Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

26 січня 2022 року Дніпровський державний медичний університет звернувся до Кіровського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за навчання. В обґрунтування позову зазначено, що на підставі протоколу засідання приймальної комісії від 10 серпня 2009 року наказом ректора державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» № 500-ОС від 10 серпня 2009 року [PERSON] зараховано на перший курс Дніпропетровської медичної академії. 24 вересня 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду про підготовку фахівців з вищою освітою б/н. Згідно з умовами укладеної угоди відповідач зобов`язався прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. Зазначений правочин укладено зі згоди і за домовленістю з відповідачем та він відповідає вимогам Цивільного кодексу України щодо свободи договору. Згідно наказу ректора ДЗ «ДМА» № 506-ос від 27 червня 2015 року «Про випуск спеціалістів» відповідачу присуджено освітньо-кваліфікаційний рівень за спеціальністю, видано документ про вищу освіту у зв`язку із завершенням навчання. На виконання умов Угоди після завершення навчання згідно витягу з протоколу № 2 від 11 грудня 2014 року засідання державної комісії по розподілу випускників ДЗ «ДМА» Міністерства охорони здоров`я України» 2015 року відповідач був направлений до ДЗ «Спеціалізована медико-санітарна частина № 9 МОЗ України» на посаду дитячого лікаря-хірурга. Згідно листа ДЗ «Спеціалізована медико-санітарна частина № 9 МОЗ України» м. Жовті Води № 2-18/1738 від 14 серпня 2015 року відповідач прибув до інтернатури та у відповідності до листа даного закладу від 21 серпня 2015 року був зарахований до інтернатури закладу згідно з направленням на роботу № 59 від 18 березня 2015 року. Наказом ДЗ «ДМА» № 773 від 01 вересня 2015 року відповідач був зарахований до очної інтернатури лікарів-інтернів на 2015-2016, 2017, 2018 н. рр. (за державним замовленням). Наказом ДЗ «ДМА» № 538 ос від 27 червня 2018 року «Про випуск лікарів-інтернів та провізорів-інтернів що атестувались на визначення знань та практичних навичок лікаря-спеціаліста (червень 2018)» відповідач був відрахований з очної інтернатури у зв`язку із закінченням навчання. Відповідно до листа КНП «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради № 1-18/2153 від 30 листопада 2021 року відповідач після закінчення інтернатури до роботи не приступив. Тобто, відповідач, закінчивши навчання на бюджетній формі, не прибув за місцем направлення на роботу та не відпрацював 3 роки. Отже, відповідачем не було дотримано вимог законодавства України та Угоди про підготовку фахівців з вищою освітою від 24 вересня 2009 року, укладеної між позивачем та відповідачем в частині зобов`язання відпрацювати після закінчення вищого навчального закладу три роки відповідно до направлення на роботу, тобто він порушив добровільно взяті на себе цивільно-правові зобов`язання. Розмір витрат, які мають бути відшкодовані з відповідача у зв`язку із порушенням ним зобов`язання про відпрацювання за направленням, визначено на підставі фактичних затрат на навчання одного студента медичного факультету за державним замовленням та становлять: за період навчання у вищому навчальному закладі з вересня 2009 року по червень 2015 року 135\~639,86 грн., та за період навчання в інтернатурі з вересня 2015 року по червень 2018 року 22\~100,10 грн., а разом 157\~739,96 грн. У зв`язку з цим позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача вищевказані кошти за навчання, а також стягнути судові витрати по справі. (а.с.1-4) 18 травня 2022 року заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву Дніпровського державного медичного університету до [PERSON] про стягнення коштів за навчання було задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь Дніпровського державного\~медичного університету витрати за навчання в розмірі 157\~739 грн. 96 коп. та судовий збір в розмірі 2\~481\~ грн. (а.с.75-78) 16 січня 2023 року від представника відповідача надійшла заява про перегляд заочного рішення у цивільній справі №\~203/419/22 за позовом Дніпровського державного медичного університету до [PERSON] про стягнення коштів за навчання. В обґрунтування заяви зазначено, що відповідач участь в розгляді цивільної справи не брав, виклики в судові засідання поштою не одержував, про існування заочного рішення дізнався під час виконавчого провадження з примусового виконання вказаного рішення. При ухваленні заочного рішення судом не враховано, що чинне законодавство не передбачає повернення виплаченої студенту стипендії. (а.с.96-99) Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2023 року заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення у цивільній справі №\~203/419/22 за позовом за позовом Дніпровського державного медичного університету до [PERSON] про стягнення коштів за навчання було задоволено, скасовано заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2022 року у цивільній справі №\~203/419/22 за позовом Дніпровського державного медичного університету до [PERSON] про стягнення коштів за навчання та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 01 березня 2023 року. (а.с.123-124) 08 лютого 2023 року від представника відповідача надійшла заява про долучення додаткових доказів. (а.с.127-141) 17 лютого 2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки чинне законодавство не передбачає повернення виплаченої студенту стипендії, а також зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності. (а.с.145-147) Разом із відзивом на позовну заяву представник відповідача подав клопотання про витребування доказів. (а.с.148) В судове засідання 01 березня 2023 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 24 березня 2023 року. (а.с.153) 01 березня 2023 року від представника відповідача надійшли доповнення до відзиву на позовну заяву. (а.с.154-157) 14 березня 2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та зазначає, що термін позовної давності по спірним правовідносинам не сплив, оскільки позивач дізнався про не дотримання відповідачем умов угоди лише 30 листопада 2021 року. (а.с.161-162) Судове засідання 24 березня 2023 року не відбулося. (а.с.170) Судове засідання 13 квітня 2023 року не відбулося. (а.с.172) Судове засідання 10 травня 2023 року не відбулося. (а.с.174) 10 травня 2023 року від представника відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності у справі. (а.с.175-176) В судове засідання 05 червня 2023 року з`явився представник відповідача, позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В даному судовому засіданні було ухвалено долучити до матеріалів справи додаткові докази, відзив, відповідь на відзив та заяву про застосування строків позовної давності, було розпочато розгляд справи по суті, з`ясовано думку щодо позовної заяви, досліджено письмові докази, було ухвалено залишити без розгляду клопотання представника відповідача про витребування доказів та оголошено перерву до 22 червня 2023 року. (а.с.178) 22 червня 2023 року було завершено розгляд справи по суті та ухвалено рішення. В судові засідання позивач не з`явився, свого представника не направив, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення на адресу та електронну адресу судових повісток. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача. (а.с.181) Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що наказом ректора Державного закладу «Дніпропетровська державна медична академія Міністерства охорони здоров`я України» № 500-ОС від 10 серпня 2009 року, згідно з умовами прийому у вищі навчальні заклади України і правил прийому до ДДМА на 2009 рік, та на основі протоколу засідання приймальної комісії від 10 серпня 2009 року [PERSON] було зараховано на перший курс Дніпропетровської державної медичної академії. (а.с.9-10) Згідно з п.4 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992, який був чинним на момент вступу [PERSON] до Дніпропетровської державної медичної академії, керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком № 1 (про підготовку фахівців з вищою освітою). 24 вересня 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено Угоду про підготовку фахівця з вищою освітою б/н, за напрямом підготовки - педіатрія, згідно умов якої відповідач зобов`язався, серед іншого, прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. (а.с.11) Форма вказаної вище угоди узгоджується з формою, наведеною у додатку № 1 до вищевказаного Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням. У ч.1 ст.509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що у червні 2015 року відповідач закінчив Державний заклад «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України», де навчався на денній формі навчання за кошти державного бюджету, та отримав документ про вищу освіту, дата закінчення навчання - 27 червня 2015 року. (а.с.14-16) З витягу з протоколу засідання державної комісії по розподілу випускників ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» 2015 року, які навчалися за державним замовленням, № протоколу 2 від 11 грудня 2014 року, пункт 59, вбачається, що згідно з рішенням державної комісії по розподілу [PERSON] направлений до ДЗ «Спеціалізована медико-санітарна частина № 9 МОЗ України» на посаду дитячого лікаря-хірурга. (а.с.22) Згідно з ч.2 ст.52 Закону України від 23 травня 1991 року «Про освіту», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.19 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992, який був чинним на момент закінчення відповідачем 27 червня 2015 року навчання у Державному закладі «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України», вручення випускникові диплома про закінчення вищого навчального закладу, направлення на роботу та видача належних йому коштів, які перераховані до вищого навчального закладу замовником, здійснюється протягом семи днів після закінчення ним вищого навчального закладу. Оформлене замовником або вищим навчальним закладом (за домовленістю із замовником) направлення на роботу є підставою для укладання трудового договору між молодим фахівцем і замовником. З наявного в матеріалах справи листа ДЗ «Спеціалізована медико-санітарна частина № 9 МОЗ України» №\~2-18/1738 від 14 серпня 2015 року встановлено, що відповідач прибув до інтернатури, (а.с.26) та у відповідності до листа даного закладу № 1-18/1775 від 21 серпня 2015 року встановлено, що [PERSON] був зарахований до інтернатури закладу згідно з направленням на роботу № 59 від 18 березня 2015 року. (а.с.27) У подальшому, наказом Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» № 773 ос від 01 вересня 2015 року «Про зарахування до очної інтернатури лікарів-інтернів на 2015-2016, 2017, 2018 н.рр. (за державним замовленням)» лікаря-інтерна [PERSON] було зараховано до очної частини інтернатури на кафедру дитячої хірургії. (а.с.17-18) На підставі наказу Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» № 538 ос від 27 червня 2018 року «Про випуск лікарів-інтернів та провізорів-інтернів що атестувались на визначення знань та практичних навичок лікаря-спеціаліста та провізора-спеціаліста (червень 2018 року)» у зв`язку з закінченням навчання [PERSON] відраховано 27 червня 2018 року з очної частини інтернатури з присвоєнням звання лікаря-спеціаліста та провізора-спеціаліста з відповідних спеціальностей та видано сертифікат встановленого зразку МОЗ України. (а.с.19-21) У п.8 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992, який був чинним та врегульовував спірні правовідносини на час вступу відповідача до Дніпропетровської медичної академії, випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років. Однак як встановлено судом, [PERSON] після закінчення навчання в інтернатурі не приступив у 2018 році до роботи на посаді дитячого лікаря-хірурга згідно з направленням для продовження відпрацювання трьох років у ДЗ «Спеціалізована медико-санітарна частина № 9 МОЗ України», що підтверджується листом КНП «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради № 1-18/2153 від 30 листопада 2021 року, (а.с.28) тобто неналежним чином виконав взяті на себе зобов`язання. Оскільки ч.2 ст.52 Закону України «Про освіту», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, та вищезазначені нормативно-правові акти, які передбачали обов`язок студента відпрацьовувати за направленням, були чинними, то такі цивільні правовідносини, що виникли між сторонами з моменту укладення Угоди про підготовку фахівця з вищою освітою б/н від 24 вересня 2009 року, регулюються саме ними. Відповідно до ч.3 ст.5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Отже, [PERSON] не було дотримано вимог законодавства України та Угоди про підготовку фахівця з вищою освітою б/н від 24 вересня 2009 року в частині зобов`язання відпрацювати після закінчення вищого навчального закладу три роки відповідно до направлення на роботу, що з урахуванням встановлених обставин справи слід розцінювати як неналежне виконання взятих на себе цивільно-правових зобов`язань. Як вже було зазначено вище, відповідно до укладеної Угоди про підготовку фахівця з вищою освітою б/н від 24 вересня 2009 року, відповідач зобов`язався, серед іншого, прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. Обов`язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що були погоджені між сторонами, передбачено ч.2 ст.52 Закону України «Про освіту» (яка була чинною з 23 березня 1996 року по 06 вересня 2014 року, у тому числі на час укладення між сторонами угоди про підготовку фахівця з вищою освітою від 24 вересня 2009 року б/н), п.2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», п.14 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням» (втратив чинність 07.06.2017 року, однак чинний на час виникнення спірних правовідносин) та п.21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367. Відповідно до п.21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367, випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направлені на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Згідно з п.14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992, який врегульовував спірні правовідносини на час вступу [PERSON] до вищого навчального закладу, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати всі витрати. Згідно з Указом Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» від 23 січня 1996 року № 77 із змінами, внесеними згідно з Указом Президента України від 16 травня 1996 року № 342/96, особи які навчаються за рахунок державних коштів, укладають угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства на менше, ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Зазначеними вище нормативними актами визначено, що випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направлені на роботу; незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням; у разі, якщо його звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Однак, [PERSON] не було дотримано вимог законодавства України та Угоди про підготовку фахівця з вищою освітою б/н від 24 вересня 2009 року в частині зобов`язання відпрацювати після закінчення вищого навчального закладу три роки відповідно до направлення на роботу, оскільки судом встановлено, що після закінчення навчання в інтернатурі у червні 2018 він не приступив до роботи на посаді дитячого лікаря-хірурга згідно з направленням для відпрацювання трьох років у ДЗ «Спеціалізована медико-санітарна частина № 9 МОЗ України». Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно п.п.1, 4 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Дії особи, яка не прибула на місце працевлаштування, зазначене в направленні, чи до будь-якого іншого закладу державного сектору економіки, чи звільнилася за власним бажанням, відмовилася від виконання взятих на себе зобов`язань, передбачають правові наслідки, встановлені законом та угодою, а саме - повернення витрачених коштів на навчання до державного бюджету, за рахунок якого ця особа здобула освіту у вищому навчальному закладі. [PERSON] , добровільно підписуючи Угоду про підготовку фахівця з вищою освітою, погодився на працевлаштування його навчальним закладом, отримав направлення на роботу та навчаючись за кошти державного бюджету погодився, що у разі відмови відпрацювати не менше трьох років, зобов`язаний відшкодувати вартість навчання. Отже, відповідачем не було дотримано вимог законодавства та умов Угоди про підготовку фахівця з вищою освітою б/н від 24 вересня 2009 року в частині його зобов`язання відпрацювати після закінчення вищого навчального закладу три роки відповідно до направлення на роботу. Таким чином судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому витрат на навчання. Вказана позиція узгоджується з позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по справі № 607/3681/17-ц, постанові Верховного Суду від 26 січня 2021 року по справі № 607/3693/17 та у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року по справі № 607/3682/17. Однак, 10 травня 2023 року представником відповідача до суду була подана заява про застосування строків позовної давності. (а.с.175-176) Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Підставою для звернення з позовом у цій справі є угода, укладена між відповідачем та позивачем про підготовку фахівця з вищою освітою, від 24 вересня 2009 року. За вказаною угодою відповідач взяв на себе зобов`язання після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації відпрацювати не менше трьох років в державному секторі, а у разі відмови їхати за направленням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання. Тобто початок обов`язку відшкодувати вартість виникає відразу після відмови студента відпрацювати. У постанові від 15 квітня 2020 року справа № 335/2734/17, провадження № 61-21075св19, Верховний Суд зазначив, що перебіг позовної давності за позовними вимогами позивача почався з часу, коли відповідач не прибув до місця роботи у визначений у направленні на роботу строк. Позивачем у позовній заяві та відповіді на відзив вказано, що він дізнався про не дотримання\~відповідачем умов\~угоди лише\~30\~листопада 2021\~року з листа КНП «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради № 1-18/2153 від 30 листопада 2021 року. Однак, представником відповідача надано копію листа ДЗ «Спеціалізована медико-санітарна частина № 9 МОЗ України» № 2-1-15/1629 від 10 серпня 2018 року, який адресовано позивачу у справі, з інформацією, що [PERSON] не приступив до роботи після закінчення інтернатури у 2018 році. (а.с.130) Аналіз встановлених судом обставин в сукупності з наведеними вимогами закону дає підстави для висновку, що початком трирічного строку позовної давності, у межах якого позивачу необхідно було звернутися до суду з даним позовом є серпень 2018 року (коли позивач з листа ДЗ\~«Спеціалізована медико-санітарна\~частина №\~9\~МОЗ України»\~№ 2-1-15/1629\~від 10\~серпня 2018\~року дізнався про порушення відповідачем умов угоди), натомість, позивач звернувся до суду з позовною заявою тільки 22 січня 2022 року (дата надіслання позову поштовим зв`язком), що свідчить про пропуск строку позовної давності і має наслідком відмову у задоволенні позову. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги Дніпровського державного медичного університету до [PERSON] про стягнення коштів за навчання задоволенню не підлягають. Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат, понесених позивачем на сплату судового збору при поданні позову до суду, не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed