Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом в якому, просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №304/2522123-СК від 17.05.2016 року в розмірі 15\~983,51 грн. та за кредитним договором №304/4517767-СК від 20.03.2018 року в розмірі 4609,52 грн., укладених між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] , а також судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору, що є предметом позовних вимог. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.05.2016 року та 20.03.2018 року між АТ «Таскомбанк» та відповідачем були укладені Договора про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №304/2522123-СК та №304/4517767-СК, шляхом підписання відповідачем публічної пропозиції АТ «Таскомбанк», яка розміщена на офіційному веб - сайті банку: www.tascombank.com.ua. Згідно умов вказаних договорів, строк дії Кредитного договору становить 365 днів з моменту повідомлення Банком про факт встановлення Кредитного ліміту. При цьому, після закінчення зазначеного періоду, строк дії кредитного договору автоматично пролонгується. 02.12.2021 року між АТ «Таксомбанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №НІ/11/6-Ф, у відповідності до умов якого, право вимоги за кредитними договорами №304/2522123-СК та №304/4517767-СК перейшло до ТОВ «ЄАПБ». Згідно до Додатку №2 до Договору факторингу №НІ/11/6-Ф від 02.12.2021 року, ТОВ ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №304/2522123-СК на суму 15983,51 грн., з яких: 8400,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6827,51 грн. - суми заборгованості за відсотками; 756 грн. - суми заборгованості за щомісячними процентами; за кредитним договором №304/4517767-СК на суму 4609,52 грн., з яких: 2931,63 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1677,89 грн. - суми заборгованості за відсотками, які позивач просить стягнути з відповідача, що є предметом позовних вимог. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2023 року головуючим у справі визначено суддю Черенкову Н.П. Справа отримана суддею 17.01.2023 року. Після виконання приписів ст.ст.27,187 ЦПК України, ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.01.2023 року відкрито провадження у даній справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Представник позивача до судового засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач надав заяву, в якій просив про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в частині стягнення основної суми боргу (тіло кредиту) за кредитними договорами. Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК Українифіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Встановлено, що визнання відповідачем позову в частині не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 рокуза №3477-IVзастосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи у продовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст.15\~ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою статті 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст.\~626\~Цивільного кодексу\~України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628\~Цивільного кодексу\~України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимог ст.\~638\~Цивільного кодексу\~України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст.\~639\~Цивільного кодексу\~України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч.1 ст.\~1054\~Цивільного кодексу\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частинами другою, третьою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №304/2522123-СК від 17.05.2016 року, суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 17.05.2016 року [PERSON] та складена заява - договір №304/2522123-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електричних платежів та оформлення платіжної картки (з встановленням Кредитного ліміту) Кредитна картка «Класична». Зі змісту вказаної Заяви - договору вбачається, що [PERSON] підписанням цієї Заяви - договору на відкриття поточного рахунку з використанням електричних платіжних засобів та оформлення платіжної картки: 1. Акцептує публічну пропозицію АТ «Таскомбанк, яка розміщена на сайті банку, на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і беззастережно приєднується до умов Договору. 2. Просить Банк відкрити поточний рахунок, операції за якими можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів на його ім`я та оформити платіжну картку згідно інформації, наведеної у заяві на випуск електронного платіжного засобу. 5. Підтверджує, що він ознайомлений зі змістом цієї заяви - договору, договору з усіма додатками до нього та повністю з ними згоден. Умови заяви договору та договору є зрозумілими для нього, обов`язковими для виконання та заперечення щодо них відсутні. Згідно заяви - анкети позичальника на отримання кредитного ліміту, відповідачу було видано кредитну картку «Класична» зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 8400,00 грн. З огляду на викладене, між АТ «Таскомбанк» та відповідачем був підписаний кредитний договір від 17.05.2016 року, за яким відповідачу було надано кредитну картку із встановленням відновлювального кредитного ліміту на платіжну картку. 02.12.2021 року між ТОВ «ФК «Європейька агенція з повернення боргів» та АТ «Таскомбанк» укладено Договір факторингу №НІ/11/6-ф, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «Європейьке агенція з повернення боргів» набуло право вимоги за Кредитним договором №304/2522123-СК від 17.05.2016 року. Відповідно до витягу з реєстру прав вимогу до Договору Факторингу №НІ/11/6-Ф від 02.12.2021 року ТОВ «ФК «Європейька агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до боржника [PERSON] за Кредитним договором №304/2522123-СК від 17.05.2016 року у розмірі 15983,51 грн., з яких: 8400,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6827,51 грн. - суми заборгованості за відсотками; 756 грн. - суми заборгованості за щомісячними процентами. Угода, в якій відбувається заміна однієї зі сторін, є уступкою права вимоги. Факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), у якому відбувається заміна кредитора, є різновидом таких угод. Тобто, факторинг - це комплекс кредитно-фінансових операцій з продажу боргових прав одного підприємства іншому суб`єкту-фактору за плату (Відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що факторинг є фінансовою послугою). Фактором можуть виступати банки, інвестиційні та кредитні організації, що мають ліцензію на надання кредитів іншим особам під відсотки. Поняттю продаж боргових прав тотожні поняття «продаж дебіторської заборгованості» та «продаж прав боргових вимог». Таким чином, факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України, є операцією, у якій одна сторона (фактор) передає (або зобов`язується передати) кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає (або зобов`язується відступити) факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст.\~514\~Цивільного кодексу\~України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.\~1081\~Цивільного кодексу\~України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст.\~1082\~Цивільного кодексу\~України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов`язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов`язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст.\~629\~Цивільного кодексу\~України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Разом з тим, при зверненні з даним позовом до суду, позивачем не додано належних та допустимих доказів того, що між відповідачем та АТ «Таскомбанк» було встановлено дійсний розмір відсоткової ставки, а також порядок її сплати, та розмір пені, у наданій позивачем Заяві - договору, Умов надання та обслуговування Кредитної лінії, Заяви про відкриття поточного рахунку та Заяви - анкети позичальника на отримання кредитного ліміту така інформація відсутня. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 6827,51 грн. та заборгованості за щомісячними процентами у розмірі 756,00 грн. є необгрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки у Заяві - договору, Умов надання та обслуговування Кредитної лінії, Заяви про відкриття поточного рахунку та Заяви - анкети позичальника на отримання кредитного ліміту інформація щодо встановленого розміру відсотків та щомісячних процентів відсутня. Предметом позову ТОВ "ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є стягнення заборгованості за тілом кредиту, що відповідає суті кредитних правовідносин, оскільки, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку кредитору не повернуті, а також виходячи з вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Тобто, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №304/4517767-СК від 20.03.2018 року, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 20.03.2018 року відповідач підписав заяву-договір про приєданння до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 304/4517767-СК. Підписанням вказаної заяви-договору акцептував публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», яка розміщена на офіційному веб - сайті банку: www.tascombank.com.ua. та беззастережно приєднався до умов договору. Згідно вищевказаної заяви договору, відповідачу було видано кредитну картку «Велика п`ятірка» зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 20000,00 грн. Відповідно до паспорту споживчого кредиту за карткою «Велика п`ятірка», яка підписана [PERSON] , річна процентна ставка за кредитом становить 40,43% річних. 02.12.2021 року між ТОВ «ФК «Європейька агенція з повернення боргів» та АТ «Таскомбанк» укладено Договір факторингу №НІ/11/6-ф, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «Європейьке агенція з повернення боргів» набуло право вимоги за Кредитним договором № 304/4517767-СК від 20.03.2018 року. Відповідно до витягу з реєстру прав вимогу до Договору Факторингу №НІ/11/6-Ф від 02.12.2021 року ТОВ «ФК «Європейька агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до боржника [PERSON] за Кредитним договором № 304/4517767-СК від 20.03.2018 року у розмірі 4609,52 грн., з яких: 2931,63 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1677,89 грн. - суми заборгованості за відсотками. Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач не надав своєчасно Товариству грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконав. За такого, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 4609,52 грн., з яких: 2931,63 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1677,89 грн. - суми заборгованості за відсотками. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами підлягає частковому задоволенню, ухвалюючи рішення суд присуджує до стягненню з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №304/2522123-СК від 17.05.2016 року у розмірі 8400,00 грн., що є основною сумою боргу та за кредитним договором № 304/4517767-СК від 20.03.2018 року у розмірі 4609,52 грн., з яких: 2931,63 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1677,89 грн. - суми заборгованості за відсотками. Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню 13009,52 грн., в іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). З урахуванням вищевикладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе уразі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. За приписами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем (судовий збір у розмірі 2684,00 грн.) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1695,60 грн. (13009,52 грн. х 2684,00 грн. / 20593,03 грн. = 1695,60 грн.)

Outcome: partial