Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи - Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, в якому просила: - визнати [PERSON] батьком дитини - [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини доходів щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі частини доходів щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] , трьох років, а саме до [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12.09.2020 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу сторони проживали разом, однією родиною, вели спільне господарство. 18.03.2022 року Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу, сторони помирилися та продовжували жити разом. Як вказує позивачка, після цього вона завагітніла, про що повідомила відповідача. Однак, через деякий час відповідач зник з життя позивачки, перестав цікавитися вагітністю. [INFO] народилася донька - [PERSON] , про що Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зроблено відповідний актовий запис №208. Батьком доньки записано [PERSON] , в порядку передбаченому ст. 135 СК України, оскільки під час народження дитини та реєстрації її народження у зареєстрованому шлюбі ми не перебували. Як зазначає позивачка, відповідач факт свого батьківства по відношенню до доньки не визнає та відмовляється на мирне вирішення спірних питань в органах РАЦС. Крім того відповідач відмовляється допомагати матеріально. На теперішній час позивачка не працює, оскільки доглядає за дитиною. Дані обставини стали підставою для звернення до суду. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24.03.2023 року відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 01.05.2023 року на 10год. 30хв. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01.05.2023 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 08.06.2023 року на 11год. 30хв. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, в прохальній частині позову просила розгляд справи проводити за її відсутності, не заперечувала проти винесення заочного рішення. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. До суду від представника - адвоката Стрезєва А.І. надійшла письмова заява, яка міститься в матеріалах справи, в якій позов визнав частково, також просив суд розгляд справи проводити за відсутності відповідача та його представника (арк.сп.70). Також в матеріалах справи міститься письмовий відзив на позов, в якому відповідач [PERSON] позовні вимоги в частині визнання батьківства та стягнення аліментів на дитину у розмірі частини доходів визнав в повному обсязі, щодо стягнення аліментів на утримання дружини - визнає частково у розмірі 1/8 частини доходу до досягнення дитиною трьох років (арк.сп.27-28). У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, які були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є частково обґрунтованим, є частково доказаним, тому підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено про те, що 12.09.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , яке видано Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №2081 (арк.сп.18). Судом встановлено про те, що 18.03.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , яке видано Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №64 (арк.сп.17). Судом встановлено про те, що [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , яке видано Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №208 (арк.сп.11), та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (арк.сп.12). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до правил, передбачених ст.ст.121, 122, 129 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Як вище зазначено, державна реєстрація народження доньки позивачки, здійснена відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Відповідно до роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213,215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до п.п.20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. В матеріалах справи міститься Акт судово-медичного дослідження (обстеження) №12 від 24.03.2023 року, з якого вбачається про те, що молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що громадянин [PERSON] , [INFO] , може являтися біологічним батьком дитини [PERSON] . [INFO] , з ймовірністю 99,99 %, тому, батьківство практично доведене (арк.сп.39-43). Виходячи з вищенаведеного, враховуючи докази про походження дитини від позивачки та відповідача, відсутність будь-яких заперечень зі сторони відповідача та визнання ним позовних вимог в повному обсязі, суд вважає, що позовна вимога [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи - Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання батьківства є обґрунтованою, доведеною належними доказами, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ст.134 СК України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Стосовно позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, до досягнення дитиною трьох річного віку, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на дитини відповідного віку складає: а) дітей віком до 6 років - 2 272 грн.; б) дітей віком від 6 до 18 років - 2 833 грн. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Доказів того, що у відповідача є інші утриманці та він надає матеріальне забезпечення згідно із законом іншим особам, також доказів того, що відповідач не може надавати дитині матеріальну допомогу надано не було. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст.13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч.ч. 7, 8 ст.7СКУкраїни при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, та в матеріалах справи міститься Довідка №137 від 30.05.2023 року про доходи відповідача, з якої вбачається про те, що відповідач працює лікарем з медицини невідкладних станів, та дохід за період з 01.05.2022 року по 30.04.2023 року склав 363 549,94 грн. (арк.сп.61). Положеннями статті 84 СК України передбачено право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», а саме: ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. У зв`язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивачка не має змоги працювати і утримувати себе. Відповідно до Листа №1673/03.01-01-33/42-23 від 25.04.2023 року, вбачається, що позивачка [PERSON] , станом на 24.04.2023 року у філіях Одеського обласного центру зайнятості не зареєстрована як безробітна та допомогу по безробіттю не отримує (арк.сп.54). При визначенні розміру аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд враховує, що відповідач [PERSON] буде сплачувати аліменти на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частини доходів на утримання дитини - доньки [PERSON] . Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить саме з принципу справедливості та розумності, враховуючи потреби дружини та фінансові можливості відповідача. З врахуванням вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги вимога [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи - Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про стягнення аліментів на утримання дитини, про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років підлягають частковому задоволенню. Згідно зі ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Нормами ч.1 ст.430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином враховуючи вказану норму суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача необхідно стягнути у дохід держави судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. На підставі викладеного, та

Outcome: partial