Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

16.01.2016 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтовано тим, що 12.02.2008 року АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № DNU0GA08441582 (далі - Договір), відповідно до умов якого позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 39 525 доларів США, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строк до 12.02.2018 року. Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з кредитним договором. Згідно з договором у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. У порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, [PERSON] свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором у [PERSON] виникла заборгованість, яка станом на 24.12.2015 року складає 167 569,02 доларів США, з яких: заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 35394,40 доларів США, 28 007,97 доларів США - заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 879,09 доларів США - заборгованість за комісії за користування кредитом, 97 107,25 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 10,87 доларів США штраф (фіксована частина), 6 169,44 доларів США - штраф (процентна складова). На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № DNU0GA08441582 від 12.02.2008 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.01.2016 року відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 04.11.2016 року за клопотанням представника відповідача Серафін Я.О. провадження по справі зупинено до набрання законної сили судовим рішення у цивільній справі №201/10818/16-ц за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним. 07.02.2023 року ухвалою судді провадження у справі поновлено. Відповідач [PERSON] 27.04.2016 року отримала копію ухвали про відкриття провадження та позову з додатками (а.с.24). Однак, заперечень проти позову не надала. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» письмово просив розглянути справу без участі представника, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Проте, про причини неявки суд не сповістила. Розгляд справи проводиться на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. У ході судового розгляду встановлено, що 12.08.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № DNU0GA08441582 (далі - Договір), відповідно до умов якого позивач надав [PERSON] грошові кошти шляхом видачі готівки через касу на строк до 12.02.2018 року на споживчі цілі в розмірі 35 700 доларів США, а також 3 825 доларів США на сплату страхових платежів, а всього 39 525 доларів США, а відповідач зобов`язалася повернути кредит до 12.02.2018 року та сплатити: відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 1 на місяць, винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 2 відсотки від суми виданого кредиту у момент його надання. Щомісяця позичальник зобов`язалася сплачувати Банку 525,76 доларів США згідно з графіком погашення кредиту. За п. 8.4. при порушенні позичальником зобов`язання з погашення кредиту, позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 0,15 відсотків від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. У п. 5.3 Договору визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором більше, ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 250 грн. + 5 відсотків від суми позову. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за Договором станом на 24.12.2015 року становить 167 569,02 доларів США, з яких: заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 35394,40 доларів США, 28 007,97 доларів США - заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 879,09 доларів США - заборгованість за комісії за користування кредитом, 97 107,25 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 10,87 доларів США штраф (фіксована частина), 6 169,44 доларів США - штраф (процентна складова) (а.с.4-7). Однак, з позову вбачається, що заборгованість за кредитом не погашена. Відповідачем заперечень щодо розрахунку позивача, а також контррозрахунку не надано, клопотання про проведення судової економічної експертизи до суду не подано. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2021 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 28.04.2022 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до АТ «КБ «ПриватБанк», третя особа: [PERSON] , про визнання кредитного договору №DNU0GA08441582 від 12.02.2008 року та визнання договору іпотеки припиненим (а.с.60-69). Розглядаючи наявність підстав вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за тілом та відсотками з [PERSON] , суд виходив з такого. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Враховуючи, що відповідач кредитні кошти отримала, та, як вбачається з матеріалів справи, частково погашала заборгованість, однак, заборгованість у зазначений в Договорі строк у повному обсязі не погасила, позов у частині стягнення з [PERSON] заборгованості за тілом кредиту, відсотками підлягає задоволенню. Розглядаючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за пенею у розмірі 97 107,25 доларів США, а також за штрафами відповідно до договору: штраф (фіксована частина) в розмірі 10,87 доларів США штраф (фіксована частина), штраф (процентна складова) у розмірі 6 169,44 доларів США, суд виходив з такого. Як встановлено судом, сторони у Договорі погодили розмір пені та штрафів за прострочення повернення коштів. Проте, суд зазначає, що згідно з положенням ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 зроблено висновок, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи викладене, суд задовольняє позов у частині стягнення з [PERSON] пені в розмірі 97 107,25 доларів США та відмовляє в частині позовних вимог про стягнення штрафів на підставі положення ст. 61 Конституції України. Оскільки вимога позивача про стягнення з [PERSON] комісії в розмірі 879,09 доларів США жодним чином у позові не обґрунтована, Договором не встановлено умов щодо стягнення з позичальника комісії, суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині. Враховуючи викладене, суд задовольняє позов АТ КБ «ПриватБанк» частково, а саме в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за тілом кредиту в розмірі 35 394,40 доларів США, заборгованості за процентами у розмірі 28 007,97 доларів США, пені в розмірі 97 107,25 доларів США. Представник позивача у позовній заяві просив суд стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за Договором з зазначенням еквіваленту у гривні. Разом з тим, у постанові від 04.07.2018 року у справі №761/12665/14-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 05.02.2020 року по справі № 750/2000/18 (провадження № 61-38514св18). Таким чином, вимоги щодо зазначення еквіваленту суми стягнення в доларах - сумі в гривні задоволенню не підлягають. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору (а.с.35) у розмірі, визначеному пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 36 729,85 грн.(106 509,62* 44 681,88/ 129 569,02). На підставі викладеного,

Outcome: partial