Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до до Линовицької селищної ради в особі Линовицької територіальної громади Прилуцького району Чернігівської області про визнання права власності за набувальною давністю. Свої уточнені позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка була опікуном свого дорослого внука [PERSON] , який помер у 2000 році. [PERSON] та її внук [PERSON] на підставі договору, посвідченого державним нотаріусом Баришівської державної нотаріальної контори Київської області від 19 березня 1994 року за реєстром №2-911, зареєстрованого в Прилуцькому міжміському Бюро технічної інвентаризації від 23 березня 1995 року за №473, стали співвласниками домогосподарства за адресою: [ADDRESS] . 20 серпня 1999 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла своє майно, а саме 1/2 частину житлового будинку з належною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивачка прийняла спадщину та 26 січня 2004 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. У житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер у 2000 році та був знятий з реєстрації 13.10.2000 року. Після смерті [PERSON] , спадкова справа не заводилася. Спадкоємців у нього не було. З січня 2004 року позивач постійно проживає у вказаному домогосподарстві. Користується всім будинком та господарськими приміщеннями. За власні кошти здійснила поточний ремонт та газифікацію будинку. Разом з членами своєї сім`ї веде домашнє господарство, доглядає присадибну ділянку, обробляє огород. Позивач протягом 18 років добросовісно, відкрито, безперервно користується не тільки 1/2 належною їй частиною, а цілим домогосподарством, у зв`язку з чим заявляє про давність володіння майном і вважає, що в неї є передбачені ч.1 ст. 344 ЦК України підстави для визнання її власницею іншої 1/2 частини домогосподарства за набувальною давністю. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 25 січня 2023 року дану справу передано на розгляд судді Фетісовій Н.В. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 січня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання яке було відкладено до 28 березня 2023 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 березня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, яке відкладено до 07 червня 2023 року. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились. Згідно письмової заяви представника просили розгляд справи проводити без їх участі. Заявлені вимоги підтримують, просять суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився. Згідно письмової заяви просив дану справу розглядати без його участі, позовні вимоги повністю визнає. Відповідно до ч.2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, показання свідків, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом установлено, що згідно довідки Комунального підприємства «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради від 30 травня 2023 року за №786, станом на 31 грудня 2012 року, право власності на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі договору від 19.03.1994, зареєстровано в реєстрі за №2-911 (1/2 частина), [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 січня 2004 року, зареєстровано в реєстрі за №2-156 (1/2 частина). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22 травня 2023 року, зареєстровано право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , приватна частка власності, на підставі договору міни, р.№2-911, 19.03.1994, Баришівська державна нотаріальна контора, особа померла; та за [PERSON] , приватна власність, частка власності -1/2, на підставі свідоцтва про право на спадщину, р.№2-156, 26 січня 2004 року, Прилуцька районна державна нотаріальна контора. Згідно копії актового запису про смерть №48 від 15 вересня 2000 року виданого виконавчим комітетом Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області вбачається, що [INFO] , у віці 23 роки, помер [PERSON] , [INFO] , який проживав за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії актового запису про смерть №48 від 09 листопада 2001 року виданого виконавчим комітетом Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області вбачається, що [INFO] , у віці 77 років, померла [PERSON] , [INFO] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого державним нотаріусом Прилуцької районної державної нотаріальної контори 26 січня 2004 року, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] 1/2 частину житлового будинку з належною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавці на підставі договору, посвідченого державним нотаріусом Баришівської державної нотаріальної контори Київської області 19 березня 1994 року за реєстром №2-911, зареєстрованого в Прилуцькому міжміському Бюро технічної інвентаризації 23 березня 1995 року за №473. Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2808691 від 12 лютого 2004 року [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину №2-156 від 26.01.2004. Згідно копії технічного паспорта на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , зі змінами 12 лютого 2004 року власниками будинку є [PERSON] (частка не визначена) та [PERSON] 1/2 частка. Відповідно до копії витягу зі звіту про незалежну оцінку майна житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ринкова вартість об`єкту оцінки становить 36\~158,00 грн. Згідно копії домової книги житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] ( [ADDRESS] ) вбачається, що [PERSON] зареєстрована у даному будинку з 13 квітня 1998 року по даний час, а [PERSON] був зареєстрований 13 квітня 1998 року та виписаний 13 жовтня 2000 року. [PERSON] зареєстрована у даному будинку з 23 березня 2004 року. Згідно довідки виконавчого комітету Линовицької селищної ради ОТГ Прилуцького району Чернігівської області №12 від 13 січня 2023 року, [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] з 23 березня 2004 року і по теперішній час. Згідно довідки виконавчого комітету Линовицької селищної ради ОТГ Прилуцького району Чернігівської області №1 від 13 січня 2023 року вбачається, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] належить територіальній громаді селища. Відповідно до копії робочого проекту ПП ПрилукиБудпроект №06.2164 від 2005 року замовником газопостачання житлового будинку [ADDRESS] була [PERSON] . Відповідно до копії договору технічного обслуговування внутрішніх газових мереж №CN-012706 від 18 липня 2022 року [PERSON] уклала даний договір з АТ «Оператор газорозподільної системи «Чернігівгаз» по наданню послуг з технічного обслуговування внутрішніх газових мереж, які знаходяться у власності або користуванні замовника за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії Акту здачі-приймання робіт №CN-012706 [PERSON] прийняла та оплатила вартість наданих послуг. Відповідно до копій фіскальних чеків 01.11.2022 та 01.12.2022 [PERSON] здійснювала оплату за послуги з розподілу природного газу за адресою: [ADDRESS] . Свідок [PERSON] , яка є невісткою позивача, в судовому засіданні, повідомила про те, що [PERSON] проживала в будинку разом зі своїм онуком (інвалідом), який помер за рік до смерті [PERSON] . В 2004 році [PERSON] відписала позивачу половину будинку. Після оформлення будинку позивач там постійно проживає по сьогоднішній день. На даний час вирішила переоформити половину будинку, тому і звернулася до суду. Родичів та спадкоємців у [PERSON] та її онука не було. Свідок [PERSON] , який є рідним братом позивача, в судовому засіданні, повідомив, що [PERSON] успадкувала даний будинок від [PERSON] , яка проживала із онуком. Потім онук помер і [PERSON] відписала частину будинку на його сестру, яку остання успадкувала. Інша половина будинку на онука, у якого сімї не було, опікувалась ним [PERSON] . Після смерті [PERSON] ніхто нічого не робив, а будинок необхідно переоформити так як позивач там проживає усією сімєю давно, платять за все, роблять усе. Заявляючи позовні\~вимоги про\~визнання права\~власності за\~набувальною давністю\~на 1/2\~частину будинку,\~право власності\~на яку\~зареєстроване за\~ [PERSON] ,\~позивач посилається\~на те,\~що вона\~з січня\~2004\~року проживає\~у вказаному\~домогосподарстві та\~користується всім\~будинком та\~господарськими приміщеннями,\~за власні\~кошти здійснила\~поточний ремонт\~та газифікацію\~будинку,\~разом з\~в цілому\~володіє цією\~квартирою.З членами своєї сім`ї веде домашнє господарство, доглядає присадибну ділянку, обробляє огород. Вирішуючи зазначений спір, суд враховує, що відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 328 ЦК України також визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як роз`яснено у п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» №5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини 4 статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Як на правову підставу звернення до суду позивач посилається на ст. 344 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. За змістом цієї статті володіння визнається добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Отже, закон визначає такі ознаки володіння, необхідні для набуття права власності за набувальною давністю, як добросовісність заволодіння чужим майном, відкритість і безперервність володіння протягом визначеного строку, а також безтитульність володіння. Тож набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Згідно п.п.9, 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. При цьому слід враховувати, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Позивачі, як незаконні володільці, протягом всього часу володіння майном повинні бути впевнені, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, що не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, або на майно, що придбано добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17, аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Тобто йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Таким чином, підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Відтак, наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів з власної ініціативи і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог. Дослідивши надані позивачем письмові докази, заслухавши свідків, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду достатніх і належних доказів для задоволення позову. Суд враховує, що позивач заселилася до будинку [ADDRESS] як співвласник будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, тобто як власник 1/2 частини житла. Отже, позивачу було достовірно відомо, що спірна частина будинку їй не належить та будь-які підстави вважати володіння цілим будинком правомірним відсутні. Сам по собі факт тривалого проживання та користування цілим будинком не може бути законною підставою для набуття позивачем права власності на це майно в цілому. Враховуючи, що позивач на момент заселення у будинок достеменно знала, що 1/2 частина будинку була зареєстрована за [PERSON] , добросовісність як початковий елемент заволодіння нею майном була відсутня, а тому підстави для визнання права власності на 1/2 частину будинку за набувальною давністю немає. Суд наголошує, що відкритість і безперервність користування майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами ст.344 ЦК України. Умови, визначені частиною 1 статті 344 ЦК України, з якими закон пов`язує можливість набуття права власності на майно за набувальною давністю, позивачем не доведені. За таких обставин у задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю необхідно відмовити. Враховуючи, що у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому судовий збір покласти на позивача в зв`язку з відмовою в позові. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed