Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Столичний Млин» звернувся (далі Позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач 1), [PERSON] (далі Відповідач 2) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, в якому вказує, що 30 грудня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Столичний Млин» в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримало у власність житловий будинок загальною площею 253,7 кв.м. житлова площа 61,3 кв.м., господарські будівлі та земельну ділянку, які знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору іпотеки від 19.09.2018 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вегерою Л.О. та зареєстрований у державному реєстрі за № 1640. Цей договір забезпечував виконання зобов`язань майнового поручителя [PERSON] , що випливали з укладеного між Іпотекодержателем та ТОВ «Форен ЛТД» договору №ФП-19/09-18 від 19.09.2018 про надання безвідсоткової строкової фінансової допомоги. Позивач 26.01.2021 направив [PERSON] письмову вимогу щодо звільнення житлового приміщення, проте вимогу про звільнення житлового приміщення в добровільному порядку Відповідачі виконати відмовились. Факт реєстрації та фактичного перебування Відповідачів у житловому приміщенні порушує право Позивача на вільне розпорядження і користування майном, її позбавлений можливості оформити договір постачання електричної енергії, зареєструвати за цією адресою інших осіб, скористатись приміщеннями на власний розсуд, розмістити своє майно та інше. Оскільки Позивач задовільнив свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, встановлений Іпотечним договором, до Позивача перейшло право власності на предмет іпотеки, тому Позивач ТОВ «Столичний Млин» як власник будинку, має право на звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні його власністю шляхом виселення відповідачів, які проживають у будинку без достатніх правових підстав. Станом на сьогодні, Відповідачі договір про найм спірного житлового приміщення з Позивачем не укладали, а тому законних підстав користуватися житловим будинком та перебувати на території будинку та земельної ділянки не мають. Позивач вважає, що з дати набуття Позивачем права власності на житловий будинок [ADDRESS] та за відсутності домовленостей щодо тимчасового користування житловим будинком [PERSON] та [PERSON] , вважаються такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Відповідачі, в добровільному порядку заяв про зняття з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS] не подавали, в допуску на територію житлового будинку Позивачу відмовляють. 14.01.2021 року Позивач, в особі представника за довіреністю, звернувся до Центру надання адміністративних послуг Корнинської селищної ради об`єднаної територіальної громади Попільнянського району Житомирської області (далі ЦНАП Корнинської селищної ради) з заявою про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] та заявою про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . Однак, в проведенні реєстраційних дій, начальником відділу ЦНАП Байдюк Сергієм Вікторовичем, було відмовлено у знятті з реєстрації [PERSON] та [PERSON] за адресою реєстрації - [ADDRESS] , обґрунтовуючи таке рішення відсутністю рішення суду, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим будинком. На підставі вищевикладеного, Позивач просить визнати [PERSON] , РНОКПП [INFO] , [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] та виселити їх. Представники позивача [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засіданні не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені заздалегідь і належним чином згідно норм статті 128 ЦПК України. 25 травня 2023 року на адресу суду від представника [PERSON] , надано клопотання в якому просив відмовити в задоволенні позову, розгляд проводити без його участі та участі [PERSON] , [PERSON] /т.2 а.с.45/ Суд, вислухавши представників позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. У відповідності до статті 4 ЦПК України, \~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 19 вересня 2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Столичний Млин» та товариством з обмеженою відповідальністю «Форен ЛТД» в особі директора Денисюк Наталії Іванівни було укладено Договір № ФП -19/09-18 про надання безвідсоткової строкової поворотної фінансової допомоги. /т. 1 а.с.23-24/ 29 травня 2019 року укладено Додаткову угоду до Договору № ФП -19/09-18 про надання безвідсоткової строкової поворотної фінансової допомоги./т. 1. а.с. 25-26/ З метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором № ФП -19/09-18 про надання безвідсоткової строкової поворотної фінансової допомоги, [PERSON] , яка діє на підставі власного волевиявлення та виступає як майновий поручитель за зобов`язаннями товариства з обмеженою відповідальністю «Форен ЛТД» та товариство з обмеженою відповідальністю «Столичний Млин» 19 вересня 2018 року уклали Іпотечний Договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верегою Л.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 1640, предметом якого є житловий будинок [ADDRESS] . /т. 1 а.с. 11-20/ 29 травня 2019 року укладено Договір про внесення змін до Іпотечного договору від 19 вересня 2018 року. /т. 1а.с.21-22/ 30 грудня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Столичний Млин» в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримало у власність житловий будинок загальною площею 253,7 кв.м. житлова площа 61,3 кв.м., господарські будівлі та земельну ділянку, які знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору іпотеки від 19.09.2018 року, що підтверджується Витягами з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 грудня 2020 року, зареєстрованого державним реєстратором Новоград Волинської міської ради, Житомирської області Данчук Г.О., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 5601507 та 56030860 від 30.1.2020./т.1 а.с. 7-10/ 26 січня 2021 року у зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань за Договором №\~ФП -19/09-18\~про надання\~безвідсоткової строкової\~поворотної фінансової\~допомоги товариство з обмеженою відповідальністю, ТОВ «Столичний Млин» у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями і спорудами, направило [PERSON] \~письмову вимогу в добровільному порядку їй та членам її сім`ї виселитися та знятися із реєстраційного обліку за адресою: в [ADDRESS] . Звільнити будинок та територію від майна, що є їх приватною власністю. Передати ТОВ «Столичний Млин» всю технічну документацію на будинок та земельну ділянку. /т. 1 а.с.28/ Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Центром надання адміністративних послуг Корнинської селищної ради об`єднаної територіальної громади Попільнянського району (Житомирської області від 13.01.2021 № 50 та від 21.10.2021 № 1836-1837, а також довідок про реєстрацію місця проживання особи від 21.10.201 № 1835, 1838, в будинку [ADDRESS] зареєстровані громадяни: [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 18.02.2018 та чоловік - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 18.02.2018. /т. 1 а.с.27,75-80/ 14 січня 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Столичний Млин», в особі представника за довіреністю, звернувся до Центру надання адміністративних послуг Корнинської селищної ради об`єднаної територіальної громади Попільнянського району Житомирської області із заявами про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] . /т. 1 а.с.31-36/ Проте, в проведенні реєстраційних дій, начальником відділу ЦНАП Байдюк Сергієм Вікторовичем, було відмовлено у знятті з реєстрації [PERSON] та [PERSON] за адресою реєстрації - [ADDRESS] , обґрунтовуючи рішення відсутністю рішення суду, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим будинком. /т. 1 а.с.37/ 20\~січня 2021\~року [PERSON] \~звернулася до\~Міністерства юстиції\~України із\~скаргою на\~рішення від\~30.12.2020\~№ 56030860,\~прийняте державним\~реєстратором Виконавчого\~комітету \~Новоград \~Волинської міської\~ради Житомирської\~області \~ Нагаль\~Олесею Сергіївною, щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Висновком центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 25 жовтня 2021 року, рекомендовано скаргу задовольнити в повному обсязі. Скасувати рішення № 56030860 від 30.12.2020, прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Новоград Волинської міської ради Житомирської області Нагаль Олесею Сергіївною. Тимчасово блокувати доступ державному реєстратору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 2 місяці. На підставі вказаного Висновку Міністерством юстиції України наказом від 14.02.2022 № 495/5, наказало: скаргу задовольнити. Виконано рекомендації та скасовано рішення № 56030860 від 30.12.2020, прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Новоград Волинської міської ради Житомирської області Нагаль Олесею Сергіївною. Тимчасово блокувати доступ державному реєстратору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 2 місяці. /т. 2 а.с.17-22/ Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 11 травня 2023 року, 15 лютого 2022 року, державним реєстратором Міністерства юстиції України внесено відомості про речове право: 46707643, тип речового права: право власності на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 63462308 від 15 лютого 2022 року на житловий будинок, розташований за\~адресою:\~ [ADDRESS] .\~Власником якого\~зазначено [PERSON] .\~ /т. 2 а.с.46-49/ Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі\~статтями 15,\~16\~ЦК України,\~кожна особа\~має право\~на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Звертаючись до суду з даним позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Столичний Млин» просило суд визнати Відповідачів такими, що втратили право користування житловий будинок\~загальною площею\~253,7\~кв.м.\~житлова площа\~61,3\~кв.м.,\~господарські будівлі\~та земельну\~ділянку,\~які знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] , та виселення їх з підстав, передбачених статтями 319, 321 ЦК України статтею 40 Закону України «Про іпотеку». Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку». Згідно з ч.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Як на підставу позову, товариство посилався на те, що набув право власності на предмет іпотеки у позасудовому порядку, не може користуватися своєю власністю, оскільки попередній власник, який втратив право власності на житло, відмовляється виселятися з нього. Згідно положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Підстава позову - обставини (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), які в сукупності дають право особі звернутися до суду з вимогами до відповідача. Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. За змістом статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та, у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи, на підставі заяви особи, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Можливість виселення особи з житлового приміщення передбачена нормами ЖК УРСР. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод\~закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування. Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» у ст.1\~Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Зокрема, згідно рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня\~\~2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (заява № 43768/07)). Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та\~\~статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2\~\~статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Судом встановлено, що рішення № 56030860 від 30.12.2020, прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Новоград Волинської міської ради Житомирської області Нагаль Олесею Сергіївною, про реєстрацію права власності на житловий будинок за ТОВ «Столичний млин» в порядку державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, скасовано. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] набула право власності будинком згідно із законом, тобто набула охоронюване законом право на мирне володіння майном житловий будинком за адресою: [ADDRESS] , з урахуванням скасування рішення про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Столичний млин», [PERSON] рахується власником майна, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 11 травня 2023 року. За наведених обставин, Позивач не аргументував ні мету, яку він переслідував, подавши позов про визнання Відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, ні нагальність потреби у такому виселенні, а тому втручання у право на повагу до житла Відповідачів буде відповідати Конвенції не лише тоді, коли таке втручання здійснюється не тільки згідно із законом, але й якщо для такого втручання існують легітимні цілі. Частиною першою статті 76 ЦПК України, передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи наведене,\~суд приходить\~до висновку,\~що обставини,\~на які\~посилається Позивач,\~як\~на підставу\~для задоволення\~їх позовних\~вимог,\~не знайшли\~свого підтвердження\~в\~ході судового\~розгляду,\~оскільки не\~ґрунтуються на\~достатніх,\~належних та\~допустимих доказах\~по справі,\~які доводять\~наявність підстав\~для визнання\~Відповідачів таким,\~що втратили\~право\~користування житловим\~приміщенням та\~існування порушень\~з\~боку Відповідачів\~прав\~Позивача,\~які підлягають відновленню в порядку встановленому законом. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Не підлягають, відповідно до статті 141 ЦПК України, до подальшого розподілу понесені Позивачем судові витрати, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed