Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

29.10.2021 [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, трьох процентів річних, інфляційних витрат. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та [PERSON] 17 грудня 2020 року укладено договір позики, за яким відповідач отримав в борг 15000 доларів США у валюті, про що [PERSON] 17.12.2020 власноручно, в присутності двох свідків: [PERSON] , [PERSON] , написав розписку та зобов`язувався повернути до 30 грудня 2020 року суму у розмірі 16300 доларів США. Однак, у вказаний у борговій розписці строк, відповідач гроші не повернув і по даний час ухиляється від виконання грошового зобов`язання, що виникло із договору позики, укладеного між сторонами у формі розписки написаної власноруч [PERSON] . Також вказує, що відповідач повинен сплатити 3% річних, проценти від суми позики та втрати від інфляції за договором позики. Просить стягнути з відповідача на користь позивача 16300 доларів США заборгованості за договором позики від 17.12.2020, а також 363 долари США 3% річних, 1018,75 доларів США втрат від інфляції та судові витрати по справі. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися. Представник позивача адвокат Тонконог В.В., подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у їхню відсутність, позовні вимоги підтримують з підстав наведених у позові, просять їх задовольнити. Не заперечує щодо постановлення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки, відзив на позов не подано. Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] 17 грудня 2020 року власноручно написав розписку (а.с.6), з якої слідує, що він цього ж числа позичив у [PERSON] 15000 доларів США, та зобов`язався повернути позивачу до 30.12.2020 борг в розмірі 16300 доларів США у валюті. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У ч.2 ст.1046 ЦК України чітко вказано, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. \~ \~ \~ \~ Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Стаття 524 ЦК України вказує, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. При цьому також зазначено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Зобов`язання відповідача за договором позики від 17.12.2020 обумовлено його сторонами у доларах США, про що особисто вказано відповідачем у його власноруч написаній розписці. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. [PERSON] свої зобов`язання за договором позики виконав та передав [PERSON] 15000 доларів США, на що вказує останній у своїй розписці. Позивач [PERSON] надіслав на зареєстровану адресу проживання відповідача [PERSON] претензію про сплату заборгованості від 23.09.2021 (а.с. 8). Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до розписки сторони визначили процент за користування коштами у розмірі 1300 доларів США, тому відповідач у строк до 30 грудня 2020 року зобов`язувався повернути суму боргу з процентами в розмірі 16300 доларів США. У судовому засіданні встановлено, що з боку позичальника [PERSON] зобов`язання взяті ним 17.12.2020 не виконані, позика в розмірі 16300 доларів США не повернута, а тому вимоги позивача щодо стягнення основної суми боргу разом з процентами в такому розмірі є доведеними і такими, що підлягають до задоволення. Згідно з ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, слід наголосити, що проценти, визначені статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов`язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст.625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку у вигляді сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, і процентів, що стягуються відповідно до ст.625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст.536 ЦК та іншими статтями, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст.625 ЦК, є правомірним. Така ж позиція підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 29 травня 2013 року в справі №6-39цс13). Позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, відповідно до ст.1050 ЦК України, на вимогу позикодавця повинен сплатити суму боргу з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми. Відповідно до розрахунку, поданого позивачем розмір трьох відсотків річних становить становить 363,06 доларів США, із розрахунку за період з 31.12.2020 (дата останнього строку повернення боргу) до 27.09.2021 (дата звернення до суду) за 271 день прострочення із суми боргу 16300 доларів США. Процентна ставка: 3% річних, розраховується за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році], де: [Сума боргу] сума простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] проценти річних;[Кількість днів] кількість днів прострочення зобов`язання;[Кількість днів у році] кількість днів у календарному році. Тобто 3% річних за період з 31.12.2020 до 27.09.2021 становлять 363,06 доларів США, із розрахунку 16300х3%/100%х271 дн./365 дн.=363,06. На підставі викладеного, суд стягує з відповідача на користь позивача 3 % річних за ч.2 ст.625 ЦК України, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором в розмірі 363 доларів США . Нарахування інфляційних втрат- санкція що застосовується до зобов`язань виражених в грошовій одиниці України. Грошові зобов`язання виражені в доларах США не передбачають втрат інфляційного характеру. Тому вимога позивача про стягнення 1018,75 доларів США інфляційних витрат до задоволення не підлягає. З огляду на встановлені судом фактичні обставини та надані докази на їх підтвердження, суд задовольняє позов та стягує з відповідача на користь позивача 16300 доларів США заборгованості за договорами позики від 17.12.2020, 363 доларів США 3% річних. Також відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, а саме сума сплаченого судового збору пропорційно задоволеним витратам 4438,68 грн. (а.с.1). \~ \~ \~ \~

Outcome: partial