Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів. В позовній заяві посилався на те, що 12 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. було вчинено виконавчий напис № 14377 про стягнення із позивача на користь відповідача заборгованості в сумі 34239,00 грн. 14 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. було відкрито виконавче провадження № 66301801 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису. Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 29 листопада 2022 року у справі № 554/191/22, виконавчий напис № 14377 від 12 березня 2022 року було визнано таким, що не підлягає виконанню. Позивач зазначає, що кошти, які в примусовому порядку були стягнуті з нього за вказаним виконавчим написом, підлягають поверненню, як такі, що набуті відповідачем безпідставно. Відповідач ці кошти в добровільному порядку не повернув, а відтак позивач вимушений звернутися до суду із даним позовом. В рамках зазначеного виконавчого провадження із позивача було примусово стягнуто на користь відповідача суму в розмірі 33979,98 грн. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь стягнені за виконавчим написом №14377 від 12 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. грошові кошти в розмірі 33979,98 грн. Ухвалою судді Шишицького районного суду Полтавської області від 27 січня 2023 року справу передано на розгляд за підсудністю до Київського районного суду м. Полтави. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 21 лютого 2023 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні до справи не подавалися. Відповідач відзиву на позов не надав. Третя особа письмових пояснень на позовну заяву також не надала. Інші заяви або клопотання учасниками справи суду не подавалися. Суд, дослідивши докази у справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 12 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. було вчинено виконавчий напис № 14377, яким запропоновано стягнути із позивача на користь відповідача заборгованість за кредитним договором 985834569 за період з 29 січня 2021 року по 27 лютого 2021 року в загальній сумі 34239,00 грн. (а.с. 13). 27 липня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. відкрито виконавче провадження № 66301801 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису (а.с. 14). Однак, рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 29 листопада 2022 року у справі № 554/1914/22, було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 14377, вчинений 12 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 985834569 від 24 вересня 2019 року. Вказане рішення набрало законної сили 23 січня 2023 року. Згідно із ч. 4\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З огляду на викладене та відповідно до положень частини четвертої\~ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України є встановленими та не підлягають доказуванню обставини, встановлені рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 29 листопада 2022 року у справі № 554/1914/22, відповідно до якого визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 14377, вчинений 12 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 985834569 від 24 вересня 2019 року в сумі 34239,00 грн. (а.с. 11-12). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. від 31 січня 2023 року на підставі рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 29 листопада 2022 у справі №554/1914/22 виконавче провадження №66301801 закінчено. Як підтверджується довідкою Військової частини [NUMBER] , за виконавчим написом № 14377 від 12 березня 2021 року у виконавчому провадженні №66301801 (приватний виконавець Гречин Н.В.) за період з 01 січня 2022 року по 30 вересня 2022 року з грошового забезпечення [PERSON] стягнуто заборгованості в загальній сумі 33979,98 грн. (а.с. 9). Вказана обставина відповідачем не спростована. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виконавчий напис, за яким із позивача на користь відповідача в примусовому порядку були стягнуті зазначені кошти, судовим рішенням було визнано таким, що не підлягає виконанню, а відтак ці кошти набуті відповідачем безпідставно. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до частини 1\~статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або стеження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених\~ст. 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем доведено той факт, що відповідач безпідставно набув майно, а саме: кошти позивача, які були стягнуті на виконання виконавчого напису, який рішенням суду було визнано таким, що не підлягає виконанню, та зберігає їх у себе без достатньої правової підстави, а тому відповідач зобов`язаний повернути позивачу ці кошти. Відповідачем вказані обставини не спростовані доказами в розумінні положень ст.ст. 76-81 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Нормами\~статті 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом, який було визнано таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач згідно п. 13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений, відповідно при зверненні до суду судовий збір не сплатив, у зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1073 грн. 00 коп.

Outcome: approved