Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2016 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задоволено у повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 вересня 2016 року і до його повноліття, в особі матері [PERSON] , допустивши по справі негайне виконання. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат по справі (том-1, а. с. 30-31). Не погодившись із вказаним рішенням суду, представником відповідача [PERSON] - адвокаткою Клєц Т.С., на адресу суду направлено заяву про перегляд заочного рішення, яка надійшла до суду 14 вересня 2022 року (том-1, а. с. 42-45). В обґрунтування заяви зазначено, що в провадженні суду перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, у якій ухвалено заочне рішення від 05 грудня 2016 року, яке отримано представницею заявника 01 вересня 2022 року. Зазначено, що відповідачу не було відомо про дати судових засідань 03 жовтня 2016 року, 11 жовтня 2016 року, 22 листопада 2016 року та 05 грудня 2016 року, оскільки він не отримував жодної повістки, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, номер мобільного телефону, що був зазначений позивачкою у позовній заяві - [NUMBER] , відповідачу не належить, а тому останній не мав змоги отримувати судові повістки шляхом направлення SMS-повідомлення. Таким чином, відповідач не мав інформації стосовно розгляду даної справи, а тому був позбавлений можливості на захист свого права. Також зазначив, що позивачка ввела суд в оману з приводу проживання та утримання спільного сина - [PERSON] , оскільки на момент звернення до суду з позовом про стягнення аліментів та по теперішній час він проживав та проживає разом зі своїм батьком [PERSON] , відповідачем у справі, та його новою дружиною однією сім`єю. Де знаходиться позивачка, стороні відповідача не відомо, сина вона не відвідує, не допомагає матеріально, про стан дитини не цікавиться. З липня 2016 року і по день звернення з цим позовом до суду мати дитини [PERSON] брала сина лише один раз, проте залишала його зі своєю матір`ю, а сама виїхала з країни, жодного піклування над дитиною позивачка не проявляла. Ухвалою суду від 19 грудня 2022 року заяву представниці відповідача [PERSON] - адвокатки Клєц Т.С., про перегляд заочного рішення у цій справі задоволено. Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2016 року по цивільній справі № 204/5711/16-ц скасовано. Справу призначено до судового розгляду на 11 годину 09 січня 2023 року (том-1, а. с. 86-87). 13 квітня 2023 року відповідачем до суду надано письмові пояснення (том-1, а. с. 161-164 та на звороті), в яких він позовні вимоги не визнає, вважає їх незаконними, необґрунтованими та такими, що протирічять матеріалам справи. Зазначає, що 08 листопада 2013 року він одружився з [PERSON] та після реєстрації шлюбу взяв прізвище дружини « [PERSON] ». У даному шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2016 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано. Вказує, що 29 травня 2019 року він змінив своє шлюбне прізвище на власне - « [PERSON] », про що отримав відповідне свідоцтво про зміну імені. 28 вересня 2019 року він одружився з [PERSON] . Стверджує, що з часу свого народження та на даний час його син [PERSON] проживав та проживає однією сім`єю разом із ним та його дружиною [PERSON] , саме вони весь цей час утримували та утримують дитину, займаються її вихованням та лікуванням. Вказує, що після його повторного одруження з [PERSON] , остання приймає активну участь у вихованні дитини, вона з ним робить уроки, займається лікуванням, натомість рідна мати - [PERSON] , сина навіть не відвідує, матеріально не забезпечує, про стан здоров`я сина не цікавиться, батьківські обов`язки не виконує, бо покинула сина ще у липні 2016 року та проживає від нього окремо в іншій державі (Польщі) з іншою родиною. Стверджує про те, що жодного піклування над дитиною [PERSON] за весь цей час не проявляла, сина не виховувала, матеріально не забезпечувала, навіть на свята не вітала. [PERSON] не знає, коли та на які хвороби хворіла дитина, не переживала за його стан здоров`я. Натомість, їх дитину виховує його дружина [PERSON] , яка ставиться до нього як до власного сина, забезпечує його, займається навчанням, піклується про стан здоров`я [PERSON] , на відміну від його біологічної матері, якій не має жодного діла до власного сина. Вказує, що [PERSON] шляхом обману, без його згоди та відома вкрала дитину з місця його проживання та шляхом отримання заочного рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2019 року по справі № 203/3292/18, вивезла сина до Польші, якого в подальшому повернула до України за непотрібністю, оскільки син сам не хотів з нею жити, тому лишила його у своєї матері, звідки відповідач одразу забрав дитину до себе. Зазначає, що всі дії біологічної матері дитини робилися за допомогою заочного рішення суду про надання дозволу на виїзд дитини за межі України, про ухвалення якого він не знав. Стверджує, що в цьому рішенні суду [PERSON] зазначила, що малолітній син повністю перебуває на її утриманні, хоча дитина весь час живе з ним та його дружиною, а також бабусею. Також вказано, що сина начебто заочно зараховано до дитячого садка «Кубусь» у м. Старей Мілосней Республіки Польщі, тоді коли дитина в цей час відвідувала дитячий садок у м. Дніпрі ДНЗ № 26 (з грудня 2017 року). Крім того, зазначає, що [PERSON] навіть в поданій заяві про зарахування дитини до школи, зазначила неправдиві дані щодо свого проживання, вказавши в якості свого житла його житло, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в якому вона ніколи не жила та в якому він проживає зі своєю офіційною дружиною [PERSON] та сином [PERSON] . Вказує на те, що в кожному документі, складеному [PERSON] , є обман. Зазначає, що він змушений був звернутися до правоохоронного органу з заявою про невиконання [PERSON] батьківських обов`язків щодо їхнього малолітнього сина [PERSON] , оскільки остання постійно вводить державні органи в оману. Так, зокрема, зазначає про те, що [PERSON] оголосила його «нібито досі її офіційного чоловіка» та їх сина [PERSON] у розшук в той час, коли вони перебували вдома, та син вже відпочивав, бо було пізно, тим самим остання надала поліції свідомо неправдиву інформацію, тільки з тієї причини, що він звернувся до суду з заявою про скасування заочного рішення суду у цій справі. Вказує на те, що [PERSON] не тільки не вважає за необхідне забезпечувати сина, а намагається стягнути з нього аліменти на утримання сина, якого вона не утримувала та не утримує, та з яким взагалі не проживає. Стверджує, що позивачка вводить суд в оману, зазначаючи своє місце роботи, як власниці суши-бару у Польщі, бо остання не мала та не має власного бізнесу ані в Україні, ані в іншій державі. Також позивачка намагається запевнити суд, що нібито займається здоров`ям сина, на підтвердження чого надає довідку по відвідування з ним стоматолога. Натомість, відповідач вказує на те, що за 9 років 4 місяці життя сина, [PERSON] повела його до стоматолога аж 4 рази, та остання вважає, що цього має бути достатньо й що більше жодних питань у дитини зі здоров`ям не виникало, він не хворів та лікування не потребував. При цьому зазначає, що внаслідок вказаного дешевого стоматологічного лікування сина, яким так хизується позивачка, дитина промучалася від болю, та змушена була перенести хірургічне втручання у нижню щелепу. Тому, вважає позов [PERSON] необґрунтованим, безпідставним, та таким, що протирічить матеріалам справи та нормам СК України. 14 квітня 2023 року представником позивачки [PERSON] - адвокатом Федорець Є.Є., до суду подано заяву про зміну позовних вимог (том-1, а. с. 184-187), в якій прохає стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 08 вересня 2016 року і до 17 липня 2020 року. В обґрунтування заяви зазначає, що на час подання позовної заяви до суду та до 17 липня 2020 року, включно син проживав разом із позивачкою, а отже відповідач мав і має обов`язок зі сплати аліментів на утримання дитини у вказаний період часу, тому прохає суд стягнути з нього аліменти на утримання сина саме за вказаний період часу. У судовому засіданні представники позивачки, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, прохали їх задовольнити. Обґрунтування надали аналогічні тексту позовної заяви та заяви про зміну позовних вимог. У судовому засіданні відповідач та його представниця позовні вимоги не визнали, проти їх задоволення заперечували. Пояснення надали аналогічні тексту письмових пояснень. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу та покази свідків, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивачка з відповідачем перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (том-1, а. с. 6), який розірвано рішенням суду Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2016 року у справі № 204/906/16-ц (том-1, а. с. 7 та на звороті). Сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06 грудня 2013 року (а. с. 5). 29 травня 2019 року відповідачем змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] (том-1, а. с. 53). 28 вересня 2019 року відповідач уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (том-1, а. с. 54). Зі змісту довідки голови квартального комітету № 3 Новокодацького району м. Дніпра Степанової С.М. від 31 серпня 2022 року (том-1, а. с. 59) та від 05 лютого 2023 року (том-1, а. с. 107) вбачається, що дійсно відповідач разом із сином мешкає по [ADDRESS] без реєстрації з червня 2020 року та станом на дату надання довідки. З акту Управління-служби у справах дітей Адміністрації центрального району Дніпровської міської ради № 08/21-1209 від 11 серпня 2021 року обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] по [ADDRESS] (том-1, а. с. 57), з-поміж іншого, вбачається, що для дитини [PERSON] , [INFO] , виділено окрему кімнату, в якій облаштоване спальне місце та місце для підготовки уроків. Зі слів [PERSON] та [PERSON] , зазначено, що дитина проживала за вказаною адресою разом із батьком [PERSON] з липня 2016 року до вересня 2018 року та, з червня 2020 року по теперішній час, перебуває на його утриманні. З характеристики [PERSON] , [INFO] , що дана 31 серпня 2022 року адміністрацією КЗО «СЗШ № 74» ДМР (том-1, а. с. 61), вбачається, що дитина навчається у даній школі з першого класу. Має навчальні досягнення достатнього рівня. Також, з-поміж іншого, зазначено, що дитина постійно проживає з батьком та його дружиною [PERSON] , які приділяють належну увагу вихованню сина, підтримують постійний контакт з класним керівником, своєчасно і адекватно реагують на усі поради та зауваження вчителя. Вказано, що [PERSON] протягом двох років активно працює у батьківській спільності школи, виконуючи обов`язки її голови, натомість біологічна мати [PERSON] за два роки школи була у школи лише один раз з метою отримання дозволу на відсутність дитини у школі протягом тижня у зв`язку з поїздкою до бабусі. Відповідно до акту Управління-служби у справах дітей Адміністрації центрального району Дніпровської міської ради від 07 лютого 2023 року обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] по [ADDRESS] (том-1, а. с. 109), умови проживання добрі. В будинку є ремонт, чисто та охайно. Є необхідна кількість меблів та побутової техніки. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: виділено окрему кімнату, ліжко, диван, шафа для одягу, комп`ютерний стіл, стілець, комп`ютер, ноутбук, планшет, дитячі іграшки. В наявності достатня кількість сезонного одягу, взяття та предметів особистого вжитку. Вказано, що батько забезпечує потреби дитини, цікавиться її здоров`ям, навчанням та усебічним розвитком. Зі слів батька зазначено, що мати з дитиною не проживає, участі у житті дитини не приймає. За результатом обстеження зроблено висновок про те, що на момент виходу умови проживання добрі, потреби дитини забезпечені в повному обсязі. Дитина проживає разом із батьком з трьохрічного віку. Батько має бажання та змогу виховувати дитину. З характеристики [PERSON] , що дана 03 березня 2016 року адміністрацією КЗО «ДШЗ (ясла-садок) № 158» ДМР (том-1, а. с. 133), вбачається, що остання приводить свою дитину. [PERSON] , [INFO] , до дитячого садка з листопада 2015 року та, за цей час виявила себе, як турботлива матуся. Дитину приводить/забирає вчасно, зовнішній вигляд охайний, чистенький, син доглянутий. Вказано, що [PERSON] приймала участь у житті дитячого садка та вікової групи раннього віку. Зазначено, що мама зацікавлена у позитивному навчанні та вихованні дитини, турбується про його фізичне та психічне здоров`я. Згідно з наданою копією довідки лікаря-стоматолога Зубко В.В. від 22 лютого 2023 року (том-1, а. с. 134) вбачається, що 21 вересня 2021 року [PERSON] , звернулася до вказаного лікаря за медичною допомогою для свого сина [PERSON] , [INFO] , якому було проведено стоматологічне лікування 25 вересня 2013 року, 28 вересня 2021 року, 21 жовтня 2021 року та 26 жовтня 2021 року. Також вказано, що всі витрати за надані послуги [PERSON] сплачувала особисто. Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2019 року у справі № 203/3292/18 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька задоволено частково. Надано дозвіл на виїзд за межі території України до Республіки Польща, громадянинові України [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, громадянкою України [PERSON] без згоди та супроводу батька, [PERSON] , строком до 31 серпня 2020 року. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат (том-1, а. с. 140-142). З копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон [PERSON] № [NUMBER] (том-1, а. с. 137-139) вбачається, що останнім здійснено перетин кордону України з Польщею 17 червня 2019 року (в`їзд до Республіки Польща) та 05 червня 2020 року (виїзд з Республіки Польща). З електронного білету № 4904893 пасажира [PERSON] вбачається, що 19 лютого 2023 року о 03 годині 10 хвилин остання виїхала з м. Варшави (з Республіки Польща), з пересадкою 19 лютого 2023 року у м. Львові та, прибула до м. Дніпра 20 лютого 2023 року у 09 годині 40 хвилин (том-1, а. с. 143). Відповідно до протоколу індивідуального діагностичного обстеження здобувача освіти Дніпровської гімназії № 74 ДМР від 17 березня 2023 року (том-1, а. с. 167 та на звороті) щодо визначення психологічного та емоційного стану дитини [PERSON] , комфорту його перебування в родині батька чи біологічної матері, практичним психологом Панфіловою Д.О. , зроблено висновок про те, що: «на момент бесіди хлопчик знаходився в гарному настрої, почував себе енергійно. Коли хлопчик вдома, то він добрий та любить всю сім`ю: тата, маму [PERSON] , сестру (яка зараз проживає в Польщі). Про біологічну маму [PERSON] сказав, що ображений на неї, обрав монстрика емоцій, який виражав гнів і сказав, що ненавидить її. Ображений за те, що мама [PERSON] його била та зачиняла в темній кладовій за розбиту вазу. Сказав, що коли згадує про неї, то мурашки біжать» по тілу. Поведінково це виглядало так: коли говорили про маму [PERSON] , то хлопчик робив «бррр» потряхував плечима, руками, як ніби змерз. Також під час бесіди [PERSON] зазначив, що до мами [PERSON] буде ставитися так само погано як і вона до нього ставилась, бо за свої вчинки треба відповідати. На запитання чи хоче він щоб стосунки із мамою [PERSON] налагодились, якщо вона попросить у хлопчика вибачення, [PERSON] чітко відповів «Ні. Не пробачу». За результатами методики «Незавершені речення» можна говорити наступне: [PERSON] любить маму [PERSON] (бо саме про неї він говорив і сказав, що його мама це мама [PERSON] з якою він живе), розуміє, що найбільше часу мама проводить саме разом з ним, а навіть не з татом. Тато для [PERSON] це захист, сила. Хлопчик бажає, щоб тато був завжди поруч і захищав їх сім`ю. Він впевнено говорить, що його сім`я думає про нього як про найгарнішого, найрозумнішого, крутого та багатого, але речення « Дитина в родині... » завершив словами «має постійно бути хороброю, як я». Всі негативні переживання та страхи хлопчик пов`язує з мамою [PERSON] : « Я весь трясусь, коли приїжджає [PERSON] », « Якби діти знали, як я боюсь [PERSON] , вони б мені допомагали, заспокоювали». Про мрії та плани на майбутнє сказав: «Завжди мрію, щоб забути [PERSON] ». Результати за методикою « Малюнок сім`ї » показали, що [PERSON] почуває себе абсолютно комфортно з татом, мамою [PERSON] та бабусею. Має двох собак яких також вважає членами сім`ї. Мама [PERSON] для [PERSON] це про любов та затишок, тато про роботу, захист сім`ї, силу. На запитання «Чи добре йому з татом та мамою [PERSON] ? Де би він хотів жити?» хлопчик однозначно та впевнено відповідає, що хоче жити лише з батьками, його всі люблять і він любить кожного члена сім`ї». Дано рекомендації: «виходячи з отриманих результатів діагностики рекомендовано батькам: максимально обмежити вплив стресогених факторів на дитину. Спілкування з біологічною мамою дитини здійснювати лише за добровільною згодою хлопчика, оскільки для нього зустрічі є емоційно важкими, такими що приносять дискомфорт, підвищують рівень тривоги та страху. Обов`язково звернутися до психолога для корекційних занять з пропрацювання образи на біологічну маму, страхів та тривог пов`язаних із подіями, які відбувалися з хлопчиком, а також для стабілізації емоційного стану дитини, зменшення рівня тривожності. Практичному психологу: тримати на контролі ситуацію емоціно-психологічного стану хлопчика та за необхідності продовжувати здійснення психологічного супроводу». З довідки КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» ДОР № 19 від 09 травня 2023 року, що видана [PERSON] про надання соціально-психологічної допомоги в умовах стаціонару (том-2, а. с. 6-8) вбачається, що згідно результатів психологічного діагностування [PERSON] , остання має адекватну самооцінку, індивідуально-психологічні особливості наступні: середній рівень тривожності, фрустрації, ригідності та агресивності, що є нормою психічно здорової людини і є базою для встановлення конструктивної взаємодії, комунікації як з дорослими, так і з дітьми. Вказано, що стиль поведінки [PERSON] в конфліктних ситуаціях не припускають вирішення конфлікту деструктивним способом, клієнтка не схильна проявляти себе в конфлікті через агресивні, насильницькі дії. [PERSON] має чіткі плани на майбутнє, що стосується її та її дитини, впевнену життєву позицію. Результати методики «PARI» показали, що [PERSON] має високий батьківський потенціал, [PERSON] бажає всебічно розвивати своїх дітей (жінка має доньку, яка проживає разом з нею), має конструктивні стратегії, тактики та методи виховання. Стиль батьківської поведінки у [PERSON] авторитетний. Вказано, що матір [PERSON] має всі підстави психологічного характеру для спілкування та проживання з сином. Рекомендовано: задля психологічного здоров`я та в інтересах дитини, обом батькам налагодити довірливі стосунки та встановити конструктивні методи та тактики виховання; для повноцінного психічного розвитку дітей та формування їх особистостей в житті дітей необхідна присутність обох батьків; необхідно відновити спілкування матері [PERSON] з сином, оскільки розірвання стосунків між ними може мати негативні наслідки для розвитку дитини. Задля більш об`єктивної оцінки ситуації батькові [PERSON] рекомендовано пройти психологічне діагностування батьківського потенціалу та психоемоційного стану; бажано виявити в динаміці особисту прихильність дитини до обох батьків (з кожним із батьків окремо) для об`єктивної оцінки ситуації. У судовому засіданні, що відбулося 27 квітня 2023 року, свідок [PERSON] пояснив, що позивачка є його донькою, але нерідною (він проживав з її матір`ю з 2008-2015 рік), а відповідач - колишнім зятем, вони спільно мешкали до 2015 року, після чого розлучилися. Вказав, що у сторін є спільний син, [PERSON] , зараз йому вже 10 років. Після розлучення сторін, дитина проживала з матір`ю і бабусею (матір`ю позивачки), але в 2016 році позивачка поїхала на 2 місяці за кордон, потім повернулася, а дитина з 2016 року по 2019 рік проживала з бабусею (матір`ю позивачки). Зазначив, що більшу частину утримувала дитину позивачка, а батько допомагав матеріально. У судовому засіданні, що відбулося 27 квітня 2023 року, свідок [PERSON] пояснила, що відповідач є її сусідом з 2016 року, натомість позивачку вона не знає. Вказала, що весь час, з 2016 року по 2020 рік, дитина мешкала з батьком по [ADDRESS] , де вона її постійно бачила, але була ситуація, коли мати викрала дитину, забравши її у бабусі відповідача, де вони певний час проживали ( [ADDRESS] ). Стверджувала про те, що достеменно знає, що дитина не бажає спілкуватися з матір`ю, про вказане їй дитина говорила особисто. Також, вказала на те, що у період з 2016 року по 2020 рік дитина перебувала на утриманні батька та його нинішньої дружини (вони її годували, одягали, навчали та лікували). У судовому засіданні, що відбулося 27 квітня 2023 року, свідок [PERSON] пояснила, що вона з позивачкою разом вчилася в школі, при цьому, її колишній чоловік є другом відповідача, тому вони дружили сім`ями. Вказала, що з самого народження дитина мешкала по [ADDRESS] , а після розлучення позивачки з відповідачем у 2016 році, дитина жила з відповідачем, бо позивачка поїхала до Польщі, де у 2017 році народила другу дитину (донечку), де перебувала до 2020 року. Зазначила, що її колишня свекруха, яка є сусідкою відповідача, їй казала, що бачила як відповідач кожного дня відвозив дитину до садочка, але в 2019 році позивачка забрала дитину та повернула влітку 2020 року. Знає, що відповідач займався своєю дитиною. Вказала на те, що дитина називає нинішню дружину відповідача - [PERSON] , мамою, яка про нього піклується, займається його вихованням, навчанням та лікуванням. Коли дитина хворіла, вона їй дзвонила та запитувала про необхідні ліки, дуже переживала за його стан здоров`я. Крім того, зазначила про те, що [PERSON] шукала школу для дитини, а наразі перебуває в батьківському комітеті в школі [PERSON] . Натомість, рідну матір [PERSON] називає [PERSON] , при цьому він каже, що до неї він не хоче, бо та його ображала, хоча передавала йому цукерки та навіть купила машинку. У судовому засіданні, що відбулося 27 квітня 2023 року, свідок [PERSON] пояснила, що позивачку вона не знає, а знає лише відповідача, бо той з 2016 року, разом із дитиною, почав жити з її родичкою [PERSON] , з якою вона також працює на одній роботі, вони дружать сім`ями, разом їздили на море, [PERSON] інколи брала дитину з собою на роботу. Вказала, що дитиною займалася виключно [PERSON] та відповідач, вони займалися садочком, потім шукали школу для [PERSON] , готували його до неї, зараз вчать з ним уроки, навіть мають грамоти зі школи про успіхи дитини та подяки - за активну участь [PERSON] та [PERSON] у житті дитини та школи. Зазначила, що їй відомо, що позивачка насильно забрала дитину, її не було приблизно рік, дитину шукали. Вказала, що ще до зникнення дитини, [PERSON] називав [PERSON] мамою. У судовому засіданні, що відбулося 27 квітня 2023 року, свідок [PERSON] пояснила, що сторін знає з 2008 року, у 2013 році вона була у них на весіллі, потім вони дружили сім`ями. Знає, що [INFO] у сторін народився син [PERSON] , навесні 2016 року сторони розірвали шлюб, а восени 2016 року позивачка поїхала до Польщі, дитина залишилася з відповідачем. Зазначила, що знає про те, що позивачка періодично приїздила, спілкувалася з дитиною, телефонувала їй. Так, у 2019 році вони з сім`єю відповідача разом відпочивали на озері, в цей час [PERSON] дзвонила [PERSON] по відео зв`язку, він з нею розмовляв, ніхто не заперечував щодо їхнього спілкування. Пізніше, влітку 2019 року позивачка приїхала до відповідача та взяла дитину погуляти, але після, не повернула, а привезла дитину назад лише влітку 2020 року. Разом з цим, зазначила, що у період з 2016 року по 2020 рік, дитиною займався відповідач та його нинішня дружина [PERSON] , яку [PERSON] , з перших днів як вони живуть разом, називає мамою та, саме остання займалася влаштовуванням дитини до школи. Вказала, що, зі слів матері позивачки, знає, що та передавала дитині солодощі. При цьому зазначила, що дитина біологічну маму називає [PERSON] . У судовому засіданні, що відбулося 27 квітня 2023 року, свідок [PERSON] пояснив, що знає відповідача з дитинства, вони були сусідами по [ADDRESS] . Знає, що сторони розірвали шлюбу у 2016 році, з тих пір дитина жила з відповідачем та бабусею, які ним займалися, а позивачка виїхала. Вказав, що був період, у 2019 році, коли позивачка забрала дитину за кордон в Польщу, а повернула назад через рік, після цього, дитина мешкає з відповідачем та його нинішньою дружиною [PERSON] по [ADDRESS] , її ж дитина називає мамою. При цьому, вказав, що з позивачкою у дитини відносини не дуже, [PERSON] не вважає її мамою, жити з нею не хоче, натомість хоче жити з відповідачем та новою мамою. Разом з цим зазначив, що бабуся позивачки дитину до себе брала дуже рідко. У судовому засіданні, що відбулося 03 травня 2023 року, свідок [PERSON] пояснила, що позивачка є її донькою, а відповідач - колишній зять, бо у 2016 році вони розлучилися, у них є спільний син [PERSON] , якому буде 10 років. Вказала, що у листопаді 2016 року позивачка поїхала до Польщі на заробітки, а дитину залишила жити з нею, а оскільки вона працює, то вона дитину відвезла у с. Максимівка Нікопольського району до своєї мами та бабусі. В селі дитина пробула до січня 2017 року, після чого вона забрала дитину до себе в місто (січень-лютий 2017 року). В березні 2017 року позивачка приїхала з Польщі та забрала дитину до себе, дитина з нею була з 26 лютого 2017 року по 29 березня 2017 року, після чого остання знову поїхала до Польщі, а дитину лишила їй, тому вона знову відвезла його в село, де він перебував по 20 червня 2017 року. В грудні 2017 року відповідач забрав у неї дитину до себе, але [PERSON] там пробув не довго, бо вона поїхала забрала його та відвезла у село, де він перебував з 20 грудня 2017 по 06 червня 2018 року. В липні 2018 року позивачка повернулася з Польщі та забрала сина до себе, де він пробув приблизно 2 місяці, поки вона знову не поїхала за кордон. Вказала, що з 2016 року по 2019 рік дитина постійно була з нею та перебувала на її утриманні, з 2019 року по 2020 рік - дитина була з мамою у Польщі, а з 2020 року, коли у відповідача з`явилася нова сім`я, він забрав сина до себе. Зазначила, що поки дитина перебувала у неї, то допомогу по її утриманню надавала їй лише мати відповідача, натомість останній ніяк не цікавився життям дитини та жодним чином не допомагав, при цьому, мати дитини (позивачка) весь час присилала з Польщі посилки з одягом, взяттям та солодощами для дитини. У судовому засіданні, що відбулося 03 травня 2023 року свідок [PERSON] пояснила, що відповідач є її рідним братом, а позивачка колишньою невісткою. Вказала, що після розірвання сторонами шлюбу у 2016 році, дитина переміно жила то з сім`єю позивачки то з сім`єю відповідача, але більшу частину все ж таки з сім`єю відповідача. Зазначила, що до 2017 року вона зі своїм сином, а відповідач зі своїм, жили разом у їх матері на [ADDRESS] , тому вони багато часу проводили разом. Більш того, її син одноліток [PERSON] , в них лише 5 місяців різниці, хлопці дружать, тому вони завжди були разом, і навіть зараз коли живуть окремо, вони часто бувають один у одного в гостях, вона інколи забирає свого племінника до себе на ночівлю, і навпаки. Вказала, що з відповідачем спілкується кожного дня по телефону, тому достеменно знає, що дитина до 2019 року в основному проживала з відповідачем, до поки позивачка в червні 2019 року не приїхала та не взяла дитину погуляти, після чого зникла (жодних домовленостей про відібрання дитини не було), а повернулася з дитиною вже влітку 2020 року. Зі слів відповідача знає, що позивачка в цей період вивезла дитину до Польщі. З Польщі дитина повернулася в пригніченому стані, тому її брат вже з нинішньою дружиною [PERSON] займалися відновленням психологічного стану дитини, водили його до психолога. Вказала, що поки житина жила з її братом, він самостійно її забезпечував, влаштував та водив до дитячого садочка на вул. Чичеріна, при цьому, жодних заборон щодо спілкування з дитиною стороні позивачки не було, дитина їздила до бабусі позивачки, інколи там жила, через матір позивачки дитині передавалися посилки. Зазначила, що паро стягнення аліментів знає поверхнево, зі слів брата, лише те, що такий позов подавався позивачко після розірвання шлюбу у 2016 році. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відповідач є її сином. Сторони разом із сином [PERSON] до січня 2016 року жили разом з нею на [ADDRESS] , потім позивачка то йшла, то поверталася, а в травні 2016 року сторони розлучилися, після чого позивачка пішла лишивши їм дитину. В травні-червні 2019 року позивачка забрала дитину, а через 3-4 дні, її мати їм повідомила, що та забрала дитину до Польщі. Повернулася дитина до них через рік. Коли дитину привезли, то вони їх зустріли, відповідач забрав дитину та привіз до них. Зазначила, що з літа 2020 року та станом на сьогодні дитина знову мешкає з відповідачем. Весь період, коли дитина проживала з ними, дитину утримував відповідач. Стверджувала, що про те, що з відповідача стягуються аліменти, той не знав, а дізнався після того, як його зупинили працівники поліції та повідомили вказане. У судовому засіданні малолітній [PERSON] , в присутності психолога Панфілової Д.О. та педагога Панфілової Н.В. , повідомив, що йому 9 років, він проживає по [ADDRESS] разом з татом, мамою [PERSON] та бабусею. Вказав, що мешкає там приблизно рік. Зазначив, що раніше, коли йому було 6 років, він також мешкав з татом та мамою [PERSON] , а потім, після того як його забрала [PERSON] , він мешкав з нею в Польщі, трохи менше року. Вказав, що той період, коли [PERSON] забрала його до Польщі , він не пам`ятає, чи спілкувався з батьком. Пояснив, що будучи в Польщі з [PERSON] , та його кормила, але нічого більше йому не купувала, вона все купувала для доньки, а в нього була лише одна іграшка. Вказав, що коли йому було 3 роки, вона його лишила з татом. Коли [PERSON] поїхала, то до тата приїхала [PERSON] , і вони почали жити разом. Пояснив, що він розуміє та знає, що [PERSON] не є його біологічною матір`ю. Вказав, що коли він мешкає з татом, йому всі (тато, [PERSON] та бабуся) все купують (телефон та інші іграшки), добре відносяться до нього. Зазначив, що до школи він ходив з мамою [PERSON] та бабусею (мамою [PERSON] ), натомість його бабуся - мати [PERSON] , не займалася з ним. Стверджував, що йому подобається жити з татом, а з мамою [PERSON] він жити не хоче, бо вона його била, ставила на гречку, на годину в кут, залишала в темряві. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений у ст. 51 Конституції України, а також у ст. 180 Сімейного кодексу України та гарантується Державою, Нормою ст. 15 СК України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу. Відповідно до вимог ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Приписами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання. Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 283/1309/17. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст.182 СК України. Також, вимогами до ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 80 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі; розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Законом України від 03 листопада 2022 року № 2710-IX «Про державний бюджет України на 2023 рік» визначено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, який з 1 січня 2023 року становить 2833 гривень. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» визначено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , на час розгляду справи виповнилось 9 повних років. Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці, суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачці аліменти на утримання спільного сина. З огляду на викладене, враховуючи те, що батьки зобов`язані у рівній мірі забезпечувати дитину усім необхідним, приймаючи до уваги те, що з позовом про стягнення аліментів позивачка звернулася у вересні 2016 року, при цьому, фактично дитина з нею проживала та була на її повному утриманні з 17 червня 2019 року по 05 червня 2020 року, в період їх спільного перебування на території Республіки Польща, суд вважає, що відповідач зобов`язаний був утримувати дитину у вказаний період часу. Тому суд доходить висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 від усіх його доходів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 17 червня 2019 року по 05 червня 2020 року, тобто за фактичний час перебування дитини на утриманні матері, що є об`єктивним, необхідним, достатнім та справедливим розміром стягнення аліментів з урахуванням встановлених у справі обставин та відповідно до вимог чинного законодавства України. Натомість інші позовні вимоги позивачки, зокрема стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітнього сина [PERSON] за інший період часу, зазначений у заяві про зміну позовних вимог, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, оскільки стороною позивача на їх обґрунтування не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, а показами свідків спростовано доводи позивачки, що дитина у спірний період часу мешкала з останньою та перебувала на її утриманні, тому у їх задоволенні слід відмовити. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі приписів ст. 141 ЦПК України, суд стягує із відповідача на користь держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial