Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

Виконувач обов`язки Генерального прокурора Говда Р.М. звернувся до суду в інтересах держави з вказаним позовом, в якому просить: 1) визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] 21.09.2021; 2) припинити право власності [PERSON] на вказану квартиру, що виникло на підставі вищевказаного договору дарування; 3) скасувати державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , що виникло на підставі договору дарування укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 21.09.2021 (запис № 60492874 від 21.09.2021 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Якушевої Є.А.). В обґрунтування позову зазначив, що Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою Офісу Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №42019000000000780 від 05.04.2019 за підозрою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за ч. 5 ст. 191 КК України. 01.11.2021 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що після проведення слідчих дій за участі [PERSON] , останньою здійснено відчуження належного їй нерухомого майна. Так, 21.09.2021 за договором дарування [PERSON] відчужила на користь свого сина [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Позивач вважає, що вказаний правочин за участі [PERSON] є фіктивним, вчиненим всупереч інтересам держави та суспільства, порушує публічний порядок, оскільки такі дії вчинені одразу після того, як вона дізналася про здійснення досудового розслідування за фактом її протиправної діяльності виключно з метою уникнення арешту майна та його подальшої конфіскації. Про вказані факти, на думку позивача, свідчить те, що квартиру відчужено [PERSON] безоплатно на користь родича першого ступеню споріднення, що згідно податкового кодексу не підлягає оподаткуванню. На фіктивність правочину також вказує і та обставина, що [PERSON] і далі продовжує проживати у квартирі [ADDRESS] , яку нібито подарувала, що підтверджується в тому числі ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 09.11.2021 про застосування до неї запобіжного заходу. Ухвалою судді від 22.06.2022 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Представник позивача надіслав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , яка діє також в інтересах малолітнього [PERSON] , надала суду заяву про визнання позовних вимог, просила позов задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, справу просили розглянути за відсутності їхнього представника. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні обставини. З матеріалів справи вбачається, що Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою Офісу Генерального прокурора здійснювалося процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №42019000000000780 від 05.04.2019 за підозрою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за ч. 5 ст. 191 КК України. В рамках вказаного кримінального провадження 22.07.2021 року на підставі ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23.06.2021 проведено обшук за місцем мешкання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 21.09.2021 між [PERSON] та її малолітнім сином [PERSON] в інтересах якого діяв батько [PERSON] , було укладено договір дарування квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою С.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1143, відповідно до якого [PERSON] подарувала вищезазначену квартиру своєму малолітньому сину [PERSON] . 01.11.2021 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. 27.02.2023 між заступником Керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора Синюком А.В. та [PERSON] укладена угода про визнання винуватості в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №52022000000000456 від 30.12.2022 за підозрою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 200 КК України, яке, у свою чергу, виділене з матеріалів кримінального провадження №42019000000000780. 30.03.2023 року вироком Солом`янського районного суду м. Києва у кримінальному провадженні №52022000000000456 затверджено, зокрема, угоду про визнання винуватості, укладену 27.02.2023 між заступником Керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора Синюком А.В. та обвинуваченою [PERSON] ; останню визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 209 КК України та призначено відповідне покарання. В угоді про визнання винуватості [PERSON] беззастережно визнала свою вину в обсязі висунутого обвинувачення та зобов`язалася визнати позов виконуючого обов`язки Генерального прокурора Говди Р.М. у цивільній справі 756/4346/22 в інтересах держави до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору недійсним, припинення права та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Згідно ч. 2 ст. 182 ЦК України державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Згідно ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Outcome: approved