Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з указаним позовом до відповідачки, в якому просить виключити відомості про [PERSON] , [INFO] , як батька, з актового запису про народження [INFO] [PERSON] , складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області 24 липня 2008 року за № 75. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що її син [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. За життя, 07 червня 2003 року, ним було укладено шлюб з відповідачкою - [PERSON] . [INFO] у подружжя народилася дочка - [PERSON] . У подальшому шлюбне життя у [PERSON] та [PERSON] не склалося. Проживши два роки спільно, подружжя припинило жити разом та вести спільний побут, проте офіційно шлюбні відносини сторони розірвали 21 травня 2008 року на підставі рішенням Городнянського районного Чернігівської області. Після розірвання шлюбу, а саме [INFO] у відповідачки народилася дочка - [PERSON] , батьком якої в силу ст.122 СК України записаний померлий син позивачки - [PERSON] . За життя [PERSON] не знав, що записаний батьком [PERSON] . Про даний факт стало відомо після його смерті, коли відкрилася спадщина. Померлий не визнавав себе батьком [PERSON] , про існування презумпції батьківства в українському законодавстві через свою юридичну необізнаність не знав. Після смерті [PERSON] відповідачка підтвердила, що [PERSON] не є батьком дитини [PERSON] , що він записаний батьком у зв`язку з дією норми ст. 122 СК України, в якій зазначено, що дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. У свідоцтві про народження [PERSON] батьком зазначений син позивачки [PERSON] . Оскільки позивачка категорично впевнена в тому, що її син [PERSON] , який помер [INFO] , не був біологічним батьком дитини [PERSON] , позивачка звертається до суду з указаним позовом. Позивачка наполягає на тому, що померлий [PERSON] через поважні причини не знав про те, що записаний батьком дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки на час народження дитини фактичні шлюбні відносини між ним та матір`ю дитини [PERSON] були припинені, а запис про батька дитини був вчинений в порядку ч. 2 ст. 122 СК України. Крім цього, підтвердити той факт, що померлий [PERSON] не знав за життя, що записаний батьком [PERSON] можуть свідки [PERSON] , [PERSON] - односельці позивачки та її померлого сина, клопотання про допит яких заявлено у позовній заяві. Підставою заявлених вимог позивачка зазначає ч.3, 4 ст. 137 СК України, в силу яких, якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти. До вимоги про виключення запису про особу як батька дитини з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. У судове засідання позивачка не з`явилась, заявила клопотання розглянути справу за її відсутності, позов підтримала. (а.с.24) Відповідачка в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу за її відсутності, позов визнає в повному обсязі та не заперечує щодо його задоволення в підготовчому судовому засіданні. В поданій до суду заяві відповідачка зазначила, що вона підтверджує, що [PERSON] не є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] . (а.с.21-23) Представник третьої особи Городнянського Відділу ДРАЦС у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання третя особа повідомлялась належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення в разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 ЦПК України. У силу ч.4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з`ясувавши позицію відповідачки та третьої особи по суті заявлених позовних вимог, дослідивши в судовому засіданні всі наявні матеріали справи та надані докази, дійшов висновку про те, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи наступне. Судом встановлено, що син позивачки [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 червня 2003 року. Від указаного шлюбу у подружжя [PERSON] та [PERSON] . [INFO] народилася дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] . (а.с.9) Дослідженням в судовому засіданні рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 21 травня 2008 року встановлено, що 15.04.2008 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON] , в якій зазначила, що вони з чоловіком не проживають на протязі одного року, припинили шлюбні відносини. В судовому засіданні при розгляді справи про розірвання шлюбу [PERSON] пояснювала, що з чоловіком [PERSON] вона не проживала з квітня 2007 року, чоловік пішов жити до батьків, сім`ю не утримує. Рішення суду набрало законної сили 23.05.2008. (а.с. 7) Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 21 травня 2008 року у справі №2-326/2008 має преюдиційне значення, а отже той факт, що подружжя [PERSON] та [PERSON] з квітня 2007 року припинили шлюбні відносини та не проживали разом, в силу ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. З дослідженого судом свідоцтва про народження [NUMBER] та актового запису про народження №74 від 24 липня 2008 року встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Підстава запису відомостей про батьків - актовий запис про шлюб №2 від 07.06.2003, складений Хрипівською сільською радою Городнянського району Чернігівської області. (9 зв.,20) З копії свідоцтва про смерть [NUMBER] встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . (а.с.5зв.) Згідно довідок №218, 219 від 05.05.2023 Хрипівського старостинського округу №14 Городнянської міської ради Чернігівської області станом на момент смерті [INFO] [PERSON] був постійно зареєстрований та постійно проживав в будинку [ADDRESS] разом із матір`ю [PERSON] , батьком [PERSON] , братом [PERSON] . (а.с.6 зв.) Стаття 136 СК України визначає загальні правила оспорювання батьківства особою, яка записана батьком дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 136 СК України оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Суд при вирішенні спору, з огляду на положення ч. 2 ст. 136 СК України, повинен виходити з доведеності відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною. Відповідно до ч.3, 4 ст. 137 СК України якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти. До вимоги про виключення запису про особу як батька дитини з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. За змістом п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» статтею 137 СК України передбачено можливість оспорювання батьківства й після смерті особи, записаної батьком дитини. Коли померла особа не знала про те, що її записано батьком дитини, оспорити батьківство вправі її спадкоємці першої черги за законом, названі у ст. 1261 ЦК України: дружина, батьки й діти. У зазначених випадках батьківство оспорюється шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про померлу особу як батька з актового запису про народження дитини. Згідно до п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. У відповідності до п. 2.13.1. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. З матеріалів справи вбачається, що позивачка, як матір померлого [INFO] [PERSON] проживала та була зареєстрована з ним на момент його смерті, тому в силу ст. 1261,1268 ЦК України вона як спадкоємець за законом першої черги вважається такою, що фактично прийняла його спадщину. У порядку ч. 3 ст. 137 СК України вона вправі оспорювати батьківство свого сина після його смерті. Зважаючи на положення ч. 4 ст. 1268 ЦК України про те, що неповнолітня дитина вважається такою, що прийняла спадщину, то запис померлого [PERSON] як батька дитини порушує права позивачки, яка також прийняла спадщину після смерті свого сина, тому в порядку ч. 3 ст. 137 СК України вона вправі оспорювати батьківство свого сина після його смерті. У позовній заяві позивачка наполягає на тому, що померлий [PERSON] через поважні причини не знав про те, що був записаний батьком дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки на час народження дитини фактичні шлюбні відносини між ним та матір`ю дитини [PERSON] були припинені, а запис про батька дитини був вчинений в порядку ч. 2 ст. 122 СК України. З досліджених доказів справи вбачається, що дитина [PERSON] народилася після офіційного розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та зі спливом більше одного року після припинення між ними шлюбних відносин. Факт припинення подружжям [PERSON] та [PERSON] з квітня 2007 року шлюбних відносин встановлений рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 21 травня 2008 року у справі №2-326/2008, яке набрало законної сили. Указаний факт також не заперечувався відповідачкою у цій справі, яка позовні вимоги, пред`явлені до неї про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини визнала повністю, про що подала до суду відповідну заяву. За приписами ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.6 ст.263 ЦПК України, якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї вимогу повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст.206 ЦПК України. Суд ураховує те, що у відповідачки відсутні заперечення з приводу заявлених позивачкою позовних вимог, позовні вимоги відповідачка визнала, про що подала до суду письмову заяву. Ураховуючи докази справи у їх супупності, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності визнаних відповідачкою обставин та добровільності їх визнання, з огляду на що суд дійшов висновку про те, що маються законні підстави для задоволення позову, а визнання позову відповідачкою не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved