Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовну заяву обґрунтовано тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.03.1999. Від шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Кілька років тому сімейні відносини сторін почали погіршуватись, в них сформувались протилежні погляди на сімейне життя, сімейні цінності та виховання дітей, в результаті чого 30.08.2020 [PERSON] було подано позовну заяву про розірвання шлюбу до Шевченківського районного суду м.Києва. Згодом відповідачка подала заяву про залишення позову без розгляду, сторонам вдалося примиритися, шлюб було збережено. Проте, з моменту примирення, спосіб життя подружжя не змінився, існуючі проблеми вони не змогли подолати, сторони втратили почуття любові та взаємоповаги один до одного, шлюб носить формальний характер. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.09.2022 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 14.11.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якій представник відповідача зазначає про те, що сім`я не розпалася, сторони проживають в одному місті, а тому є всі можливості для налагодження взаємовідносин та примирення, з огляду на що просила суд надати строк на примирення тривалістю шість місяців. У відповіді на відзив, який надійшов на адресу суду 24.11.2022, позивач заперечував проти надання строку на примирення, наполягав на розірванні шлюбу. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 29 листопада 2022 року надано сторонам строк для примирення терміном на шість місяців, а саме до 29.05.2023, провадження по справі зупинено до закінчення строку для примирення. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 30 травня 2023 року поновлено провадження у вказаній справі, судове засідання призначено на 20 червня 2023 року. В судове засідання представник позивача не з`явилася, надіславши на адресу суду заяву з проханням проводити розгляд справи у відсутності позивача, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, представником відповідачки подано до суду заяву, в якій представник вказала, що відповідачка позов визнає та просить розірвати шлюб між неюта позивачем. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову з огляду на таке. Судом установлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27.03.1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського району міста Києва, про що складено відповідний актовий запис № 335, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 27.03.1999. Від шлюбу у сторін народились діти: - [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] , [INFO] . Суд зауважує, що відповідно до матеріалів справи вбачається, що позивач у справі є громадянином іноземної держави, зокрема, як вбачається із копії свідоцтва про одруження від 27.03.1999, актовий запис № 335, копії паспорту, позивач має громадянство Сполучених Штатів Америки та посвідку на постійне місце проживання в Україні. У відповідності до вищенаведеного, суд під час вирішення вищевказаної справи повинен керуватися положеннями Закону України «Про міжнародне приватне право» (далі - Закон). Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: - хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; - об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; - юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону вибір права - право учасників правовідносин визначити право якої держави підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом. Зі статті 7 Закону вбачається, що при визначенні права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України. Згідно із ст. 55 Закону право на шлюб визначається особистим законом кожної з осіб, які подали заяву про укладення шлюбу. У разі укладення шлюбу в Україні застосовуються вимоги Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Статтею 63 Закону встановлено, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до п. 11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом" передбачено, що правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються статтею 60 Закону України "Про міжнародне приватне право". Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Наприклад, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. У випадку відсутності такої ситуації - правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Наявні у справі докази об`єктивно свідчать про те, що сторони зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , шлюб укладено на території України, про що свідчать документи по справі. З урахуванням наведених обставин суд вважає, що спір підлягає вирішенню відповідно до законодавства України. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У строк, визначений судом ухвалою від 29.11.2022 примирення сторін не відбулося. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що спільне життя Позивача з Відповідачем не склалося та припинено. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Частиною 2 статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням заяви представника відповідачки, у якій вказано про визнання відповідачем позову та встановлених обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що оскільки на даний час сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, наміру зберігати сім`ю не мають, шлюб існує формально, подальше спільне життя суперечить інтересам сторін, відтак є усі підстави для розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved