Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову. У лютому 2023 року [PERSON] \~та [PERSON] звернулись до суду з вказаним позовом та посилаються на те, що вони були батьками [PERSON] . Він уклав шлюб з [PERSON] , під час якого у них народилося двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] . Крім того, [PERSON] та відповідач побудували приміщення павільйону по [ADDRESS] , право власності на яке було зареєстровано за [PERSON] . Цей об`єкт нерухомого майна розташовується на земельній ділянці з кадастровим номером 3220881701:01:006:0311, що перебуває у користуванні відповідача на підставі договору оренди. У зв`язку з тим, що приміщення павільйону було придбано під час шлюбу та за спільні кошти подружжя, цей об`єкт нерухомого майна був спільною сумісною власністю [PERSON] та відповідача. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 14 травня 2021 року шлюб між нимибув розірваний. [INFO] [PERSON] \~помер.До складу спадщини, що відкрилась після його\~смерті,\~ввійшло право\~власності на\~1/2\~частки в\~приміщенні павільйону\~по [ADDRESS] .\~Позивачі,\~а також\~їх онуки\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~є спадкоємцями\~першої черги за законом. Вони у встановленому порядку прийняли спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] .\~Тому [PERSON] \~та [PERSON] \~просили суд визнати за кожним позивачем право власності на 1/8 частку в приміщенні павільйону по [ADDRESS] . В ході\~підготовчого провадження\~ [PERSON] \~та [PERSON] подали заяву про часткову зміну предмета позову (а.с.138-144 т.1), в якій просять: визнати за кожним позивачем право власності на 1/8 частку в приміщенні павільйону А-ІІ площею 170,5 кв.м. та в каналізаційній ямі К по [ADDRESS] , розташованих на земельній ділянці з кадастровим номером 3220881701:01:006:0311. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримує позов в зміненій редакції та наполягає на його задоволенні. [PERSON] \~не з`явилась у судове засідання, вона неодноразово належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи. Ця обставина підтверджується численною поштовою кореспонденцією (а.с.46, 47, 221, 231 т.1). 2. Процесуальні дії по справі. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 лютого 2023 року (а.с.25 т.1) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим [PERSON] та [PERSON] , була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Семенюті О.Ю. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 21 лютого 2023 року було відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку загального позовного провадження (а.с.30 т.1). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 17 березня 2023 року було забезпечено докази шляхом витребування копії спадкової справи, заведеної щодо майна померлого [PERSON] (а.с.33-34 провадження №2-з/359/23/2023). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 24 квітня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, було приєднано заяву про часткову зміну предмета позову. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 24 квітня 2023 року (а.с.216 т.1) було закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті. На підставі ухвали Бориспільського міськрайонного суду від 19 червня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання (а.с.243 т.1), був проведений заочний розгляд цивільної справи у відсутності відповідача. 3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 10 березня 2006 року [PERSON] уклав з [PERSON] шлюб, зареєстрований у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів ГУЮ у м. Києві, про що був складений актовий запис №378. Після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище « [PERSON] ». Ці обставини підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 6 січня 2015 року (а.с.18 т.1). 2 грудня 2009 року [PERSON] одержала свідоцтво про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] (а.с.188 т.1), на підставі якого 3 грудня 2009 року за нею було зареєстровано право власності на приміщення павільйону А-ІІ площею 170,5 кв.м. та каналізаційну яму К по [ADDRESS] . Ця обставина підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №315507703 від 18 листопада 2022 року (а.с.19 т.1) та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24657484 від 3 грудня 2009 року (а.с.189 т.1). Рішенням Вороньківської сільської ради від 16 жовтня 2015 року вул. Леніна в с. Вороньків Бориспільського району Київської області була перейменована на вул. Миру. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 14 травня 2021 року (а.с.100-101 т.1) шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 2 липня 2021 року (а.с.17 т.1). Спірні правовідносини є комплексними та регулюються одночасно главою 8 «Право спільної сумісної власності подружжя» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України, а також главою 84 «Загальні положення про спадкування», главою 86 «Спадкування за законом» та главою 87 «Здійснення права на спадкування» ЦК України. 4. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19 (провадження №61-17347св19), положення ст.60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована тим з подружжя, який оспорює поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. Згідно зч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою\~ четвертою статті 1273 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. 5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що [PERSON] набула право власності на приміщення павільйону А-ІІ площею 170,5 кв.м. та каналізаційну яму К по [ADDRESS] в період часу, протягом якого вона перебувала в шлюбі з [PERSON] . Як вбачається з правової позиції, викладеної впостанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19, в такому випадку презюмується, що приміщення павільйону та каналізаційна яма були спільною сумісною власністю [PERSON] та відповідача. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України [PERSON] не подала жодного доказу на спростування означеної презумпції. У зв`язку зі смертю [PERSON] право спільної сумісної власності на приміщення павільйону А-ІІ площею 170,5 кв.м. та каналізаційну яму К по [ADDRESS] припинилось: на підставі ч.1 ст.70 СК України [PERSON] набула право власності на 1/2 частку у вказаних об`єктах нерухомого майна, тоді як на підставі ч.1 ст.1218 ЦК України право власності на іншу 1/2 частку в приміщенні павільйону та каналізаційній ямі ввійшло до складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] . Зі змісту інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №66174798 від 27 серпня 2021 року (а.с.62 т.1) вбачається, що за час свого життя [PERSON] не склав заповіт. Ця обставина свідчить про те, що на підставі ч.2 ст.1223 ЦК України після його смерті спадкування здійснюється за законом. До спадкоємців першої черги за законом в розумінні ч.1 ст.1261 ЦК України відносяться [PERSON] та [PERSON] , які є батьками спадкодавця, а також його діти [PERSON] та [PERSON] . Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29 липня 2021 року (а.с.16 т.1), а також копіями повних витягів щодо актового запису про народження з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00032304992 та №00032304869 від 27 серпня 2021 року (а.с.71-72, 73-74 т.1). 27 серпня 2021 року [PERSON] подав до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рильської Л.С. заяву про прийняття спадщини (а.с.52 т.1). 28 грудня 2021 року з аналогічною заявою до вказаного нотаріуса звернулась [PERSON] (а.с.81 т.1). Ці обставини свідчать про те, що на підставі ч.1 ст.1269 ЦК України позивачі у встановленому порядку прийняли спадщину, що відкрилась після смерті їх сина [PERSON] . Крім того, [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~є малолітньою\~дитиною,\~а [PERSON] , [INFO] , неповнолітньою дитиною. [PERSON] не подала від імені вказаних дітей нотаріусу заяву про відмову від спадщини. Ці обставини свідчать про те, що на підставі ч.4 ст.1268 ЦК України [PERSON] та [PERSON] також прийняли спадщину, що відкрилась після смерті їх батька [PERSON] . Аналіз наведених обставин свідчить про те, що на підставі ч.1 ст.1267, ч.5 ст.1268 ЦК України кожен спадкоємець набув право власності на 1/8 частку в приміщенні павільйону\~А-ІІ\~площею 170,5\~кв.м.\~та каналізаційній\~ямі К\~по [ADDRESS] . Постановами\~приватного нотаріуса\~Київського міського\~нотаріального округу\~Рильської Л.С.\~від 7\~листопада 2022\~року №291/02-14\~та №292/02-14\~(а.с.133,\~134\~т.1)[PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо вказаних об`єктів нерухомого майна. З огляду\~на це\~суд висновує,\~що з\~метою захисту\~спадкових прав\~позивачів за\~кожним з\~них належить\~визнатиправо власності на 1/8 частку в приміщенні павільйону А-ІІ площею 170,5 кв.м. та в каналізаційній ямі К по [ADDRESS] . Водночас, зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №315507703 від 18 листопада 2022 року (а.с.19), свідоцтва про право власності на нерухоме майно №1590 від 2 грудня 2009 року (а.с.188 т.1) та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24657484 від 3 грудня 2009 року (а.с.189 т.1) вбачається, що приміщення павільйону А-ІІ площею 170,5 кв.м. та каналізаційна яма К розташовуються по [ADDRESS] , а не на земельній ділянці з кадастровим номером 3220881701:01:006:0311. Прив`язка об`єктів нерухомого майна саме до адреси розташування, а не до земельної ділянки свідчить про те, що кадастровий номер земельної ділянки не є ідентифікуючою ознакою приміщення павільйону А-ІІ площею 170,5 кв.м. та каналізаційної ями К як об`єктів цивільного права. Крім того, заявляючи вимогу про визнання права власності на частки в цих об`єктах нерухомого майна, які потенційно можуть розташовуватись на вказаній земельній ділянці, [PERSON] та [PERSON] прагнуть фактично вирішити спір про визнання за ними речового права на земельну ділянку площею 0,0094 га з кадастровим номером 3220881701:01:006:0311 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, розташовану по [ADDRESS] . Однак це речове право не є предметом цього спору. Тому договір оренди земельної ділянки від 29 квітня 2005 року (а.с.149-157 т.1) та довідка з Державного земельного кадастру від 20 березня 2023 року (а.с.192-193 т.1) не містять інформацію щодо предмета доказування та не є належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України. Зокрема, [PERSON] та [PERSON] мають право звернутись до суду з окремим позовом про визнання за ними речового права (права користування, оренди тощо) на вказану земельну ділянку. З огляду на це суд висновує, що підстави для визначення місця розташування спірних об`єктів нерухомого майна за кадастровим номером земельної ділянки відсутні. 6. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До таких витрат належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] \~та [PERSON] сплатили судовий збір у розмірі 536 гривень 80 копійок за подання заяви про забезпечення позову та судовий збір у розмірі 13420 гривень 00 копійок за пред`явлення позову. Загальний розмір грошових коштів, витрачених позивачами на сплату судового збору становить 13956 гривень 80 копійок (536,8 + 13420,00). Ці обставини підтверджуються квитанціями від 10 березня 2023 року (а.с.25 провадження №2-з/359/23/2023) та від 9 лютого 2023 року (а.с.1 т.1). Пред`явлений позов задоволений. З огляду на це суд висновує, що з [PERSON] на користь кожного позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 6978 гривень 40 копійок (13956,80 : 2). В резолютивній частині заяви про часткову зміну предмета позову (а.с.143 т.1) міститься вимога про відшкодування кожному позивачу витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 гривень. Однак всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України позивачі та їх представник [PERSON] не подали суду ні договір про професійну правничу допомогу, ні детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як того вимагає ч.3 ст.137 ЦПК України. Тому підстави для відшкодування [PERSON] та [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

Outcome: approved