Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

02.05.2023 позивач [PERSON] , через свого представника, звернулася до суду із заявою до Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем\~ на час\~ відкриття спадщини.\~ Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. [INFO] помер батько позивача [PERSON] . За життя він отримав державний акт на право приватної власності на землю серія ВН 02093 виданий на підставі рішення Приборівської сільської ради 13-21 від 02.04.1994, площею 0,12 га, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №538 від 12.01.1998. Дану земельну ділянку передано для садівництва. 04.08.2008 [PERSON] розлучився зі своєю дружиною із того часу по 2015 проживав один. З 2015 року та до дня смерті разом з [PERSON] проживала дочка [PERSON] (позивач по справі), постійно доглядала за ним, так як він хворів на ідеопатичну хворобу Паркінсона 3-ї стадії (двобічний прояв, постуральна нестійкість, хворий частково може себе обслуговувати) та галюциноз (Галюциноз - це стан безперервного галюцинування з перевагою якого-небудь одного виду галюцинацій (значно рідше їхнє сполучення) при мінімальній виразності інших розладів, що виникає при ясній свідомості). Власником квартири, у якій проживав [PERSON] являється позивач відповідно до договору дарування від 17.02.2007. Таким чином, відповідно до ст. 1268 ЦК України позивач є такою, що прийняла спадщину, оскільки заяву про відмову від спадщини вона не подавала. Після смерті [PERSON] його дочка [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса з документами для оформлення спадщини, яка залишилась після смерті її батька. Однак, 13.03.2023 приватним нотаріусом Юрченко С.В. було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в тексті якої вказано, що [PERSON] не подала до приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дати смерті [PERSON] та не пред`явила жодних доказів постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вона пропустила строки встановлені для прийняття спадщини. Тому було відмовлено у видачі на ім`я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [INFO] її батька [PERSON] . Встановлення даного факту позивачу необхідно в подальшому для реалізації своїх спадкових прав. Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 03.05.2023 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Відповідачем у визначений судом строк відзиву на позов не подано, проте представник подав до суду заяву про визнання позову та просив про розгляд справи без його участі у судовому засіданні. Ухвалою суду від 01.06.2023 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, однак остання у своїй заяві просила суд про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити. Суд зауважує, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови повідомлення його належним чином про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому суд проводить розгляд справи у даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, при цьому не здійснюючи фіксацію судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 24.11.2020 (а.с. 10). За життя [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на землю серія ВН 02093 виданий на підставі рішення Приборівської сільської ради 13-21 від 02.04.1994, площею 0,12 га, яка розташована на території садівничого масиву "Турбівський" ТОВ "Аграрник", зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №538 від 12.01.1998 (а.с. 17). Дану земельну ділянку передано для садівництва. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 22) слідує, що [PERSON] розлучився зі своєю дружиною із того часу по 2015 рік проживав один. У позовній заяві зазначено, що з 2015 року та до дня смерті разом з батьком проживала дочка [PERSON] (позивач по справі), постійно доглядала за ним, так як він хворів на ідеопатичну хворобу Паркінсона 3-ї стадії (двобічний прояв, постуральна нестійкість, хворий частково може себе обслуговувати) та галюциноз (Галюциноз - це стан безперервного галюцинування з перевагою якого-небудь одного виду галюцинацій (значно рідше їхнє сполучення) при мінімальній виразності інших розладів, що виникає при ясній свідомості), що підтверджується доданими до позовної заяви довідками Кафедри неврології та нейрохірунгії ФПО Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова (а.с. 12-16). Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК від 16.05.2016 (а.с. 11) [PERSON] було встановлено ІІ групу інвалідності безтерміново. Факт проживання позивача разом зі своїм батьком [PERSON] на момент його смерті підтверджується Актом про фактичне проживання особи від 11.03.2023 (а.с. 19), в якому вказано, що [PERSON] проживала на момент смерті з батьком [PERSON] та здійснювала догляд за ним. Аналогічні відомості містить довідка видана від 11.03.2023 Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Брацлавська-62» вих. №001/23 (а.с. 20), де зазначено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на момент смерті проживав зі своєю донькою [PERSON] , та вели спільне господарство. Відповідно до довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради №63585 від 16.12.2020 (а.с. 18) слідує, що [PERSON] було знято з реєстрації за адресою [ADDRESS] , у зв`язку із смертю особи [INFO] . Згідно договору дарування частини квартири від 17.02.2007 (а.с. 9) вбачається, що батьки позивача [PERSON] та [PERSON] подарували своїй доньці [PERSON] (позивач по справі) 2/3 частин квартири [ADDRESS] . Даний договір 17.02.2007 посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Довгалюк Л.Б, зареєстровано в реєстрі за №514. Вищевказаним підтверджується, що померлий [PERSON] до моменту смерті проживав за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю дочкою [PERSON] у її квартирі. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 8) слідує, що позивач змінила своє прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ". Відповідно до ст. 1268 ЦК України позивач є такою, що прийняла спадщину, оскільки заяву про відмову від спадщини вона не подавала. Після смерті [PERSON] його дочка [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса з документами для оформлення спадщини, яка залишилась після смерті її батька. 13.03.2023 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Юрченко С.В. було видано постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії (а.с. 21), в тексті якої вказано, що [PERSON] не подала до приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня смерті [PERSON] та не пред`явила жодних доказів постійної проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вона пропустила строки встановлені для прийняття спадщини. Факт проживання [PERSON] разом зі своїм батьком [PERSON] на момент смерті останнього доводиться вищевказаними доказами, а саме: свідоцтвом про народження позивача; свідоцтвом про шлюб позивача; медичними документами кафедри неврології та нейрохірургії ФПО; свідоцтвом про смерть [PERSON] ; Державним актом на земельну ділянку; договором дарування квартири; довідкою ОСББ «Брацлавська-62»; актом про фактичне проживання особи за місцем реєстрації; довідкою Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради; свідоцтвом про розірвання шлюбу. Встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на день смерті заявнику необхідно в подальшому для реалізації своїх спадкових прав. Суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно роз`яснень викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1268, 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Але, це положення закону треба сприймати у контексті статусу спадкоємця у певні проміжки часу, оскільки редакція даної норми має широкий зміст. Якщо особи не можуть довести свої права на спадщину, то відповідні факти, з якими пов`язується виникнення права на спадкування, встановлюються судом. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст.ст. 2 та 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. Місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно з положеннями вищезазначеного закону не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. До спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Суд, оцінюючи надані заявником докази вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування факту постійного проживання разом позивача з її батьком [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини [INFO] . Представник відповідача не заперечував проти задоволення позову. Як вбачається з наданих суду доказів, позивачем, як спадкоємцем першої черги доведено факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інших належних та допустимих доказів на противагу вищезазначених висновків суду в ході судового розгляду не встановлено. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved