Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся [PERSON] із заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заяви зазначено, що заявнику відмовлено Золотоніським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у проведенні державної реєстрації смерті батька дружини заявника - [PERSON] , який помер [INFO] в с. Можняківка, Новопсковського району Луганської області, оскільки лікарське свідоцтво про смерть видане на тимчасово окупованій території України установами так званої «луганської народної республіки». Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно заявнику для проведення державної реєстрації його смерті компетентним органом виконавчої влади України, отримання свідоцтва про смерть встановленого державного зразку та для реалізації своїх спадкових прав. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13.06.2023 вказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено судове засідання з розгляду справи на 09 год 05 хв 14.06.2023. У судове засідання заявник не прибув, причину неявки суду не повідомив. Заінтересована особа явку свого представника у судове засідання не забезпечила, надавши перед початком судового засідання заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечує. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які заявник послалася як на підставу своїх вимог, що не заперечувалось заінтересованою особою, та підтверджено доказами, які були досліджені в судовому засіданні, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є тестем [PERSON] , [INFO] , що стверджується наступними відомостями. Згідно з даними витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00040095021 від 14.06.2023 [PERSON] 12.10.1965 зареєстрував шлюб з [PERSON] , про що Білолуцькою селищною радою Новопсковського району було зроблено відповідний актовий запис № 30. Після реєстрації шлюбу дружині присвоїно прізвище - [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00040094710 від 14.06.2023 [PERSON] народилася [INFO] в сщ. Можняківка, Новопсковського району, Ворошиловоградської області. Відомості про батька - [PERSON] , [INFO] внесені на підставі свідоцтва про шлюб від 15.11.1972 № 30, виданого Білолуцькою селищною радою. Згідно з даними свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 15.11.1972, виданого Білолуцькою селищною радою, Новопсковського району, Ворошиловоградської області, батьками [PERSON] , [INFO] зазначені: [PERSON] та [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено відповідний запис №18. Відповідно до даних паспорту серії [NUMBER] від 14.09.2016 [PERSON] [INFO] народився в с. Новобіла Новопсковського району Луганської області. Згідно з даними витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00040095321 від 14.06.2023 [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції Луганської області було зроблено відповідний актовий запис № 3. Після реєстрації шлюбу дружині присвоїно прізвище - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 26.01.1992 Білолуцькою селищною радою Новопсковського району Луганської області [PERSON] є дружиною [PERSON] . Отже, судом встановлено, що [PERSON] має право на звернення до суду з цією заявою відповідно до приписів ч.1 ст. 317 ЦПК України, що підтверджується належними та достатніми доказами, наявними в матеріалах справи. На підтвердження факту смерті заявником подано медичне свідоцтво про смерть № 361 від 15.05.2023, з якого вбачається, що [PERSON] помер [INFO] в с. Можняківка Новопсковського району таз званої «луганської народної республіки рф», що також стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.05.2023, виданим Новопсковським районним відділом запису актів громадського стану департаменту запису актів громадського стану Міністерства юстиції так званої «луганської народної республіки». Згідно з довідкою про причину смерті (форма № 106/0) № 361 від 15.05.2023, виданої Новопсковською центральною районною багатопрофільною лікарнею так званої «луганської народної республіки» [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] внаслідок хронічної недостатності кровообігу. Атеросклеротичний кардіосклероз. Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішнього переміщення особи від 17.08.2022 № 2103-7001432901 [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Новобіла Новопсковського району Луганської області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання/перебування - [ADDRESS] . Згідно з відмовою Золотоніського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області ЦМУМЮ (м.Київ) від 06.06.2023 № 477/32.8-05-06-06 [PERSON] у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі пред`явленого медичного свідоцтва про смерть № 361, виданого Новопсковською центральною районною багатопрофільною лікарнею так званої «луганської народної республіки» від 15.05.2023 відмовлено, оскільки вказаний документ не є підставою для проведення державної реєстрації смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Частиною першою статті 315 ЦПК України визначено перелік фактів, які можуть бути встановлені судом. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з ч. 2 ст. 317 ЦПК України визначено, що справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до вимог п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно з положенням ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи, а згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Згідно з ст. 1 Закону України № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»). Загальновідомою та такою, що не потребує доказування в контексті ст. 82 ЦПК України є обставина, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє по теперішній час. Відповідно до статті 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Указом Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», яким зобов`язано КМУ вжити заходів щодо припинення на окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях діяльності державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв. Законом України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII надано особливий статус територій, які не контролюють сили АТО. Згідно з цим законом в окремих районах Донецької та Луганської областей на період дії особливого порядку місцевого самоврядування діє з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ст. 2). Перелік районів і населених пунктів, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, визначений рішенням Верховної Ради України. Відповідна постанова прийнята 17 березня 2015 року. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території (ст. 1, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). За положеннями ст. 19 Конституції України та ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків. Наведені положення стосуються наявного в матеріалах справи лікарського свідоцтва про смерть № 361(форма №106/о), виданого Новопсковською центральною районною багатопрофільною лікарнею так званої «луганської народної республіки» та свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.05.2023, виданого Новопсковським районним відділом запису актів громадського стану департаменту запису актів громадського стану Міністерства юстиції так званої «луганської народної республіки». [PERSON] звернувся до Золотоніського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області ЦМУМЮ (м.Київ) з метою державної реєстрації смерті [PERSON] , [INFO] , проте у державній реєстрації смерті було відмовлено листом від 06.06.2023 № 477/32.8-05-06-06 з посиланням на те, що пред`явлена копія лікарського свідоцтва про смерть № 361, видана Новопсковською центральною районною багатопрофільною лікарнею так званої «луганської народної республіки», на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1064 від 22 серпня 2007 року. Правилами реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України № 2/5 від 18 жовтня 2000 року (з наступними змінами), визначено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Вказані нормативно-правові акти не містять спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту смерті на території бойових дій, що унеможливлює державну реєстрацію факту смерті в позасудовому порядку. Таким чином, судом встановлено, що смерть [PERSON] , [INFO] , сталася [INFO] на території села Можняківка Новопсковського району Луганської області, тобто частини України, яка розташована у районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають у тимчасовій окупації, оточені (блоковані), відповідно до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають у тимчасовій окупації, оточені (блоковані), затвердженого Наказом міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309. За змістом ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 10 травня 2001 року у справі «Cyprus v. Turkey» (заява №25781/94) ЄСПЛ вказав, що «зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів далеке від абсолютного. Для людей, які проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним від влади de facto, включаючи й їхні суди; і саме в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які стосуються сказаного, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, зокрема і цим. Думати інакше означало б зовсім позбавити людей, які проживають на цій території, всіх їхніх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, це також означало б позбавити їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать (§ 96).» При цьому, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки розуміє, що можливості збору доказів щодо факту смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Виходячи з наявних у справі доказів убачається, що реєстрація смерті [PERSON] , [INFO] , в органах реєстрації актів цивільного стану не проводилась, можливості зареєструвати смерть на підставі виданого лікарського свідоцтва про смерть у заявника немає, так як цей документ не відповідає визначеній чинним законодавством формі для проведення державної реєстрації смерті, тому відновлення порушених прав заявника не можливо в інший спосіб, як встановлення даного юридичного факту в судовому порядку. Сукупність наданих заявником доказів, досліджених та оцінених судом під час розгляду справи у взаємозв`язку з іншими доказами, свідчить про те, що [PERSON] , [INFO] , громадянин України дійсно помер [INFO] в селі Можняківка, Новопсковського району, Луганської області, Україна, у віці 84 роки, причина смерті: хронічної недостатності кровообігу. Атеросклеротичний кардіосклероз. Враховуючи те, що повномасштабна військова агресія російської федерації проти України розпочалася 24 лютого 2022 року, і наразі чинним законодавством України не встановлений порядок набрання рішенням у справах про встановлення факту смерті особи на території, на якій ведуться бойові дії законної сили, слід застосувати аналогію закону та відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України визначити, що рішення про встановлення факту смерті особи на території, де ведуться воєнні (бойові) дії/перебувають у тимчасовій окупації/оточені (блоковані), підлягає до негайного виконання. Частиною другою статті 319 ЦПК України встановлено, що рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до пункту 15 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за №719/4940, якщо державна реєстрація смерті проводиться на підставі рішення суду про оголошення особи померлою або встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, надісланого судом, свідоцтво про смерть оформлюється та видається заявнику під час його звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 5 ст. 317 ЦПК України копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

Outcome: approved