Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Кременчукгаз», третя особа: Піщанська сільська рада, в якому просить стягнути вартість безпідставно набутого майна. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка є власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . На підставі рішення Ялинцівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 06.07.2011 та на підставі Технічних умов №167/11, наданих ПАТ «Кременчукгаз» 10 червня 2011 року, [PERSON] було укладено договір №76 з Малим колективним підприємством «Екогаз» на розробку проекту газопостачання житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та здійснено будівництво підвідного газопроводу і газифікацію належного їй будинку. За виконані роботи [PERSON] сплачено МКП «Екогаз» 58700 гривень, окрім того позивачкою сплачено 2413 гривень ПАТ «Кременчукгаз» за послуги з проведення технічного нагляду за будівництво розподільчого поліетиленового газопроводу. В подальшому позивачкою здійснювалося використання як власником зазначеного газопроводу за призначенням для газопостачання належного їй будинку. Рішенням Ялинцівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 30 березня 2012 року (правонаступником якої є Піщанська сільська рада) газопровід низького тиску, побудований на кошти [PERSON] , передано на баланс відповідача ПАТ «Кременчукгаз», а 30 вересня 2021 року за заявою [PERSON] між ним та ПрАТ «Кременчукгаз» укладено договір на приєднання до газорозподільних систем №842-4, а саме до підземного поліетиленового газопроводу Ду 50 мм, прокладеного до житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що, на думку позивачки, свідчить про здійснення ПрАТ «Кременчукгаз» правомочностей власника щодо зазначеного газопроводу. [PERSON] зазначає, що нею не укладалося будь-яких угод щодо переходу права власності на зазначений газопровід, а тому Ялинцівська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області за відсутності будь-яких правових підстав розпорядилася належним їй майном шляхом його безоплатної передачі ПрАТ «Кременчукгаз». Внаслідок проведеної реконструкції газопроводу, на думку позивачки, на даний час його неможливо повернути в натурі, а тому остання просить суд стягнути з ПрАТ «Кременчукгаз» в якості відшкодування вартості безпідставно набутого майна 262960 гривень. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 вересня 2022 року позов було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в загальному позовному провадженні. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 07 листопада 2022 року по справі було призначено судову оціночно-будівельну експертизу, на час проведення експертизи провадження по справі було зупинено. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03 лютого 2023 року провадження по справі було поновлено. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13 квітня 2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Відповідач Приватне акціонерне товариство «Кременчукгаз» надало на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що власник газопроводу, якщо він самостійно з додержанням вимог чинного законодавства не може здійснювати експлуатацію газопроводу, має право передати газопровід спеціалізованій організації у власність, користування, оренду тощо. ПрАТ «Кременчукгаз» не набувало у власність газопровід до житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а здійснювало його експлуатацію згідно вимог чинного законодавства для забезпечення цілодобового доступу позивачки до газорозподільної мережу в межах величини приєднаної потужності об`єкта та передачу позивачці належних об`ємів (обсягів) природного газу з дотриманням належного рівня надійності, безпеки, якості та величини його тиску. ПрАТ «Кременчукгаз» не завдавало шкоди позивачці у вигляді зменшення або не збільшення її майна, а здійснював забезпечення надійної та безаварійної експлуатації газопроводу до житлового будинку за адресою: [ADDRESS] відповідно до приписів Кодексу газоросподільчих мереж та Правил безпеки систем газопостачання України, внаслідок чого просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Також, надали в провадження суду клопотання про застосування позовної давності, яке вмотивовано тим, що позивачка була зобов`язана та мала змогу дізнатися про порушення її прав у 2013 році, проте не зробила це, внаслідок чого представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представником позивачки [PERSON] адвокатом Шулік О.Й. в провадження Кременчуцького районного суду Полтавської області було надано відповідь на відзив, в якому остання зазначає, що відповідач відносно належного позивачці газопроводу здійснив правомочності власника, а саме здійснив підключення до даного газопроводу іншого будинку та провів його реконструкцію. Відповідно до Кодексу газорозподільних мереж оператор такої мережі зобов`язаний звернутися до власника зазначеної мережі для отримання письмової згоди на приєднання об`єкта замовника до його газової мережі, проте відповідач цю вимогу не виконав, що свідчить про безпідставне здійснення ним правомочностей власника відносно спірного газопроводу. На думку представника позивачки, внаслідок реконструкції газопроводу повернення газопроводу позивачці у первісному вигляді є неможливим, а тому просить позов задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Шулік О.Й. позов підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених у ньому та пояснила, що клопотання відповідача про застосування строку позовної давності є необґрунтованим, оскільки до 2022 року не відбувалося жодних втручань у право власності позивачки, а про порушення її права власності вона дізналася лише під час проведення ремонтних робіт, реконструкції газопроводу та приєднання до нього іншої особи. З 2011 року дати будівництва газопроводу до 2022 року жодних вимог про передачу газопроводу не висувалося. Представник відповідача адвокат Сиротенко В.В. заперечував проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві. Вважає, що підстава позову за ст.1212 ЦК України є помилковою та позивачкою обрано невірний спосіб захисту, оскільки майно не вибуло з розпорядження позивачки, а тому існують підстави для пред`явлення негаторного позову для захисту прав позивачки шляхом усунення перешкод у користуванні майном або стягнення коштів з особи, яка підключилася до газопроводу. Відповідно до пункту 8 Технічних умов, які були видані ПрАТ «Кременчукгаз» [PERSON] , газопостачання побудованим газопроводом здійснюється лише після передачі на баланс ПрАТ «Кременчукгаз» зазначеного газопроводу. Зазначений об`єкт було передано на баланс ПрАТ «Кременчукгаз» без переходу права власності згідно Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», який був чинний на момент виникнення правовідносин, з метою забезпечення належного функціонування та технічного стану об`єкту. Було проведено реконструкцію вищевказаного газопроводу, який перебуває на балансі ПрАТ «Кременчукгаз», в частині збільшення його пропускної спроможності. ПрАТ «Кременчукгаз» не зверталося до власника газопроводу з приводу підключення до нього третіх осіб, відповідних документів у відповідача немає. Також представник відповідача підтримав клопотання про застосування строку позовної давності. Третя особа Піщанська сільська рада Кременчуцького району уповноваженого представника до суду не направили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали в провадження суду заяву, відповідно до якої просили суд розгляд справи проводити за відсутності представника Піщанської сільської ради. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 5322483800:04:000:0420, площею 0,12 гектар та земельної ділянки з кадастровим номером 5322483800:04:000:0419, площею 0,12 гектар, які розташовані на території СТ «Росинка» Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №901367 та копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №671534 (а.с.15,16). [PERSON] є власником садового будинку з господарськими будівлями, який розташовано за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССХ №436751 (а.с.17,18). 10 червня 2011 року між [PERSON] та Малим колективним підприємством «Екогаз» було укладено договір на виконання проектних і розвідувальних робіт, предметом якого є розробка проектно-кошторисної документації «Газифікація с. Михайленки Кременчуцького району Полтавської області». Вартість виконаних робіт за договором складає 12001,15 гривень (а.с.19-20). На виконання договору між [PERSON] та МКП «Екогаз» останнім було розроблено робочий проект газопостачання житлового будинку [ADDRESS] (а.с.45-70). [PERSON] було сплачено МКП «Екогаз» за виготовлення робочого проекту 12000 гривень відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №59, 17000 гривень за будівництво газопроводу відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №186, та 28800 гривень відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №60 від 05 липня 2011 року (а.с.21). Відповідно до договору №24/11 від 11 жовтня 2011 року, ПАТ «Кременчукгаз» та [PERSON] уклали договір, предметом якого є здійснення робіт по проведенню технічного нагляду за будівництвом підвідного газопроводу середнього тиску для газопостачання житлового будинку [ADDRESS] (а.с.22), який був виконаний, що підтверджується Актом здачі-прийому виконаних робіт (послуг) №24/11 від 11.10.2011 року та квитанцією №4241 за жовтень 2011 року, відповідно до якої [PERSON] сплатила ПАТ «Кременчукгаз» за виконані роботи з технічного нагляду 2413,68 гривень (а.с.23). Відповідно до рішення Ялинцівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 30.03.2012 року, затверджено акт приймання-передачу на баланс ПАТ «Кременчукгаз» об`єктів системи газопостачання газопроводу високого та низького тиску та ШРП по [ADDRESS] до житлового будинку [ADDRESS] (а.с.26,27,28). На підставі заяв [PERSON] від 31.08.2021 року (а.с.29) та 28.09.2021 року (а.с.30) останньому видано технічні умови приєднання №58/21 від 30.09.2021 року до газопроводу низького тиску до житлового будинку [ADDRESS] ) (а.с.31-33) та укладено договір на приєднання до газорозподільної системи №842-4 від 30 вересня 2021 року між ПрАТ «Кременчукгаз» та [PERSON] (а.с.34-37). Відповідно до акту ПрАТ «Кременчукгаз» від 14.04.2022 року виконано переведення газопроводу низького тиску, прокладеного до житлового будинку [ADDRESS] в категорію середнього тиску шляхом його перепідключення до мережі середнього тиску у відповідності до розробленого проекту. Регулятор тиску, встановлений раніше для редукування тиску газу на житловий будинок [ADDRESS] перенесений на територію даного будинку (а.с.40). Відповідно до висновку судової оціночно-будівельної експертизи газопроводу, переданого за актом приймання-передачі на баланс об`єктів системи газопостачання №2-23 від 30 січня 2023 року, вартість газопроводу, переданого на баланс об`єктів системи газопостачання, затвердженим рішенням 16 сесії 6 скликання Ялинцівської сільської ради від 30 березня 2012 року станом на час проведення експертизи становить 262960 гривень (а.с.129-149). Відповідно до положень статей 15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу. Статтею 325 ЦК України визначено, що суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Відповідно до положень статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 331\~ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 4 статті 5\~Закону України\~«Про реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» встановлено, що не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі). Відповідно до статті 7\~Закону України\~«Про трубопровідний\~транспорт» об`єкти магістрального трубопровідного транспорту, побудовані за кошти комунальних підприємств або приватних суб`єктів господарювання, належать таким комунальним підприємствам або приватним суб`єктам господарювання на праві власності. З огляду на чинне законодавство, суд приходить до висновку, що оскільки право власності на газорозподільні мережі не підлягає державній реєстрації, то для підтвердження наявності такого права необхідно мати докази створення газорозподільної мережі за кошти комунального підприємства або приватного суб`єкта господарювання, який заявляє про таке право. Під час розгляду справи було встановлено, що будівництво підвідного газопроводу до належного позивачці будинку в садовому товаристві «Росинка» по [ADDRESS] здійснено за її грошові кошти та з придбаних нею матеріалів, що не заперечується стороною відповідача. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно частини третьої статті 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до частини першої статті 1212\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до частини першої статті 1213\~ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19). За змістом частини першої статті 1212\~ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509\~ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Необхідно виходити з того, що правова підстава отримання (набуття) майна відсутня у тому разі, коли відбувся перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується безпосередньо на вимозі закону, або суперечить меті існування правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальне правило частини першої статті 1212\~ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах: отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212\~ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності отримання такого виконання. Під правовою підставою збагачення повинна розумітися певна економічна мета надання майна, легітимізована відповідним юридичним фактом, або така, що ґрунтується безпосередньо на законові. Одночасна наявність цих двох елементів: відповідність збагачення економічній меті надання майна, юридичного факту (норми закону), що легітимізує цю мету, - є необхідною для того, щоб збагачення однієї особи за рахунок іншої вважалося підставним та правомірним. Залежно від того, в якій формі виражається недолік правової підстави, що породжує обов`язок повернути майно, можна виокремити, зокрема, такий вид безпідставного збагачення як збагачення, правова підстава якого була відсутньою з самого початку (ab initio sine causa). Загальна умова частини першої статті 1212\~ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого отримання. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212\~ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня. Подібні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19, провадження № 14-175цс21. Відповідно до статті 1213\~ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте. Вирішуючи питання про застосування/незастосування статей 1212, 1213 ЦК України, суд має встановити, зокрема, наявність/відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за результатами дослідження на підставі належних та допустимих доказів у справі, та встановити безпосередньо сам факт набуття або збереження майна відповідачем за рахунок позивача, про що вказано у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року у справі № 47/3879/20, провадження № 61-7177св22. Як було встановлено під час розгляду справи, рішенням Ялинцівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 30 березня 2012 року затверджено акт приймання-передачі на баланс ПАТ «Кременчукгаз» об`єктів системи газопостачання газопроводу високого та низького тиску та ШРП по вул. Вишневій в селі Михайленки (а.с.26). У відповідності до п.2 Глави 1 Розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 року № 2494, власники газової мережі, яка згідно з розділом ІІ цього Кодексу кваліфікується як газорозподільна система (крім газорозподільної системи, що відноситься до державного майна), що не є Операторами ГРМ, та Оператор ГРМ, до мереж якого підключені належні власникам газорозподільні системи (або на території ліцензованої діяльності якого знаходяться споживачі, підключені до цих газорозподільних систем), зобов`язані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем, або договір господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс Оператору ГРМ, або оформити передачу належних власникам газорозподільних систем у власність зазначеному Оператору ГРМ (у тому числі шляхом купівлі-продажу). На час будівництва спірного газопроводу, був чинний Закон України «Про засади функціонування ринку природного газу» від 08.07.2010 № 2467-VІ, згідно ч. 4 ст. 7-1 якого власники складових Єдиної газотранспортної системи України зобов`язані забезпечити надійну та безпечну експлуатацію Єдиної газотранспортної системи України згідно з вимогами законодавства та правилами технічної експлуатації. У разі невиконання зазначених вимог власники складових Єдиної газотранспортної системи України зобов`язані передати належні їм складові Єдиної газотранспортної системи України у власність, господарське відання чи користування газотранспортному або газорозподільному підприємству чи укласти з газотранспортним або газорозподільним підприємством договір про експлуатацію таких складових. Відповідно до\~ст.\~133\~ГК України,\~основу правового\~режиму майна\~суб`єктів\~господарювання,\~на якій\~базується їх\~господарська діяльність,\~становлять право\~власності та\~інші речові\~права -\~право господарського\~відання,\~право оперативного\~управління. Господарська діяльність може здійснюватися також на основі інших речових прав (права володіння, права користування тощо), передбачених Цивільним кодексом України. Майно суб`єктів господарювання може бути закріплено на іншому праві відповідно до умов договору з власником майна. Таким чином, власники газової мережі, якщо вони не можуть самостійно здійснювати надійну та безпечну експлуатацію газопроводу, зобов`язані передати його Оператору ГРМ у власність, оренду, користування з передачею газорозподільних систем на баланс тощо. Відповідно до пункту 8 Технічних умов № 167 від 19.07.2011 (а.с. 50), які долучені до робочого проекту газопостачання будинку [ADDRESS] , замовник [PERSON] , газопостачання побудованим газопроводом здійснюється лише після передачі на баланс ПрАТ «Кременчукгаз» зазначеного газопроводу. Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Кременчукгаз» прийняло на баланс об`єкти системи газопостачання, а саме газопроводи високого та низького тиску та ШРП по [ADDRESS] з метою їх експлуатації, тобто забезпечення користування природним газом в будинку позивачки. Під час розгляду справи сторонами не заперечувалося, що до житлового\~будинку позивачки\~за адресою:\~ [ADDRESS] з часу закінчення будівництва газопроводу й до теперішнього часу здійснюється безперебійне постачання газу, з приводу чого позивачка жодних претензій, заперечень чи вимог до відповідача не направляла. Таким чином, доказів того, що прийнявши на баланс об`єкти системи газопостачання, а саме газопроводи високого та низького тиску та ШРП по [ADDRESS] , ПАТ «Кременчукгаз» порушило права позивачки суду не надано. Також, суду не надано належних та допустимих доказів, що саме відповідач на сьогодні є власником газопроводу, яким приєднано до газопостачання будинок [ADDRESS] , оскільки як було вказано вище, ПАТ «Кременчукгаз» лише прийняло на баланс об`єкти системи газопостачання, а саме газопроводи високого та низького тиску та ШРП по [ADDRESS] , з метою їх надійної та безпечної експлуатації у відповідності до норм чинного законодавства. Що стосується доводів позивачки стосовно приєднання до підземного поліетиленового газопроводу іншого об`єкта без її дозволу та переведення газопроводу в категорію середнього тиску, суд зазначає, що згідно з абзацом 2 пункту 2 глави 2 розділу 5 Кодексу газорозподільних систем для приєднання об`єкта замовника до газових мереж, які не належать Оператору ГРМ та підключені до його ГРМ і які в результаті приєднання об`єкта замовника набудуть статусу газорозподільної системи, Оператор ГРМ зобов`язаний звернутися до власника зазначених газових мереж для отримання письмової згоди на приєднання об`єкта замовника до його газових мереж. Замовник має право самостійно отримати згоду власника газових мереж. При цьому між власником зазначених мереж і Оператором ГРМ має бути підписана угода (про наміри, меморандум тощо) про зобов`язання власника укласти з Оператором ГРМ перед пуском газу на об`єкт замовника один із договорів на користування газових мереж (господарського відання, користування чи експлуатації), передбачених цим Кодексом. Як зазначає позивачка вона, як власник зазначеної газової мережі, не надавала згоду на приєднання іншого об`єкта до газової мережі та здійснення її реконструкції та переобладнання. Тобто, позивачка наголошує, що є власником підвідного газопроводу до належного їй будинку в садовому товаристві « [INFO] » по [ADDRESS] , оскільки будівництво здійснено за її грошові кошти та з придбаних нею матеріалів, але доказів, що саме [PERSON] , яка не є приватним суб`єктом господарювання, належить правомочність власника даного майна як об`єкта\~магістрального трубопровідного\~транспорту у відповідності до положень статті 7 Закону України «Про трубопровідний транспорт», а не лише будівельних матеріалів, з яких побудований газопровід, суду не надано. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст.\~43\~ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Суд наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими. Поданням своїх доказів, сторони реалізують право на доказування і одночасно виконують обов`язок із доказування, оскільки ст.\~81\~ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, всебічно і повно з`ясувавши обставини справи, дослідивши юридичну природу виниклих правовідносин, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Що стосується заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою саме до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого зробити висновок про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо встановить, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц і від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73)). Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог через необґрунтованість останніх, підстави для застосування позовної давності відсутні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed