Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до ПАТ «Мотор Січ», вказавши, що працював на посаді директора з управління закупівель ПАТ «Мотор Січ». Наказом від 10.03.2022 року позивача було звільнено з посади у зв?язку із втратою довіри. Не погоджуючись із зазначеним наказом. Вказуючи, що [PERSON] не віднесений до категорії працівників, що безпосередньо обслуговують грошові кошти або товарні цінності, тож він не може бути звільнений з зазначеної підстави, звільнення відбулось в період простою, позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ президента ПАТ «Мотор Січ» № 465/к від 10.03.2022 року про звільнення позивача з посади, поновити [PERSON] на посаді директора з управління закупівель ПАТ «Мотор Січ», стягнути з ПАТ «Мотор Січ» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 11.03.2022 року по дату прийняття судом рішення про поновлення на роботі. В подальшому представником позивача були уточнені позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку, а саме 09.06.2023 року представником позивача надано розрахунок середнього заробітку за період часу з 04.03.2022 року (дати звільнення) до 13.06.2023 року (дати наступного судового засідання). Ухвалою суду від 24.01.2023 року позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 175 ЦПРК України, несплатою судового збору. 03.02.2023 року представником позивача подано платіжний документ на підтвердження сплати судового збору. Ухвалою суду від 06.02.2023 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 28.02.2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти позову заперечував, вказуючи, що після початку повномасштабної військової агресії ПАТ «Мотор Січ» долучалось до виконання державного оборонного замовлення. В той же час [PERSON] виїхав за межі України, не узгодивши з керівництвом підприємства свій виїзд та не призначивши виконуючого обов`язки директора з управління закупівель, при цьому позивач мав доступ до державної таємниці, виїхав без дозволу відповідних служб, та не з`являвся на робочому місці з 04.03.2022 року. Відсутність позивача на роботі створила загрозу укладення вчасного виконання оборонного замовлення. Крім того, відповідач вказував, що 03.07.2018 року [PERSON] був укладений договір поставки з ТОВ «Вантух, за яким постачальник ТОВ «Вантух» мало поставити ПАТ «Мотор Січ» обладнання паливоміри. Водночас один з поставлених паливомірів виявився неякісним, а в ході намагань досудового врегулювання спору з`ясувались обставини, які, на переконання ПАТ «Мотор Січ» свідчили про ненадійність ТОВ «Вантух» як контрагента. Після стягнення суми збитків в судовому порядку ПАТ «Мотор Січ» в ході виконавчого провадження не змогло отримати від ТОВ «Вантух» стягнуті за рішенням суду кошти. Також відповідач вказував, що [PERSON] без укладення договіору здійснив замовлення грошових коштів та 12.06.2019 року ПАТ «Мотор Січ» перерахувало грошові кошти ТОВ «Хімпродукт», однак, замовленого товару так і не отримало. Зазначені обставини у своїй сукупності стали підставою для втрати довіри з боку керівництва ПАТ «Мотор Січ» до [PERSON] , наслідком чого стало звільнення позивача. 08.03.2023 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому висловлено незгоду з позицією відповідача, а саме зазначено, що викладені відповідачем обставини щодо укладенні договору та перерахування коштів не мають відношення до звільнення [PERSON] з посади, адже ці події стались за кілька рооків до звільнення, тож підстав для вжиття відповідного стягнення у виді звільнення за такі дії не було. Також представник позивача стверджував, що [PERSON] не виїжджав за межі України, водночас доказів цього не надав та про їх наявність не зазначив. Ухвалою суду від 06.04.2023 року закрите підготовче провадження у справі, призначено цивільну справу до розгляду. 14.04.2023 року представником позивача заявлено відвід судді, який ухвалою суду від 14.04.2023 року визнаний необґрунтованим. Ухвалою суду від 17.04.2023 року у задоволенні заяви представника позивача про відвід судді відмовлено. Ухвалою суду від 04.05.2023 року задоволено клопотання предстанвика позивача про витребування доказів. 15.05.2023 року представником відповідача направлені до суду витребувані копії документів. 09.06.2023 року представником відповідача до суду направлені довідки про середній заробіток та про посадовий оклад позивача. 09.06.2023 року представником позивача до суду направлено розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 04.03.2022 року по 13.06.2023 року. Інших заяв чи клопотань сторонами не подавалось та судом не вирішувалось. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав на зазначених у позові підставах. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що після оголошення простою по підприємству [PERSON] як директор управління мав виходити на роботу, але окремого наказу чи повідомлення про необхідність його виходу на роботу не було. При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне. Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] з 22.08.2016 року працював на посаді директора управління закупівель ПАТ «мотор Січ» та був звільнений 04.03.2022 року наказом від 10.03.2022 року. Наказом голови ради директорів ПАТ «Мотор Січ» № 62 від 01.03.2022 року у зв`язку з неможливістю забезпечити безпечні умови праці та неможливості здійснення безперервної виробничо-господарської діяльності, дією комендантської години, для працівників ПАТ «Мотор Січ» встановлено простій з 02.03.2022 року по 31.03.2022 року. Пунктом 6 зазначеного наказу визначено, що для забезпечення безперебійної роботи критично важливих ділянок начальники відділів, управлінь та служб мають наказом по підрозділах залучати працівників на роботу в період простою. Наказом президента ПАТ «Мотор Січ» № 465/к від 10.03.2022 року [PERSON] звільнено з посади директора управління закупок згідно п. 2 ст. 41 КЗпП за втрату довіри з боку власника. Як зазначено у наказі про звільнення [PERSON] в умовах воєнного часу, не узгодивши з керівництвом підприємства свій виїзд за межі міста та призначення виконуючого обов?язки директора управління закупівель, з 04.03.2022 року відсутній на роботі, що могло призвести до зриву державного оборонного замовлення. Також судом досліджені інші документи, надані відповідачем, а саме копію Положення про управління закупівель, копія договору, укладеного 03.07.2018 року між ПАТ «Мотор Січ», від імені якого діяв [PERSON] , та ТОВ «Тренд Консалт», виписки з ЄДРЮО щодо ТОВ «Тренд Консалт» та ТОВ «Вантух», копія рішення Господарського суду Закарпатської області від 03.12.2021 року. яким з ТОВ «Вантух» на користь ПАТ «Мотор Січ» стягнуто 400000 гривень компенсації за браковану продукцію за договором від 03.07.2018 року, копію постанови від 04.01.2023 року про відкриття виконавчого провадження з виконання вищевказаного рішення суду, заява [PERSON] до ТОВ «Хімпродукт Інвест» від 06.06.2019 року з проханням поставити хлорне залізо на суму 2667,72 гривні та платіжне доручення про сплату вказаної суми. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини у п. 23 рішення у справі "Проніна проти України" (Заява N 63566/00) від 18 липня 2006 року нагадав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Оцінюючи доводи відповідача щодо підстав для втрати довір`я, суд виходить з наступного. Конкретні підстави для звільнення особи мають бути зазначені у наказі про звільнення, у зв`язку з чим суд вважає, що в цьому випадку підставою для звільнення стали виїзд за межі міста без узгодження із керівництвом підприємства, непризначення тимчасово виконуючого обов`язки та відсутність на роботі з 04.03.2022 року, адже саме про це зазначено у наказів від 10.003.2022 року. Водночас, з урахуванням безумовного обов`язку суду оцінити всі аргументи сторін, які мають відношення до справи, суд виходить з наступного. З наданих відповідачем документів вбачається, що у 2018 році між ПАТ «Мотор Січ» та ТОВ Тренд Консалд» був укладений договір поставки 8 паливомірів, одного мікроперемикача та двох блоків на загальну суму 4\~131\~120 гривень. Зі змісту договору та тексту рішення суду вбачається, що постачальник виконав свої зобов`язання за договором та поставив продукцію ПАТ «Мотор Січ» у листопаді 2018 року (принаймні три паливоміра). У серпні 2019 року було виявлено порушення роботи одного з паливомірів, у зв`язку з чим він був повернутий постачальнику у жовтні 2019 року. Зміни щодо найменування та юридичної адреси підприємства-контрагента відбувались переважно у 2020 році. Однак, лише у жовтні 2021 року ПАТ «Мотор Січ» звернулось із позовом до Господарського суду Закарпатської області. Жодних претензій до [PERSON] з приводу укладеного ним договору з 2019 року, тобто з моменту виявлення однієї одиниці бракованого обладнання, з боку працедавця не було, доказів протилежного суду не надано. Також суду не надано і доказів того, що ТОВ «Хімпродукт Інвест» фактично не було поставлено ПАТ «Мотор Січ» хлорне залізо на суму 2667,72 гривні. При цьому суд враховує, що оплата зазначеної продукції була проведена 12.06.2019 року, натомість відповідачем суду не надано доказів того, що у керівництва ПАТ «Мотор Січ» з цього приводу були зауваження до [PERSON] до звернення останнім із позовом про поновлення на роботі. Так, відповідачем не надано доказів того, що за фактами укладення договору та перерахування коштів щодо [PERSON] ініціювалось чи проводилось службове розслідування або до останнього застосовувались відповідні дисциплінарні стягнення. Підсумовуючи вищевикладене, посилання відповідача на те, що підставою для втрати довір`я стали укладення договору від 03.07.2018 року та перерахування коштів без договору 12.06.2019 року, суд оцінює критично, як штучно сформовані відповідачем в обґрунтування законності звільнення позивача після подання останнім позову до суду. Оцінюючи зазначені у наказі підстави для втрати довір`я, а саме виїзд [PERSON] за межі міста, не призначення виконуючого обов`язки та не з`явлення на роботі, суд виходить з наступного. Наказом № 62 від 01.03.2022 року на підприємстві був введений режим простою. Визначення простою містить ст. 34 КЗпП, яка вказує, що простій- це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця. Таким чином, з 02.03.2022 року по 31.03.2022 року на ПАТ «Мотор Січ» був введений режим простою, тобто зупинення роботи. При цьому пунктом 3 наказу № 62 зазначено, що простій встановлений для всіх працівників підприємства, а виключення мали бути визначені окремим наказом, про що вказує п. 6 наказу № 62. Як зазначив відповідач, наказів щодо виклику [PERSON] для виконання критично важливих робіт підприємством не видавалось. Доказів того, що [PERSON] з 04.03.2022 року по 10.03.2022 року доводилось до відома необхідність виходу на роботу в період простою суду не надано, а за таких обставин невихід на роботу та непризначення виконуючого обов`язки обумовлений саме простоєм, тобто зупиненням діяльності підприємства. За відсутності у позивача підстав для неявки на роботі позивач мав розглянути питання про звільнення [PERSON] за прогул, а не за втрату довір`я. Доводи представника відповідача про те, що сам факт виїзду [PERSON] за межі м. Запоріжжя та, ймовірно, за межі України, свідчить про наявність підстав для втрати довір`я, суд оцінює критично, адже ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Доказів наявності у позивача будь-яких обмежень щодо пересування в межах України суду не представлено, як і доказів того, що він виїхав за межі України. Водночас суд зауважує, що у разі наявності у [PERSON] допуску до державної таємниці та допущення ним порушень, зокрема, невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та незабезпечення контролю за охороною державної таємниці, є підставою для притягнення його до відповідальності у порядку, передбаченому чинним законодавством, зокрема ст. 212-2 КУпАП. В цьому випадку відповідачем не надано доказів того, що [PERSON] був притягнутий до такої відповідальності чи принаймні ПАТ «Мотор Січ» було ініційовано таке притягнення до відповідальності. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність звільнення позивача за втрату довіри, адже відповідачем не доведено наявності підстав для звільненням [PERSON] з цієї причини. Оскільки суд дійшов висновку про незаконність звільненням позивача, тож вбачає підстави для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що передбачено ст. 235 ч. 2 КЗпП. Представником позивача наданий розрахунок середнього заробітку за період з 04.03.2022 року по день ухвалення судом рішення, правильність якого з урахуванням внесених представником позивача уточнень щодо заробітку за період простою відповідачем не оспорювалась, середній заробіток нарахований у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100, тож позов в цій частині також підлягає задоволенню. Також судом вирішується питання розподілу судових витрат, а саме судового збору, частина якого сплачена позивачем при зверненні до суду та має бути компенсована відповідачем, а частина за вимоги, за які позивач звільнений від сплати судового збору, має бути стягнута з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved