Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-22 00:00:00

01.08.2019 представник позивача звернувся до Ставищенського\~районного суду\~Київської області з даним позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог прохав: 1) скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯК №386303, виданий 28.08.2010, видавник: управління Держкомзему у Ставищенському районі Київської області, площею 0,1007 га, [ADDRESS] , кадастровий номер: 3224285601:01:021:0040; 2) скасувати рішення сесії Розкішнянської сільської ради від 17 травня 2010 року № 1568-05 на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯК №386303; 3) скасувати рішення та запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 21967695 від 10.06.2015 16:17:08, реєстраційний номер нерухомого майна 655395832242 відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,1007 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3224285601:01:021:0040. В обґрунтування позову зазначав, що 23 серпня 2005 року на підставі рішення 23 сесії 4 скликання Розкішнянської сільської ради № 283-04 затверджено технічну документацію по складанню державних актів на право власності громадянам с. Розкішна, в т. ч. [PERSON] ; були видані позивачу два державні акти на право власності на земельні ділянки по [ADDRESS] : - серії ЯА № 4811013, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 0110534900881, на земельну ділянку з кадастровим номером 3224285601:01:021:0006 площею 0,2500 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку; - серії ЯА №481012, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01105349008882, на земельну \~ \~ \~ \~ділянку з кадастровим номером 3224285601:01:021:0007 площею 0,0440 га з цільовим призначенням - для ведення селянського господарства. Відповідач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що подарував йому його батько [PERSON] , на підставі договору дарування житлового будинку від 17 лютого 1998 року. 17.05.2010 рішенням сесії Розкішнянської сільської ради затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] та 28.08.2010 відповідач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 0,1007 га серії ЯК №386303. 19.07.2018 позивач звернувся до державного кадастрового реєстратора із заявами про реєстрацію в Державному земельному кадастрі належних йому земельних ділянок згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №481013 площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер земельної ділянки 3224285601:01:021:0006, та державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №481012 площею 0,044 га для ведення селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки 3224285601:01:021:0007. Проте рішеннями № РВ - 3201324952018, № РВ - 3201324972018 відмовлено у внесенні відомостей у Державному земельному кадастрі з причин перетину ділянки кадастровий номер 3224285601:01:021:0006 на 36,4251%, ділянки кадастровий номер 3224285601:01:021:0007 на 8,0122% з земельною ділянкою кадастровий номер: 3224285601:01:021:0040. Дана обставина перешкоджає позивачу належним чином зареєструвати право власності на свої земельні ділянки, та вказує, що відповідач приватизував частину земельних ділянок, що є власністю позивача, а тому є підстави скасування державного акту на право власності на земельну ділянку ЯК №386303 від 28.08.2010, рішення сесії Розкішнянської сільської ради від 17 травня 2010 року № 1568-05 на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності, на земельну ділянку кадастровий номер: 3224285601:01:021:0040. У відзиві\~на позовну\~заяву представник\~відповідача [PERSON] \~ [PERSON] (а.с.58-62 т.1) зазначав, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . На момент дарування позивачу будинку 17 лютого 1998 року у користуванні батька знаходилася земельна ділянка розміром 0,35 га, в тому числі 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,10 га для ведення особистого селянського господарства. У квітні 2004 року по заяві батька [PERSON] . Розкішнянська сільська рада передала [PERSON] в користування вказану земельну ділянку. Рішенням 33 сесії 5 скликання Розкішнянської сільської Ради від 31 березня 2009 року № 1158-05 [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку загальною площею 0,35 га по [ADDRESS] , з них для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,25 га, для ведення ОСГ - 0,10 га. 06 травня 2009 року [PERSON] замовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на земельну ділянку. Рішенням 43 сесії 5 скликання Розкішнянської сільської ради від 17 травня 2010 року № 1568-05 затверджено технічну документацію по складанню державних актів на право власності громадянам с. Розкішна, в т. ч. позивачу [PERSON] на земельні ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,25 га, для ведення ОСГ 0,10 га. 28 серпня 2010 року позивач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 0,1007 га та серії ЯК №386303. На час дарування житлового будинку по [ADDRESS] позивачу (1998 року) правовідносини з приводу землекористування регулювались ЗК України 1990 року, а з 1 січня 2002 року правовідносини з приводу землекористування регулюються ЗК України 2001 року. Відповідно до частини першої статті 30 ЗК України (у редакції 1990 року який діяв на час укладення договору) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. А тому вважає твердження позивача про те, що право користування земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства площею 0,10 га, якою користувався [PERSON] в порядку ст. 30 ЗК України до [PERSON] не перейшло, а могло бути набуто в загальному порядку визначеному ст. 48, 56 ЗК України (в редакції 1990 року) та щодо передачі Розкішнянською сільською радою вказаної земельної ділянки для ведення підсобного господарства при набутті права власності на житловий будинок в порядку дарування в 1998 році рішення не прийнято, тому зазначена земельна ділянка була вільною теж необґрунтоване. Відсутні будь-які дані про те, що Розкішнянська сільська рада приймала рішення про вилучення земельної ділянки у [PERSON] і переведення земельної ділянки у землі запасу 0,10 га земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Фактично земельною ділянкою продовжували користуватися [PERSON] та його син [PERSON] .. Обставини користування земельною ділянкою не заперечує і сам позивач. Не відповідають дійсності твердження позивача, що межі погодили з сільською ради «вільної» земельної ділянки, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3224285601:01:021:0007 площею 0,0440 га з цільовим призначенням - для ведення селянського господарства взагалі не погоджувалися, відповідно до копії акту наданою позивачем, оскільки дана земельна ділянка не межувала з землею сільської ради. У зв`язку з чим, прохав у задоволені позову відмовити за безпідставністю. 05.11.2019 до Таращанського районного суду Київської області, відповідно до розпорядження голови Ставищенського районного суду Київської області за № 49-р від 31.10.2019 «Про передачу справи до іншого суду», надійшла дана справа. У письмових\~запереченнях представник\~відповідача [PERSON] \~ адвокат\~Колибаба І.О.\~(а.с.122-123\~т.2) зазначала, що між сторонами не залишилося неврегульованих питань, що свідчить про відсутність предмета спору провадження у справі має бути закрите. Оскільки підставою для подачі позову стала відсутність можливості позивача внесення належної йому земельної ділянки до Державного земельного кадастру по причині перетину (накладення) із земельною ділянкою [PERSON] . Станом сьогоднішній день позивачем внесено належну йому земельну ділянку до ДЗК та Публічної кадастрової карти, що підтверджується самим позивачем та доданим ним до справи Витягом з Державного земельного кадастру. Поряд з цим зауважувала, що ПП «Кадастр» не вправі був розробляти технічну документацію про встановлення меж земельної ділянки [PERSON] на місцевості, а лише міг розробити документацію про відновлення меж земельної ділянки на місцевості. Посилаючись на п. 4.1., 4.3. Інструкції зазначала, що ПП «Кадастр» повинен був використовувати саме ті координати земельної ділянки [PERSON] , які були визначені в первісній документації із землеустрою, розробленою ПП «Кадастр» у 2005 році, а не присвоювати земельній ділянці [PERSON] нові координати та визначати нові координати та встановлювати іншу конфігурацію земельної ділянки. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав повністю та пояснив, що у нього колгоспний наділ, йому виділили 30 соток. Наміряли 29,4 сотки. Також йому виділили ще 14 соток у користування. Але Скиба приватизував землю з цих 14 соток, ще й зробив накладку на землю у його (позивача) власності. Представник позивача\~ адвокат\~Кочин С.С. у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та пояснив, що позивач приватизував земельну ділянку раніше, ніж відповідач, узгодив межі з сусідами. Після цього [PERSON] приватизував свої земельні ділянки без узгодження меж. Земельна ділянка Скиби, призначена для обслуговування житлового будинку, накладається на земельні ділянки позивача. Розміщення земельної ділянки позивача по первісній технічній документації в іншому місці викликано використанням різних систем координат. Але конфігурація земельної ділянки не змінювалось, просто відбулося зміщення та повернення земельної ділянки. У позивача було 29,4 сотки, йому доділили ще 14 соток, якими він просто користувався, але не приватизував. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав повністю. Представник відповідача\~ [PERSON] \~-\~адвокат Колибаба\~І.О. \~у судовому\~засіданні позов\~не визнала\~повністю та\~пояснила,\~що право\~позивача не\~може відновлюватися\~за рахунок\~земельної ділянки\~ [PERSON] .\~Про перетин\~земельних ділянок\~мова не\~йдеться,\~оскільки по\~первісній документації\~земельної ділянки\~позивача,\~вона недотична\~до землі\~Скиби.\~Другу технічну\~документацію земельної\~ділянки позивача\~оцінює критично,\~оскільки розробка\~технічної документації\~проводиться спочатку,\~а не\~навпаки.\~Не надано\~доказів,\~що координати\~поворотних точок\~земельної ділянки\~позивача,\~зазначені в\~первісній документації,\~є помилковими.\~Земельні ділянки,\~зазначені в\~первісній та\~наступній технічній\~документації на\~земельну ділянку\~позивача,\~є зовсім\~різними земельними\~ділянками. Так у письмовій доповіді судових дебатів (а.с.72-76 т.3) зазначала, що в силу вимог ст. 79-1 ЗК України земельні ділянки, які належать позивачу та відповідачу сформовані і є об`єктами цивільних прав та обов`язків, позивач не довів, яким чином порядок видачі державного акту відповідачеві порушує право позивача. Заявлені позовні вимоги вважає недоведеними, а відтак і безпідставним, з наступних підстав. На виконання рішення про надання [PERSON] дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,35 га (для обслуговування житловою будинку, господарських будівель - 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства 0,10 га) по [ADDRESS] , у межах села Розкішна, відповідач звернувся до землевпорядної організації ПП Умань-Земпроект з метою виготовлення Технічної документації із землеустрою щодо складання документів що посвідчують право власності на земельні ділянки. Дану Технічну документацію було погоджено з Головним управлінням Держкомзему у Київській області, про що було складено відповідний Висновок № 628/8 від 18.08.2009 року. У висновку Управління земельних ресурсів у Ставищенському районі № 1501 від 19.08.2009 року зазначено, що речові права третіх осіб на земельну ділянку відсутні. У подальшому рішенням Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області (№ 1568-05 від 17 травня 2010 року) було затверджено технічну документацію із землеустрою та вирішено передати у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,3507 га. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 198 Земельного кодексу України кадастрові зйомки це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану. Зазначала, що технічна документація відповідача містить акт погодження меж землекористування від травня 2009 року. В акті зазначено про те, що власником та суміжними землекористувачами погоджено межі землекористування [PERSON] . Акт скріплено підписами суміжних землекористувачів, в тому числі і позивача, власника. У подальшому [PERSON] отримав державний акти на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 386303 від 28.10.2010 року. Враховуючи вищезазначене, порядок безоплатної приватизації земельними ділянками первісним користувачем здійснено у відповідності до вимог земельного законодавства, що діяло на той час. Відтак немає підстав вважати, що відповідачем порушується право позивача щодо володіння, користування чи розпорядження належною йому земельною ділянкою. Доказів у перешкоджанні вільно володіти його майном позивачем до суду не надано. Крім того зазначала, що за клопотанням позивача у справі було призначено (ухвала суду від 10.0.3.2021 року) та проведено земельно-технічну експертизу за результати якої експертом було зроблено висновок про те, що межі земельних ділянок з кадастровими номерами 3224285601:01:021:0006, 3224285601:01:021:0007 згідно координат Технічної документації із землеустрою змістились від фактичних меж орієнтовно від 60,47 метрів до 250,53 метрів, тож встановити факт накладання юридичних меж земельної ділянки позивача на належну відповідачеві земельну ділянку не виявляється можливим. А твердження представника позивача про те, що з експертного висновку вбачається, що під час виготовлення технічної документації на дані земельні ділянки не вірно складено каталог координат розробником ПП «Кадастр» не відповідає дійсності, адже при проведенні експертизи перед експертом питання про правильність чи не правильність каталогу координат не ставилося. Для проведення повторної експертизи експертом було використано технічну документацію та координати зазначені в Технічній документації 2021 року, де координати, проміри, конфігурація земельної ділянки, яка зазначена у правовстановлюючому документі позивача та первинній технічній документації кардинально різняться. У зв`язку з вище викладеним вважає, що додана Технічній документація 2021 року не може слугувати належним доказом у справі, адже координат земельної ділянки, що значаться в ній є самовільно сформованими ПП «КАДАСТР`у 2021 році. Також земельна ділянка [PERSON] вже була сформована на підставі «Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки з оформлення державних актів громадянам с. Розкішна для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд та для ведення особистого селянського господарства в межах Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області», яка розроблена ПП «Кадастр» та була підставою для видачі державного акту серія ЯА №481013. Представник відповідача\~Ставищенської селищної\~ради Білоцерківського\~району Київської\~області у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, про причини неявки до суду не повідомлено. У матеріалах справи міститься заява заяву про розгляд справи за відсутності представника Ставищенської селищної ради та визнання позовних вимог повністю (а.с.226 т.1). Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, про причини неявки до суду не повідомлено. У письмових поясненнях представник Головного управління Держгеокадастру у Київській області Василенко В.О. (а.с.45-47 т.1) зазначав, що навіть після скасування державного акту на право власності на земельну ділянку відповідача (земельна ділянка з кадастровим номером 3224285601:01:021:0040) та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, не є підставами для скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 3224285601:01:021:0040 в Державному земельному кадастрі. А отже, при повторному зверненні позивача до державного кадастрового реєстратора із заявами про реєстрацію в Державному земельному кадастрі належних йому земельних ділянок, позивачем буде отримано рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з причин перетину земельних ділянок кадастровий номер 3224285601:01:021:0006 та 3224285601:01:021:0007 із земельною ділянкою з кадастровим номером 3224285601:01:021:0040. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру відбувається серед всього іншого на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до ст.107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У разі коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням обставин (п.п.4.3, 4.4 Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 №3, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 р. за № 391/17686) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками. Також, згідно ч. 12 ст. 79-1 Земельного кодексу України, межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Отже, законодавцем передбачено порядок змінений меж суміжних земельних ділянок власниками, а також дії у разі неможливості виявлення дійсних меж таких земельних ділянок. Жоден з вказаних методів не потребує скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та/або скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Експерт [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що та обставина, що земельна ділянка позивача по первісній та наступній технічній документаціях розташована в різних місцях, може бути викликана великою кількістю факторів. Можливо, при складанні первісної технічної документації не виїжджали на місцевість, можливо координати внесені неправильно. Друга технічна документація на земельну ділянку позивача складалась по фактичному використанню. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що працює інженером землевпорядником ПП «Кадастр». В 2005 році на земельну ділянку позивача розроблялась первісна технічна документація у місцевій системі координат. У 2013 році було створено земельний кадастр, і з місцевої системи координат потрібно було перевести координати в систему координат 2013 року. Леднев звертався також в 2018 році в зв`язку з відсутністю земельної ділянки в Дежземкадастрі. Технічну документацію не зареєстрували в зв`язку з накладенням на суміжну земельну ділянку. До 2013 року не було таких приладів, як зараз, для визначення координат поворотних точок земельних ділянок: визначали теодолітом та рулеткою. Зараз можна координати визначити через супутник. На місцевість, при складанні технічних документацій позивачу, виїжджали і перший і другий рази. Координати поворотних точок при складанні другої технічної документації в 2021 році на земельну ділянку позивача визначали по фактичному користуванню. Відсутня технічна можливість перевести координати з місцевої системи координат в систему координат, яка застосовується після 2013 року. Суд, заслухавши думку сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області від 16 листопада 1995 року № 42, яке було затверджено рішенням VI сесії 24 скликання Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області від 15 лютого 2003 року № 40-24, передано у приватну власність земельні ділянки, що знаходяться у користування жителів с. Розкішна Ставищенського району Київської області, у тому числі [PERSON] , загальною площею 0,30 га розташованої за адресою: [ADDRESS] , з яких 0,12 га - для обслуговування житлового будинку та 0,18 га - для ведення підсобного господарства (а.с.236-239 т.1). У 2005 році, на виконання технічного завдання № 1163 Ставищенського районного відділу земельних ресурсів на виконання робіт по земельно-кадастровій інвентаризації земель та розробки технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] , ПП «Кадастр» розроблено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки з будівництва та обслуговування жилого будинку, особистого селянського господарства в межах Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області (а.с.230-244 т.1). 23 серпня 2005 року на підставі рішення Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області 23 сесії 4 скликання № 283-04 від 22 квітня 2005 року [PERSON] були видані два державні акти на право власності на земельні ділянки розташовані по [ADDRESS] : серії ЯА № 4811013, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01105349008882, на земельну ділянку площею 0,2500 га, з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку та кадастровим номером 3224285601:01:021:0006 (а.с.10 т.1); серії ЯА № 481012, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №0110534900881, на земельну ділянку площею 0,0440 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та кадастровим номером 3224285601:01:021:0007 (а.с.11 т.1). 30.07.2018 державним кадастровим реєстратором Відділу у Ставищенському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області Капуста Л.О., за результатами розгляду заяв [PERSON] про внесення відомостей до Державного земельного кадастру від 19.07.2018 з доданими до них документами, прийнято рішення про відмову та рекомендовано виправити недоліки відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.14,16 т.1). При проведені перевірки відомостей документації із землеустрою розробленої ПП «Кадастр» та наявних даних Державного земельного кадастру виявлено перетин земельних ділянок позивача із земельною ділянкою 3224285601:01:021:0040, оскільки площа співпадає на 36,4251 відсотків та на 8,0122 відсотків (а.с.15,17 т.1). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.06.2015 № 38870588, запис про право власності 9987352 внесено 04.06.2015 державним реєстратором реєстраційної служби Ставищенського районного управління юстиції Київської області Малиш Д.В., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21967695 від 10.06.2015 16:17:08 з відкриттям розділу про об`єкт нерухомого майна 655395832242, а саме: Земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] з кадастровим номером 3224285601:01:021:0040, дата державної реєстрації земельної ділянки 28.08.2010, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1007 га, яка на праві приватної власності належить [PERSON] , на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку серія ЯК № 386303, виданий 28.08.2010 управлінням Держкомзему у Ставищенському районі Київської області (а.с.12 т.1). Рішенням 33 сесії 5 скликання Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області від 31 березня 2009\~року № 1158-05 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право громадян на земельні ділянки в межах Розкішнянської сільської ради Ставищенського району» [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку загальною площею 0,35 га, по [ADDRESS] , з них: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,25 га; для ведення особистого селянського господарства - 0,10 га (а.с.248 т.1). У 2009 році ПП «Умань-Земпроект» розроблено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів з оформленням державного акту для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спору, ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON] в межах [ADDRESS] на території Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області (а.с.246-261 т.1). Рішенням 43 сесії 5 скликання Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області від 17 травня 2010 року № 1568/05 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності [PERSON] на землю площею 0,3507 га (0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,1007 га - для ведення особистого селянського господарства) та передано відповідачу у власність зазначену земельну ділянку (а.с.261 т.1). Земельні ділянки [PERSON] розташовані за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка [PERSON] розташована за адресою: [ADDRESS] є суміжними. Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 22 травня 2018 року у задоволенні позову [PERSON] до Розкішнянської сільської ради, [PERSON] про визнання незаконними та скасування рішень сесії сільської ради, скасування державних актів на право власності на земельну ділянку та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовлено. Рішення місцевого загального суду як суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що при прийнятті оспорюваного рішення Розкішнянською сільською радою Ставищенського району Київської області були допущені порушення, які б могли бути підставою для визнання його незаконним, оскільки розпорядником земель в межах населеного пункту с. Розкішна Ставищенського району Київської області була сільська рада, а тому з нею погоджувались межі земельних ділянок, переданих у власність [PERSON] при виготовленні технічної документації за спірними державними актами (а.с.131-135 т.1). Постановою Апеляційного суду Київської області від 28 серпня 2018 року рішення Ставищенського районного суду Київської області від 22 травня 2018 року залишено без змін. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що при укладенні договору дарування між [PERSON] та [PERSON] відповідно до вимог статей\~30,\~67 ЗК України, 1990 року, останній, набувши право власності на житловий будинок [ADDRESS] 17 лютого 1998 року, набув право користування земельною ділянкою у розмірі 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку. Разом з тим право користування земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства, площею 0,10 га, якою користувався [PERSON] , в порядку статті 30\~ЗК України до позивача не перейшло, а могло бути набуто в загальному порядку, визначеному статтями 48, 56 ЗК України, 1990 року. Позивачем не надано доказів щодо передачі позивачу сільською радою вказаної земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства при набутті права власності на житловий будинок в порядку дарування у 1998 році, тому зазначена земельна ділянка була вільною. Позивач не довів, що Розкішнянська сільська рада Ставищенського району 23 серпня 2005 року передала у власність відповідачу земельну ділянку, яка уже перебувала у законному користуванні [PERSON] (а.с.18-22 т.1). Постановою 07 травня 2020 року справа № 378/138/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду рішення Ставищенського районного суду Київської області від 22 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 28 серпня 2018 року\~залишено без змін. Суд касаційної інстанції у постанові зазначав, що вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з тим, що позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами порушення його прав оспореним рішенням органу місцевого самоврядування та державними актами, виданими на ім`я відповідача, оскільки при виділенні спірних земельних ділянок у власність відповідачу, межі земельної ділянки позивача не були визначені, отже встановити, за рахунок яких земель відбулось накладення суміжних земельних ділянок, виявилось неможливим. Позивач під час розгляду справи не скористався своїм правом та не заявляв клопотання про проведення судової земельно-технічної експертизи. При цьому саме лише непогодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками не може бути підставою для визнання рішення сільської ради та державних актів недійсними. Також позивачем не надано доказів на підтвердження наявності перешкод у користуванні ним належними йому земельними ділянками, а саме: встановлення відповідачем паркану на його земельній ділянці (а.с.195-200 т.1). У висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою у цивільній справ № 378/936/19 від 30.06.2021 №13099/21-41 (а.с.13-26 т.2) зазначено наступні висновки: 1)Технічна документація із землеустрою щодо складання документів з оформлення державного акту для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON] в межах [ADDRESS] на території Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області розроблена та затверджена з порушенням вимог земельного законодавства, а саме: ст.ст. 50, 118, 183, 198, 211 Земельного кодексу України, ст. ст. 28, 29, 58 Закону України «Про землеустрій» та п. 1.16 «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі» наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 №43 «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі» (в редакції чинних на дату проведення дослідження). 2)Земельна ділянка з кадастровим номером 3224285601:01:021:0040 фактично використовується разом з земельною ділянкою з кадастровим номером 3224285601:01:021:0041, що належать гр. [PERSON] (площа згідно правовстановлюючих документів становить 0,25 га) спільна площа становить 0,3507 га, фактична площа використання земельних ділянок становить 0,3062 га, що на 0,0445 га (або на 445 кв.м.) менша ніж площа, що в сумі вказана згідно правовстановлюючих документів. Розміри відхилення фактичних меж від юридичних становить (див. Додаток №3): з північної сторони від 1.48 - 2.72 м., зі східної сторони від 1.19-2.48 м., з південної від 8.10 - 11.83 м., із західної сторони від 1.28 - 2.52 м. (Див. додаток 2 до висновку); земельні ділянки з кадастровими номерами 3224285601:01:021:0006, 3224285601:01:021:0007, які фактично використовуються гр. [PERSON] (загальна площа становить 0,2940 га), та фактична площа становить 0,2917 га, що на 0,0023 га (23 кв. м) менша ніж загальна площа відповідно до правовстановлюючих документів, проміри накладання фактичних меж земельної ділянки гр. [PERSON] на земельну ділянку гр. [PERSON] в межах від 8.50-11.31 м. (див. Додаток 5 до висновку). [PERSON] на ст. 14 висновку експерта зазначила, що 10.06.2021 під час проведення натурного обстеження об`єктів дослідження, у присутності сторін по справі [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON] ) був здійснений візуальний огляд та проведені топографо-геодезичні роботи щодо фіксування фактичних меж земельних ділянок з кадастровими номерами 3224285601:01:021:0007, 3224285601:01:021:0006 та 3224285601:01:021:0040, що знаходяться у с. Розкішна Ставищенського району Київської області та належать гр. [PERSON] та [PERSON] , згідно із матеріалами справи на підставі державних актів серія ЯА №481013, ЯА №481012 та ЯК №386303 на земельні ділянки. Межі земельних ділянок з кадастровими номерами 3224285601:01:021:0006, 3224285601:01:021:0007, згідно координат, Технічної документації із землеустрою змістились від фактичних меж орієнтовно від 60,47 метрів до 250,53 метрів (див. Додаток №4), тож встановити факт накладення юридичних меж земельних ділянок з кадастровими номерами 3224285601:01:021:0006, 3224285601:01:021:0007 на земельну ділянку з кадастровим номером 3224285601:01:021:0040 не виявляється можливо. У 2021 році ПП «Кадастр» розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства (згідно державних актів на право власності на земельну ділянку) гр. [PERSON] по [ADDRESS] (а.с.63-105 т.2). 18.10.2021 відділом у Бершадському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області здійснено державну реєстрацію земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробленої 07.10.2021 ПП Кадастр та внесено відомості про право власності [PERSON] до Поземельної книги, крім відомостей про речові права, що виникли після 1 січня 2013 року, стосовно земельної ділянки з кадастровим номером 3224285601:01:021:0006, площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] (106-108 т.2). У висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 378/936/19 від 17.08.2022 №1065/22-41 (а.с.166-173 т.2) зазначено наступні висновки: В Додатку №1 до висновку лініями червоного кольору позначені межі земельних ділянок з кадастровими номерами: 3224285601:01:021:0006, 3224285601:01:021:0007 відповідно до правовстановлюючих документів, що належить гр. [PERSON] , а малиновим кольором позначені межі земельної ділянки з кадастровим номером 3224285601:01:021:0040 відповідно до правовстановлюючих документів, що належить гр. [PERSON] . Зеленим кольором зображена площа перетину досліджуваних земельних ділянок (Площа перетину становить 0,0345 га). В Додатку №2 лініями червоним кольором позначені межі земельних ділянок з кадастровими номерами: 3224285601:01:021:0006, 3224285601:01:021:0007 відповідно до правовстановлюючих документів, що належить гр. [PERSON] , а синім кольором - фактичне користування вказаних земельних ділянок. Слід зазначити, що земельні ділянки з кадастровим номером 3224285601:01:021:0006, 3224285601:01:021:0007 фактично використовуються гр. [PERSON] , як одна ціла. Площа згідно правовстановлюючих документів становить 0,2500 га та 0,0440 га, спільна площа становить 0,2940 га, фактична площа використання земельних ділянок становить 0,2932 га, що на 0,0008 га менша ніж площа, що в сумі вказана згідно правовстановлюючих документів. Розміри відхилення фактичних меж від юридичних становить (див. Додаток №2): з північної сторони від 1,07-1,19 м, зі східної сторони від 1,03-0,08 м, з південної від 0,08-1,44 м, із західної сторони від 0,74-0,98 м. Ухвалою суду\~від 26.09.2022\~задоволено клопотання\~представника відповідача\~ [PERSON] \~-\~адвоката Колибаби\~І.О.\~та призначено\~додаткову судову\~земельно-технічну\~експертизу проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, на вирішення якої постановлене таке запитання: 1. Чи відповідає розроблена ПП «Кадастр», 2021, на земельні ділянки кадастровий номер 3224285601:01:021:0006 та 3224285601:01:021:0007 «Технічна документація із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та ведення особистого селянського господарства (згідно державних актів на право власності на земельну ділянку) [PERSON] по [ADDRESS] », т. 2 а.с.63-105, та її затвердження вимогам земельного законодавства, правовстановлюючому документу та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування? Якщо не відповідають, то в чому полягають невідповідності? (а.с.200-201 т.2). 12.12.2022 до суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Колибаби І.О. про відкликання справи без проведення додаткової експертизи та відновлення її розгляду, у зв`язку зі скрутним фінансовим становищем відповідача та неможливістю здійснити оплату за проведення експертизи (а.с.219-220 т.2). Ухвалою суду від 21.03.2023 поновлено провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні (а.с.230 т.2). Мотиви, з яких виходив суд, та застосовані норми права Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша\~статті 16 Цивільного кодексу України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Відповідно до\~статті 152 Земельного кодексу України\~держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Відповідно до частини першої\~статті 155 ЗК України\~у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Спірні правовідносини стосуються захисту права власності суміжних користувачів щодо належних їм земельних ділянок, зокрема в частині користування ними та встановленням їх меж. Вирішення спору залежить від обставин, встановлених судом. Відповідно до положень підпункту г) частини першої\~статті 91 ЗК України\~власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Частиною другою статті 103\~ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Згідно з положеннями\~статті 106\~ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Статтею 107 ЗК України\~передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Аналогічна правова позиція Верховного Суду у постанові від 01 лютого 2023 року в справі № 686/17900/19. Згідно з п. 1 частини 1\~ст. 11\~ЗК України (в\~редакції 1993\~року)\~ до\~ відання\~ районних\~Рад народних\~депутатів у\~галузі регулювання\~земельних відносин\~на їх\~території належить передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування у порядку, встановленому статтями 17 і 9 цього Кодексу. \~Положеннями ст. 17 ЗК України (в редакції 1993 року) передбачено, що передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі згідно з статтею 52 цього Кодексу; ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 цього Кодексу; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. За правилами ч. 6\~ст. 57 ЗК України\~(в редакції 1993 року) громадянам передавалася у власність земельні ділянки для індивідуального садівництва. Розмір цих ділянок не повинен перевищувати 0,12 гектара. Відповідно до ч. 2 ст. 67 ЗК України (в редакції 1993 року) розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара. Із наданої відділом у Ставищенському районі Міжрайонного управління у Ставищенському та Таращанському районах Головного управління Держгеокадастру у Київській області технічної документації із землеустрою вбачається, що у 1995 році позивачу передано у приватну власність земельну ділянку розташовану за адресою: [ADDRESS] , що знаходяться у користуванні [PERSON] , загальною площею 0,30 га, яка складалася із ріллі 0,18 га та під будівлями, чагарниками, лісами і ярами 0,12 га (а.с.237, 239 т.1). Пункт 3 Декрету КМУ «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року № 15-92 (втратив чинність 14.09.2006) передбачав, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. 1 січня 2002 року набрав чинності Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 року, згідно з абзацом другим п.1 Перехідних положень ЗК України встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Згідно зі статтями 125, 126 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положень статті 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється в т.ч. у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.\~ У 2005 році було сформовано земельні ділянки позивача, на підставі розробленої ПП «Кадастр» технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки з оформленням державних актів, а саме: на земельну ділянку з кадастровим номером 3224285601:01:021:0006 площею 0,2500 га та на земельну ділянку з кадастровим номером 3224285601:01:021:0007 площею 0,0440 га. Згідно п. 1.13. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.99 № 43 (далі Інструкція від 04.05.99 № 43) складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об`єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановних документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією. 10.01.2005 складено акт про передачу на зберігання межових знаків землевласнику [PERSON] земельної ділянки у межах Розкішнянсткої сільської ради Ставищенського району Київської області (243 т.1) та узгоджено межі землекористування із суміжними землекористувачами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , представником сільської ради (а.с.244 т.1). В акті погодження меж землекористування [PERSON] земельною ділянкою площею 0,1007 га із суміжними землекористувачами від 06.05.2009, зазначено позивача, як суміжного землекористувача від В до Г (а.с.254 т.1), що відповідає умовним позначенням на акті узгодження меж землекористування від 10.01.2005 від Д до А - землі сільської ради (а.с.244 т.1). На підтвердження передачі [PERSON] або його батьку [PERSON] сільською радою у користування земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,1000 га стороною відповідача не надано жодного доказу, зокрема відповідного рішення Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області. Як зазначав Верховний Суд у постанові від 26 листопада 2019 року у справі 902/201/19 вказано, що преюдиціальність\~\~це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Колегія суддів Апеляційного суду Київської області в справі № 378/138/18 дійшла висновку, що право користування земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства площею 0,10 га, якою користувався [PERSON] в порядку\~ст. 30 ЗК України\~до позивача [PERSON] не перейшло, а могло бути набуто в загальному порядку визначеному ст.\~48,\~56 ЗК України\~в редакції 1990 року. Однак доказів щодо передачі Розкішнянською сільською радою позивачу вказаної земельної ділянки для ведення підсобного господарства при набутті права власності на житловий будинок в порядку дарування в 1998 році позивачем суду не було надано, тому зазначена земельна ділянка була вільною (а.с.21 т.1). На момент передачі сільською радою у приватну власність позивачу [PERSON] та виготовлення документів, що підтверджують право власності на земельні ділянки по [ADDRESS] , загальною площею 0,2940 га (для обслуговування житлового будинку - 0,2500 га та для ведення особистого селянського господарства 0,0440 га) відповідач [PERSON] не являвся суміжним землекористувачем. На дату розроблення технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, виготовлення та видачі позивачу державних актів на право власності на земельну ділянку встановлені норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам у розмірах: б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара (ст. 121 ЗК України). Рішенням 6 сесії 24 скликання Розкішнінської сільської ради від 15.02.2003 затверджено рішення виконкому сільської ради від 16.11.1995 № 42, яким передано у приватну власність позивача земельну ділянку 0,30 га. Загальна площа земельних ділянок [PERSON] , згідно державних актів на право власності на земельні ділянки розроблених на підставі даних рішень сільської ради, становить 0,2940 га (а.с.10,11 т.1). Отже, загальний розмір земельних ділянок зазначений у документах, що посвідчують права власності [PERSON] менший за розмір земельної ділянки наданої йому у приватну власність та не перевищує визначених у ст. 121 ЗК України норми, а тому суд не бере до уваги доводи представника щодо невідповідності розмірів земельних ділянок позивача. Відповідно до\~статті 103 ЗК України\~власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок. Частиною першою\~статті 116 ЗК України\~визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Частиною п`ятою\~статті 116 ЗК України\~передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Перелік правових підстав припинення права користування визначено\~статтею 141 ЗК України. У статтях\~317,\~319 ЦК України\~закріплено,\~що власникові\~належать права\~володіння,\~користування та розпоряджання своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 6\~статті 118 ЗК України\~(в редакції 2009 року) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. До заяви додаються матеріали, передбачені частиною п`ятою статті 151 цього Кодексу, а також висновки конкурсної комісії (у разі відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Відповідно до частин 7 статті 118 ЗК України (в редакції 2009 року) місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються у порядку, встановленому статтею 151 цього Кодексу. Відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування згідно із своїми повноваженнями розглядає заяву (клопотання) і в тижневий строк з дня її реєстрації направляє її копії на розгляд територіальних органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів, органів містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, природоохоронних і санітарно-епідеміологічних органів, а також до відповідних територіальних органів виконавчої влади з питань лісового або водного господарства (у разі вилучення (викупу), надання, зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення чи водного фонду) (ч.7 151 ЗК України в редакції 2009 року). Після отримання висновків органів, зазначених у частині сьомій цієї статті, про можливість відведення земельної ділянки для цілей, зазначених у заяві (клопотанні), та рішення Верховної Ради України (у разі необхідності) відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування, згідно із своїми повноваженнями, у двотижневий строк розглядає матеріали вибору земельної ділянки і приймає рішення про затвердження зазначених матеріалів та надає дозвіл і вимоги на розроблення проекту відведення земельної ділянки або мотивоване рішення про відмову (ч.7 151 ЗК України в редакції 2009 року). 31.03.2009 Розкішнянською сільською радою надано відповідачу [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що право на земельну ділянку, в тому числі на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,10 га (а.с.248 т.1). Згідно ч. 10 статті 118 ЗК (в редакції 2009 року) районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. 17.05.2010 Розкішнянською сільською радою затверджено виготовлену приватним підприємством «Умань-Земпроект» технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на землю, у тому числі для ведення особистого селянського господарства площею 0,1007 га (а.с.261 т.1). За результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою встановлено, що при розробці та затвердженні технічної документації, розробленої на підставі рішення Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області від 31.03.2009 № 1158-05, порушення вимог земельного законодавства. Стаття 50\~ЗУ «Про\~землеустрій (в\~редакції 2010\~року) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 1.16. Інструкції від 04.05.99 № 43 встановлено, що технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає: - виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду; - технічне завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта; - журнал польових вимірювань (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); - кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки; - збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів; - відомість обчислення площі земельної ділянки; - відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки; - експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем. У технічній документації відсутні матеріали польових робіт, як зазначав судовий експерт, це може свідчити, що розробник не проводив кадастрову зйомку (а.с.17 т.2). Згідно ст. 198 ЗК України (в редакції 2010 року) кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану. Пунктом 1.12. Інструкції від 04.05.99 № 43 передбачено, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об`єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки. З чого вбачається, що при виготовлені технічної документації ПП «Умань-Земпроект» не виконувало роботи для визначення меж земельної ділянки [PERSON] на місцевості. Посилання представника відповідача [PERSON] адвоката Колибаби І.О. щодо наявності підпису позивача в акті погодження меж земельної ділянки площею 0,1007 га суд не бере до уваги, оскільки, у постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18) дійшов висновку, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації (Постанова ВС від 12 січня 2023 року в справі №808/5496/14). Щодо розгляду позовних вимог по суті Відповідно до\~статті 125 ЗК України\~(в редакції 2010 року) право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав, а відповідно до\~статті 126\~ЗК України (в редакції 2010 року)\~посвідчується таке право державним актом. Згідно із частиною третьою\~статті 152 ЗК України\~захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України). За положеннями\~глави 16 ЦК України\~правочин може бути визнано недійсним з підстав визначених законом. У випадку визнання недійсним правочину може бути визнано недійсними і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2\~постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ"\~виходячи з положень ст. ст.\~8,\~124 Конституції України, статей\~26,\~30,\~87-90,\~97,\~100,\~102,\~118,\~123,\~128,\~143-146,\~149,\~151,\~153-158,\~161,\~210,\~212 ЗК України, глав 27, 33, 34\~ЦК України,\~статті 15 ЦПК України,\~статті 12 ГПК України\~судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками; про визнання недійсними угод купівлі-продажу, дарування, застави, обміну, ренти земельних ділянок, договорів довічного утримання, за якими набувачеві передаються у власність земельні ділянки, укладених із порушенням встановленого законом порядку. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки (на час виникнення спірних відносин) визнавалися документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень або цивільно-правових угод. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. При цьому визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку (постанова Київського апеляційного суду від 4 вересня 2019 року\~в справі 370/27/16-ц). Статтею 152 ЗК України\~передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з частинами другою, третьою\~статті 158 ЗК України\~виключно судом вирішується земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. У зв`язку з перетином земельної ділянки відповідача із земельними ділянками позивача в внесенні відомостей до Державного земельного кадастру останньому відмовлено. Частиною 12 ст. 79-1 ЗК України передбачено, що межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до ст. 55 ЗУ «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача. У 2021 році ПП «КАДАСТР» за замовлення позивача була розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), на підставі договору № 65 на створення (передачу) проекту-технічної документації між [PERSON] та ПП «КАДАСТР» від 07.10.2021 (а.с.103 т.2). Частиною 5 ст. 105 ЗК України (в редакції 2021 року) передбачено, що місцезнаходження межових знаків у разі їх визначення або встановлення відображається у матеріалах землевпорядного проектування та геодезичних вишукувань, а також на кадастрових планах земельних ділянок. Відповідно до ч. 4 ст. 55 ЗУ «Про землеустрій» (в редакції 2021 року) технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: а) завдання на складання технічної документації із землеустрою; б) пояснювальну записку; в) матеріали топографо-геодезичних робіт; г) кадастровий план земельної ділянки; ґ) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; д) відомості про встановлені межові знаки. У роз`яснення Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 04.06.2021 №22-28-0.211-6673/2-21 «Щодо окремих питань застосування нової редакції Закону України «Про землеустрій» у реєстраційній діяльності» зазначено, що 27 травня 2021 року набув чинності Закон України від 28 квітня 2021 року № 1423-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» (далі Закон №1423), яким передбачено, зокрема, внесення низки змін до Закону України «Про землеустрій», які передбачають включення до складу різних видів документації із землеустрою замість «акту приймання-передачі межових знаків на зберігання», що складався відповідно до додатку 2 до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376 (далі Інструкція), «відомостей про встановлені межові знаки». Та звернуто увагу на те, що форма та порядок складання передбачених Законом №1423 «відомостей про встановлені межові знаки» спеціально законодавством не регламентуються. Такі відомості можуть відображаються у довільній формі, що ідентифікує місцезнаходження межових знаків та містить їх опис. Місцезнаходження межових знаків у разі їх визначення або встановлення відображається у матеріалах землевпорядного проектування та геодезичних вишукувань, а також на кадастрових планах земельних ділянок. При цьому складання «відомостей про встановлені межові знаки» за формою та порядком, що визначені Інструкцією, вимогам Закону України «Про землеустрій» в редакції Закону України № 1423 не суперечить. Також зауважено, що відповідно до абзацу одинадцятого частини першої статті 34 Закону України «Про Державний земельний кадастр» на кадастровому плані земельної ділянки відображаються відомості про встановлені межові знаки (у разі формування земельної ділянки). З чого вбачається, що така відомість не має суттєвих відмінностей у порівнянні з актом прийомки-передачі межових знаків. У ній зазначаються координати межових знаків, інформація про те, з ким межує земельна ділянка, яка відводиться, відомості про суміжних землевласників. Єдина відмінність в тому, що підписи на цьому документі суміжні землекористувачі не ставлять. В обґрунтування заперечень щодо виду технічної документації від 2021 року та не погодження фактичних меж землекористування із [PERSON] , що підтверджується відсутністю підпису відповідача як суміжного землекористувача представника адвоката Колибаби І.О. посилається на Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, яка втратила чинність. Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) затверджується: у разі передачі на підставі такої документації земельної ділянки у власність та користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування - рішенням таких органів; в інших випадках - власником (розпорядником) земельної ділянки, а щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, що перебуває у користуванні, - землекористувачем. Затверджена документація із землеустрою в електронній формі подається розробником до Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель (ч. 6 186 ЗК України). Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) згідно п. 1 розділу Х Перехідні положення ЗК України. На підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 18.10.2021 здійснена державна реєстрація земельної ділянки позивача з кадастровим номером 3224285601:01:021:0006, площею 0,2500 га (а.с.106 т.2). У матеріалах справи документальне підтвердження державної реєстрації іншої земельної ділянки позивача, відсутнє. Відповідач [PERSON] відмовився від наданого судом права проведення судової експертизи з вирішення запитання відповідності розробленої ПП «Кадастр» технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) вимогам чинного законодавства, правовстановлюючому документі (а.с.219-220 т.2). За результатами проведення судової експертизи від 30.06.2021 встановлено, що технічна документація із землеустрою [PERSON] розроблена та затверджена з порушенням вимог земельного законодавства, накладення фактичних меж на земельні ділянки позивача. У висновку експерта Вікторія Барановська зазначила, що фіксування фактичних меж земельних ділянок здійснено у присутності сторін [PERSON] та [PERSON] (зворотній бік а.с.19 т.2). Так і за результатами проведення додаткової судової експертизи встановлено перетин земельних ділянок, що відповідно до правовстановлюючих документів належать [PERSON] із земельними ділянками, що відповідно до правовстановлюючих документів належать [PERSON] (а.с.171 т.2). На момент проведення додаткової судової експертизи учасники справи були повідомлені про дату та час її проведення (а.с.134-,137 т.2), але своїм правом присутності під час її проведення скористався лише позивач [PERSON] (а.с.170 т.2). А тому суд не бере до уваги твердження сторони відповідача, що фактично визначення меж земельної ділянки, якою користувався позивач, проводилось під час експертизи виключно зі слів самого позивача, оскільки відповідачу [PERSON] було відомо про дату проведення обстеження об`єкта дослідження, проте він своїм правом суміжного користувача не скористався. Оскільки не підтверджено державної реєстрації земельної ділянки позивача з кадастровим номером 3224285601:01:021:0007 площею 0,0440 га у Державному земельному кадастрі, суд вважає доводи сторони відповідача щодо відсутності спору у зв`язку з внесенням до ДЗК та Публічної кадастрової карти відомості про земельну ділянку, що слугувало підставою звернення до суду не обґрунтованими. У п. 47-48 постанови Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі 539/5295/21 зазначено, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття такого права з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Суть державної реєстрації прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18 а також у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 925/1121/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 916/675/15, від 06 жовтня 2021 року у справі № 910/13574/20. Згідно з частиною першою\~статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд\~\~і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин першої, другої\~статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі\~статтею 16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частини першої\~статті 175 ЦПК України\~у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Згідно з пунктами 4 і 5 частини третьої\~статті 175 ЦПК України\~позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Аналіз наведеного свідчить про те, що предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові. Оскільки повноваження органів влади є законодавчо визначеними, то суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, а з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює їх правильну правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року в справі 504/2490/19. У зв`язку з тим, що право власності на земельні ділянки у [PERSON] виникло ще у 1994 році, а для приведення правовстановлюючої документації до вимог чинного законодавства перешкоджає накладення меж із земельною ділянкою відповідача, які встановлені державним кадастровим реєстратором та судовими експертизами та беручи до уваги, що під час проведення судової експертизи встановлено порушення вимог земельного законодавства при розробці та затверджені у 2010 році проекту землеустрою, на підставі якого передано суміжному землекористувачу позивача [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,1007 га, суд вбачає порушення прав позивача. Згідно з ч. 3 ст. 26 ЗУ « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Таким чином, всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Щодо судових витрат Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до статей 3, 12 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження. Незалежно від виду судочинства судовий експерт зобов`язаний, зокрема провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Частиною шостою статті 139 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Ухвалою суду від 10.03.2021 задоволено клопотання представника позивача та у справі призначено судову земельно-технічну експертизу та з питань землеустрою проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (а.с.266-267 т.1). Ухвалою суду від 07.12.2021 задоволено клопотання представника позивача та у справі призначено додаткову судову земельно-технічну експертизу та з питань землеустрою проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (а.с.130-131 т.2). У відповідності до актів здачі-приймання висновку експертів (а.с.27, 165 т.2) позивачем [PERSON] сплачено за проведення судової земельно-технічної\~експертизи та з питань землеустрою 16474,56\~грн (а.с.47\~т.3)\~та 16611,76\~грн за\~проведення додаткової судової земельно-технічної експертизи та з питань землеустрою (а.с.46 т.3), що разом становить 33086,32 грн. Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року*, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір»\~визначено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних (768,40 грн.). Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становив 1921,00 грн і від цієї суми буде розраховуватися розмір\~судового збору, то у 2019 ця сума складала 768,40 грн. Так, згідно квитанцій від 31.07.2019 та від 12.09.2019 (а.с.1, 84 т.1) позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2305,20 грн (768,40 грн*4). Положенням частин першої та другої статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі, понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню та покладаються на відповідача [PERSON] на загальну суму - 35391,52 грн. За таких обставин,

Outcome: approved