Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~22 грудня 2021 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення процентів за договором позики в сумі 5184, 00 доларів США. Обгрунтовуючи позов, зазначає, що 15 лютого 2021 року, між нею та відповідачем був укладено договір позики, за якими остання отримала 1800,00 доларів США, що підтверджується договором позики та розпискою. 15 листопада 2021 року, по справі №639/4094/21, ухвалено заочне рішення, яким ії позовні вимоги до боржника були задоволені частково, суд стягнув останньої на ії користь, заборгованість зі сплати процентів в період з 15 березня 2021 року по 12 червня 2021 року, в розмірі 2430,00 доларів США. В п.4 Договору зазначено, позикодавець має право на одержання від Позичальника процентів від суми позики по одній з фіксованих процентних ставок, вказаних у цьому пункті один раз на місяць на суми позики. Розмір і порядок одержання процентів, встановлюється Договором. Проценти сплачуються Позикодавцю один раз на місяць у готівковій формі до фактичної дати повернення позики по одній із фіксованих процентних ставок (з розрахунку): а) \~ \~ \~ \~1,5 % (одна ціла п`ять десятих) процентів у календарний день, за період, за яким проценти не були сплачені достроково; б) \~ \~ \~ \~20 % (двадцять) процентів на місяць, якщо проценти сплачуються достроково (наперед). Свої зобов`язання за договором позики Відповідач не виконує з 15 березня 2021 року. Вищезазначеним рішенням суду по справі №639/4094/21, заборгованість по процентам за договором позики від 15.02.21 року була стягнута за період з 15.03.21 по 12.06.21. Таким чином, станом на 22.12.21 року, заборгованість відповідача за процентами за Договором позики від 15.02.21 року, складає : -5 184,00 - (1800,00 х 1,5% х 192), Де : 1800,00 - сума позики; 1,5 % - розмір процентів відповідно до підпункту «а» пункту 5 Договору Позики 192- кількість днів прострочки зі сплати процентів, а саме: з 13.06 .21 року по 22.12.21 року. Зазначає, що 12.06.2021, нею було направлена вимога на адресу [PERSON] , згідно якої, вона вимагала у триденний строк виконати умови договору позики. Проте останньою на сьогоднішній день, свої зобов`язання за договором позики нею не виконані. На зв`язок не виходить. Посилаючись на вимоги ст..ст. 530, 533. 539, 1046, 1049 ЦК України, умови договору позики просить стягнути відповідача відповідну суму процентів. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі. Призначено судове засідання. Розггляд справи неодноразово відкладався з підстав відсутності належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи. Позивач в судове засідання на 12.06.2023 не з`явилась, Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові. Зазначив, що а даний час йому не відомо, чи направлялась вимога позивачем про повернення основної суми позики, з відповідачем спілкування не існує, умови договору позики не виконуються, сума позики та стягнуті проценти за рішенням суду не сплачені відповідачем. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце повідомлялась належним чином. Судом надсилалсиь процесуальні документи на адресу відповідача, проте були повернуті із відміткою адресат відсутній за вказаною адресою З наведених підстав, відсутністю заперечень представника позивача, суд не виходячі до нарадчої кімнати постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що\~15 лютого 2021 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник), відповідно до якого позикодавець передав у власність позичальника, а позичальник прийняв у власність готівкою 1800,00 доларів США та зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) готівкою, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику, в місті Харкові протягом трьох днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це. Позичальник свідчить, що отримав гроші готівкою від позикодавця повністю, ще до підписання Договору та отримав оригінал цього Договору та що ця позика не є цільовою. Позика надається позичальнику без визначення мети та має бути повернена позичальиком протягом трьох днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики по одній з фіксованих процентних ставок, вказаних у цьому пункті один раз на місяць на суму позики. Розмір і порядок одержання процентів, встановлюється Договором. Проценти сплачуються позикодавцю один раз на місяць у готівковій формі до фактичної дати повернення позики по одній з фіксованих процентних ставок (з розрахунку) : а) \~ \~ \~ \~1,5 % (одна ціла п`ять десятих) процента у календарний день, за період, за який проценти не були сплачені достроково; б) \~ \~ \~ \~20 % (двадцять) процентів на місяць, якщо проценти сплачуються достроково (наперед). Проценти, які сплачуються позикодавецю не є неустойкою. Позичальник має право обрати одну з фіксованих процентних ставок. Позичальник зобов`язується сплачувати на користь позикодавеця проценти один раз на місяць, починаючи з п`ятнадцятого лютого дві тисячі двадцять першого року, за однією із процентних ставок, визначених у п. 4 Договору. Проценти виплачуються на залишкову (неповернену) суму позики, не пізніше останнього числа місяця за тим за який проводиться оплата - у разі сплати процентів за умовами визначеними у підпункті а пункту 4 Договору; або до настання першого дня за який проводиться оплата в разі сплати процентів за умовами визначеними у підпункті б пункту 4 Договору. Сплата процентів повинна здійснюватися позичальником лише всією сумою за відповідний місяць й одним платежем. Якщо заборгованість позичальника по сплаті процентів за Договором складає більше 31 % (тридцяти одного) процента від суми позики, позичальник вважається таким, що порушив зобов`язання за Договором (а.с.5-7). 12 червня 2021 року позивачем надіслана вимога про сплату процентів, збитків та штрафу в загальному розмірі 6660,00 доларів США, яка виникла станом на 12.06.2021, з підстав неналежного виконання зобов`язань за договором позики (а.с.8-11). Також в червні 2021 позивач звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом про стягнення \~заборгованості за договором позики від 15.02.2021 в частині сплати процентів за період з 15.03.2021 по 12.06.2021 у розмірі 2430 доларів США, збитків в сумі 1800 доларів США, штрафу-2430 доларів США, а всього 6660 доларів США без вимоги про повернення основної частини боргу-1800 доларів США. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 листопада 2021 року по справі № 639/4094/21 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] за договором позики від 15 лютого 2021 заборгованість зі сплати процентів за період з 15.03.2021 по 12.06.2021 у розмірі 2430 ( дві тисячі чотириста тридцять) доларів США, а також понесені витрати по сплаті судового збору- 654 ( шістсот п`ятдесят чотири) грн.45 коп. В іншій частині позову [PERSON] відмовлено. Заочне ішення суду не переглядалось судом та не оскаржувалось в апеляційному порядку, набрало законної сили 20.12.2022 (а.с.14-16) Відмовляючи в задоволенні вимог в частині збитків та штрафу, суд виходив з того, що сторони погодили, що виконання позичальником своїх зобов`язань в частині повернення отриманих у позику кредитних коштів здійснюється після пред`явлення вимоги. В силу ст.. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Жодні докази\~не мають\~для суду\~заздалегідь встановленої\~сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За приписами ст.ст.\~610,\~612 ЦК України\~- порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання\~зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, невиконання або неналежне виконання зобов`язань стосується основного зобов`язання по поверненню суми боргу та передбачає одноразове стягнення штрафу, якщо зобов`язання не було виконано. Строк виконання зобов`язання по поверненню позики позивачеві не настав, а тому правових підстав для стягнення штрафу з відповідача [PERSON] суд не знаходить. Представником позивача зазначено, що рішення суду не виконано. Згідно ст.. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1\~ ст..\~1048\~ЦК України,\~позикодавець має\~право на\~одержання від\~позичальника процентів\~від суми\~позики,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються\~договором.\~Якщо договором\~не встановлений\~розмір процентів,\~їх розмір\~визначається на\~рівні облікової\~ставки Національного\~банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В силу ч.ч. 1.2 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Вдповідно до ст.. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048\~цього Кодексу. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст..\~536\~ЦК України,\~за користування\~чужими грошовими\~коштами боржник\~зобов`язаний\~сплачувати проценти,\~якщо інше\~не встановлено\~договором між\~фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У постанові від 25.05.2021 по справі № 149/1499/18 Великої Палати Верховного Суду визначено правові висновки: \~Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (частина перша\~статті 19 Конституції України). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої\~статті 3 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша\~статті 627 ЦК України). Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга та третя\~статті 6 ЦК України). Ці приписи визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором. За змістом частини третьої\~статті 6 ЦК України\~сторони у договорі на власний розсуд можуть урегулювати у договорі відносини, диспозитивно врегульовані в актах цивільного законодавства та не можуть відступати від імперативних його положень. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (абзац перший частини першої\~статі 1046 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (речення перше та друге абзацу першого частини першої\~статті 1048 ЦК України) п.п. 19-23. Як неодноразово зауважувала Велика Палата Верховного Суду, термін "користування чужими грошовими коштами" (стаття 536 ЦК України) використовується у двох ситуаціях: 1) одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; 2) прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Законодавство встановило наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (стаття 1048 ЦК України), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (стаття 625 ЦК України) (див.\~постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі N 910/10156/17\~(пункти 34, 35, 38) і від 23 травня 2018 року у справі N 910/1238/17 (пункти 6.20-6.24)). Припис абзацу другого частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (див.\~постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12\~(пункти 53-54, 90-91)). Підстав для відступу від цих висновків щодо застосування приписів\~ЦК України\~про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами немає п.п. 36,37. З системного аналізу вимог закону та правового висновку, слід зазначити, що оплата процентів за договором позики нерозривно пов`язана із строком повернення грошової суми. Відповідно до умов договору строк повернення позики не визначено, а її повернення пов`язано з вимогою позикодавця. Предметом позову по цій справі є також стягнення процентів за період з 13.06.2021 по 22.12.2021 без стягнення основної суми боргу в розмірі 1,5 % від суми позики за один день користування коштами. Згідно умов договору позики, позичальник зобов`язаний повернути суму позики протягом трьох днів с моменту пред`явлення вимоги про це позикодавцем. Як встановлено, вимога про повернення основної суми боргу не надсилалась відповідачу та не заявлялась у позовних вимогах по справ №639/4094/21 Сторонами в умовах договору визначено дві фіксовані процентні ставки: 1,5% на календарний день, за період за який не сплачено проценти достроково або 20% на місяць, якщо проценти сплачуються достроково. Позичальник має право обрати одну з фіксованих процентних ставок. Як вище зазначено, позивач, користуючись правом, обрав стягнення з відповідача процентної ставки 1.5% на календарний день, про що визначив у вимозі та заявив цю ж вимогу у позові звернувшись до суду в червня 2021 року. Загальними засадами\~цивільного законодавства\~є: 1)\~неприпустимість свавільного\~втручання у\~сферу особистого\~життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених\~Конституцією України\~та законом; 3)\~свобода договору; 4)\~свобода підприємницької\~діяльності,\~яка не\~заборонена законом; 5)\~судовий захист\~цивільного права\~та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Добросовісність (пункт 6\~статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них - правовий висновок Верховного Суду у постанові від 10.04.2019 по справі № 390/34/17. Межі здійснення цивільних прав визначені ст..13 ЦК України, відповідно до ч.ч.1-4 якої цивільні права\~особа здійснює\~у межах,\~наданих їй\~договором або\~актами цивільного\~законодавства. При\~здійсненні своїх\~прав особа\~зобов`язана\~утримуватися від\~дій,\~які могли\~б порушити\~права інших\~осіб,\~завдати шкоди\~довкіллю або\~культурній спадщині. Не\~допускаються дії\~особи,\~що вчиняються\~з наміром\~завдати шкоди\~іншій особі,\~а також\~зловживання правом\~в інших\~формах. При\~здійсненні цивільних\~прав особа\~повинна додержуватися\~моральних засад\~суспільства. В силу ч. 3 ст. 16 ЦК України, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень\~частин другої - п`ятої статті 13\~цього Кодексу. 28 квітня 2021 року ухвалено рішення Конституційним Судом України № 2-р(ІІ)/2021 по справі № 3-95/2020(193/20) щодо відповідності\~Конституції України\~(конституційності)\~ч.3 статті 13,\~ч.3 статті 16 Цивільного кодексу України. В пунктах 5.3 5.5 зазначено: Оцінюючи оспорювані приписи Кодексу в посутньому зв?язку з іншими його приписами в аспекті їх відповідності статті 41 Основного Закону України, Конституційний Суд України констатує, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу не обмежують конституційного права власника володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю з урахуванням наявних меж здійснення права власності. Конституційний Суд України виходить із того, що, здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв?язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв?язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною). Оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов?язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука „а також зловживання правом в інших формах, що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Частина третя статті 16 Кодексу надає суду можливість діяти на власний розсуд (дискреційно) щодо відмови в задоволенні позову за результатами розгляду справи по суті, тому цей припис, на думку Конституційного Суду України, не містить перешкод для судового захисту цивільного права та інтересу особи навіть у разі порушення нею частин другої п?ятої статті 13 Кодексу. З цих міркувань Конституційний Суд України вважає частину третю статті 16 Кодексу домірним засобом досягнення такої мети, як стимулювання учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав. Позивач, обираючи спосіб захисту, вимагає стягнення процентів за договором позики без пред`явлення вимоги про виконання основного зобов`язання. Суд вважає, що направивши письмову вимогу та звернувшись до суду з позовом про стягнення процентів в розмірі 2430,00 доларів США, обравши фіксовану ставку 1.5 % за календарний день, визначену договором позики за період з 15.03.2021 до 12.06.2021, фактично визначив строк правомірного користування позикою в розмірі 1800,00 доларів США. Це право було захищено судом. У відповідності до вимог законодавства та умов договору, позивач, після визначеного ним строку користування позикою, має право на стягнення процентів, відповідно до ст.. 625 ЦК України. Оцінюючи доводи позивача, умови договору, з урахуванням засад цивільного законодавства, вимог ч.3 ст. 13, ч.3 ст. 16 ЦК України, суд відмовляє в задоволенні позову. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позову, судовий збір покладається на відповідача.

Outcome: dismissed