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними й власником житла або законом. Як роз`яснено п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користуватися цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, ч. 1 ст. 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуваннями вказаного, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають до застосування положення ст. 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення ст. ст. 71, 72\~ЖК\~України не застосовуються. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від\~17\~липня\~1997\~року\~№\~475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, виходячи з наведених вище правових норм, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому в розрізі виниклого спору позивач правомірно порушує питання про усунення будь-яких порушень його прав, у цьому випадку шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку. Судом встановлено, що у відповідача відсутнє право власності на це житло й вона в ньому фактично не проживає й не несе витрат на його утримання, а отже суд вважає, що в даному випадку у відповідачки відсутнє право на користування вказаним приміщенням. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані й досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає до задоволення. Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 908 гривень.

Outcome: approved