Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить зняти арешт з квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 06 березня 1995 року, укладеного і зареєстрованого на Товарній біржі «Українська біржа Десятинна» за № 1/1429, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 13 березня 1995 року під № 1359, накладений ухвалою Мінського районного суду м. Києва від 03 червня 1997 року, суддя Лапчевська О.Ф., справа № 2-2173/97. У обґрунтуванні своїх вимог позивач зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] . Позивач є спадкоємицею першої черги за законом після смерті свого чоловіка. 02 лютого 2022 року позивач звернулася до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка, [PERSON] , який помер [INFO] . Однак, при оформленні спадщини позивач дізналася, що на квартиру [ADDRESS] ухвалою Мінського районного суду м. Києва від 03 червня 1997 року у порядку забезпечення позову накладено арешт по справі № 2-2173/97 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 6 799,10 грн. Рішенням Мінського районного суду м. Києва від 09 червня 1997 року позов [PERSON] до [PERSON] було задоволено та стягнуто 6 799,10 грн завданої матеріальної шкоди, а також 1 340,00 грн судових витрат. Проте, сума шкоди на користь [PERSON] в розмірі 8 139,10 грн вже станом на 01 серпня 1999 року була повністю погашена, однак арешт на квартиру не знято, що позбавляє позивача права на прийняття спадщини. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року відкрито спрощене провадження по справі. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. На підставі Договору купівлі-продажу від 06 березня 1995 року, укладеного і зареєстрованого на Товарній біржі «Українська біржа Десятинна» за № 1/1429, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 13 березня 1995 року під № 1359, чоловіку позивача [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . На квартиру [ADDRESS] ухвалою Мінського районного суду м. Києва від 03 червня 1997 року у порядку забезпечення позову накладено арешт по справі № 2-2173/97 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 6 799,10 грн. Рішенням Мінського районного суду м. Києва від 09 червня 1997 року позов [PERSON] до [PERSON] було задоволено та стягнуто 6 799,10 грн завданої матеріальної шкоди, а також 1 340,00 грн судових витрат. На виконання вищевказаного рішення Мінського районного суду м. Києва від 09 червня 1997 року видано 2 виконавчі листи № 2-2173/97. Як убачається з довідки ЗАТ «ДХЛ Інтернешнл Україна» від 01 серпня 1999 року, сума шкоди за виконавчими листами на користь [PERSON] у розмірі 8 139,10 грн станом на 01 серпня 1999 року повністю погашена. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] . 02 лютого 2022 року позивач, як спадкоємець першої черги, звернулася до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка, [PERSON] , який помер [INFO] . У той же день державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Іванець О.О. відкрила спадкову справу № 93/2022 до майна [PERSON] . Проте, оформити спадщину не вдалося можливим через накладення арешту на спадкове майно ухвалою Мінського районного суду м. Києва від 03 червня 1997 року. Відповідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтями 41 Конституції України та 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчинити щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У зв`язку з накладенням арешту на квартиру, яка належить на праві власності спадкодавцю позивача, у порядку забезпечення позову за рішенням суду, яке виконане у повному обсязі, остання позбавлена можливості в повній мірі реалізувати своє право на прийняття спадщини, тому суд вважає правильним позовні вимоги задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved