Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

В квітні 2023 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Янкового М.В. звернувся до суду із позовом до відповідача ТОВ «Алтєк», в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача попередню оплату в розмірі 336792,00 грн., три відсотки річних в сумі 21951,46 грн., інфляційні втрати в сумі 133254,02 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість, відповідно до якої позивач зобов`язався оплатити товар, а відповідач зобов`язався цей товар поставити. Позивач здійснив на сайті відповідача замовлення рахунками-фактурами за № 563958 та за № 563957 на придбання побутової техніки на загальну суму 384587,00 грн. Позивач 21.12.2021 року в офісі відповідача здійснив повну оплату за вказаними рахунками-фактурами шляхом внесення готівки в касу товариства, що підтверджується чеком відповідача від 21.12.2021 року № 1348173. За замовленнями № 563958 та № 563957 було визначено дату виконання - до 07.02.2022 р. (включно). Однак, відповідачем було поставлено техніку за вказаними замовленнями лише на суму 47795,00 грн. із фактично сплаченої суми за товар в розмірі 384587,00 грн. Позивач вказує, що між сторонами виникли цивільні правовідносини з купівлі-продажу товару шляхом укладення договору купівлі-продажу у спрощений спосіб, а дії сторін щодо направлення рахунку фактури № 563957 від 21.12.2021 року на оплату товару та його оплати засвідчують їх волю для настання відповідних наслідків. В зв`язку з тим, що замовлений та оплачений товар, не був поставлений позивачу, 21.02.2023 року представник позивача звернувся до відповідача із претензією про досудове врегулювання спору та повернення коштів. Однак, у відповіді на вказану претензію від 13.03.2023 року, відповідач фактично ухилився від надання запитуваної інформації та надав відповідь по замовленню № 563958, по якому спір відсутній. 31.03.2023 року представник позивача повторно звернувся до відповідача про надання інформації щодо замовлення № 563957, однак, відповідачем зазначене звернення було проігноровано. Позивач вказує, що внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з поставки товару за замовленням № 563957 від 21.12.2021 року, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість в сумі 336792,00 грн. Крім того, в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідач має сплатити на користь позивача три відсотки річних в сумі 21951,46 грн., а також інфляційні витрати в сумі 133254,02 грн. Посилаючись на викладене, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та просить стягнути із відповідача на користь позивача зазначені кошти в примусовому порядку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13.04.2023 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В травні 2023 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що між сторонами дійсно було досягнуто попередніх домовленості щодо купівлі-продажу товарів, відповідно до умов публічної оферти, що розміщені на веб-сайті відповідача. При оформленні замовлення позивач акцептував (приєднався) до вказаного договору та його положень. Відповідно до положень вказаного договору, позивачу було надано всю необхідну інформацію по продуктам, умовам оплати, поставки та сформовано замовлення № 563957 від 21.12.2021 року на 10 позицій побутової вбудованої техніки та супутніх товарів. Відповідно до положень п.п.7.3 п. 7 зазначеного договору, позивачу було запропоновано декілька варіантів оплати замовлення № 563957 від 21.12.2021 року. Відповідно до обраної клієнтом форми оплати, а саме накладений платіж, йому було доставлено три одиниці товару із вищезазначеного замовлення на загальну суму 17814,00 грн., доставка інших семи товарів за замовленням позивача з об`єктивних причини (неготовність покупця прийняти замовлення товару), була перенесена на 24.02.2022 р. Однак, в силу розгортання воєнних дій на території України, замовлення вже не могло бути виконане, у зв`язку із порушенням логістики через бойові дії безпосередньо на території місцезнаходження складського приміщення, на якому знаходився товар. Відповідач вказує, що товариство не отримувало від позивача оплати за товар відповідно до замовлення № 563957 від 21.12.2021 року, а наданий позивачем чек не відповідає нормам чинного закону та не містить всіх необхідних реквізитів, які б беззаперечно вказували на те, що кошти були передані, та, відповідно, отримані відповідачем. Наведене в сукупності свідчить про відсутність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача коштів, як попередньої оплати за вказаним замовленням, оскільки, фактично ці кошти за товар до його поставки відповідач не отримував. Крім того, позивачем при здійсненні розрахунку штрафних санкцій не було взято до уваги те, що терміни нарахування цих санкцій виникають з моменту висунення вимоги про сплату, оскільки, в договорі та/або замовленні не були передбачені терміни виконання зобов`язань. Крім того, відповідач вказує, що товар, який відповідно до бланку-замовлення повинен був бути доставлений позивачу на виконання договору, зберігався у складському приміщенні ТОВ «Алтєк» за адресою: Київська область, с. Стоянка, 21 км Житомирського шосе, 7, склад № 2, яке товариство орендувало у ТОВ «Логістик-Плюс», однак, 03.02.2022 року внаслідок потрапляння боєприпасів та їх уламків в це приміщення, останнє, було повністю знищене разом із усіма товарно-матеріальними цінностями товариства, які там зберігались, що вважається форс-мажорними обставинами, та додатково свідчить, що позовні вимоги є передчасними та, відповідно, не підлягають задоволенню. Представник позивача після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відповідь на відзив до суду не надходила. Відповідач, надіславши до суду відзив на позов, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що на сайті https://alcotec.ua/ розміщено договір публічної оферти, відповідно до умов якого за цим договором продавець з однієї сторони та будь-яка особа, яка прийняла умови даного Договору публічної оферти - Покупець, з іншої сторони, далі разом - Сторони, уклали цей Договір публічної оферти (далі - Договір), адресований необмеженому колу осіб, що є офіційною публічною пропозицією продавця укласти з Покупцями договір купівлі-продажу товарів, фотографії яких розміщені у відповідному розділі Веб-сайту https://alcotec.ua Відповідно до п. 3.1 зазначеного договору, продавець зобов`язується на умовах та в порядку, визначених цим Договором, продати Товар на основі Замовлення, оформленого Покупцем на відповідній сторінці Веб-сайту, а Покупець зобов`язується на умовах та в порядку, визначених цим Договором, придбати Товар і сплатити за нього кошти. Позивач вказує, що між ним, як фізичною особою, та відповідачем ТОВ «Алтєк» було досягнуто домовленостей щодо придбання товару, в зв`язку з чим 21.12.2021 року на сайті https://alcotec.ua/ було оформлене замовлення № 563958 на придбання товару (витяжки кухонної) на суму 29999,00 грн. Однак, на підтвердження вказаних обставин стороною позивача не було надано суду жодних доказів. Крім того, позивач вказує, що в цей же день - 21.12.2021 року, між ним, як фізичною особою, та відповідачем ТОВ «Алтєк» було досягнуто домовленостей щодо придбання товару, в зв`язку з чим 21.12.2021 року на сайті https://alcotec.ua/ було оформлене замовлення № 563957 на придбання товару на суму 354588,00 грн. Поруч із цим, із наданої позивачем на підтвердження вказаної обставини копії замовлення № 563957 від 21.12.2021 року вбачається, що покупцем товару є RD 5 STUDIO, однак, дані про продавця, а також те, що зазначений рахунок було виставлено ТОВ «Алтєк», - відсутні, та належних доказів того, що позивач має будь-яке відношення до вказаного покупця, та фактично був замовником зазначеного товару, стороною позивача суду надано не було. Також позивач вказує, що ним особисто було здійснено оплату по замовленню № 563957 від 21.12.2021 року в офісі ТОВ «Алтєк». Однак, варто вказати, що відповідно до п. 7.3 вказаного договору покупець може оплатити замовлення одним з наступних способів: 1) за допомогою банківського переказу грошей на поточний рахунок Продавця, що вказаний в рахунку, в т.ч. за допомогою Інтернет-банкінгу, спеціалізованого банківського додатку, або банківських платіжних інструментів, наприклад LiqPay (Покупець оплачує Замовлення протягом трьох днів з дати отримання рахунку в розмірі 100% передплати); 2) накладеним платежем при отриманні Замовлення в представництві служби доставки на території України чи на території іншої країни відповідно до місця здійснення замовлення Товару; 3) банківською карткою через проведення розрахункової касової операції. 4) в будь-який інший спосіб за домовленістю з продавцем. На підтвердження фактичної сплати коштів по замовленню № 563957 від 21.12.2021 року позивачем було надано суду копію чеку № 1348173 від 21.12.2021 року, однак, зазначений документ не містить встановлених законом реквізитів, в т.ч. даних щодо платника цих коштів, та отримувача, а відтак зазначений доказ при вирішенні судом даного спору до уваги не приймається, та заперечення сторони відповідача в цій частини обґрунтувань позовних вимог є слушними. Інших належних та достатніх доказів того, що між позивачем та відповідачем дійсно було укладено договір купівлі-продажу товарів, та позивачем було фактично сплачені кошти за ці товари, в т.ч. у спосіб, визначений п. 7.3 договору публічної оферти, матеріали справи не містять, та стороною позивача суду надано не було. Сторона відповідача вказувала, що заперечує факт оплати позивачем коштів за вказаним замовленням, та наданий стороною позивача доказ є недопустимим, однак, будь-яких клопотань щодо витребування належних доказів на підтвердження дійсного укладення договору між позивачем (фізичною особою) та відповідачем (юридичною особою), та фактичного перерахування позивачем коштів відповідачу, - стороною позивача в ході розгляду справи заявлено не було. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини другої статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Отже, конклюдентними діями може підтверджуватися лише укладення договору в усній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1, 2 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Стаття 638 ЦК України встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. За загальними положеннями ЦПК України, на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Наведене свідчить, що під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. В ході розгляду справи стороною позивача не доведено беззаперечними доказами факт укладення між позивачем (фізичною особою) та відповідачем (юридичною особою) договору купівлі-продажу товару за наведених в позові обставин, як і не знайшов свого підтвердження факт оплати позивачем на користь відповідача коштів в пред`явленому до стягненні розмірі, а відтак посилання сторони позивача про наявність у відповідача заборгованості є хибними, та такими, що повністю спростовуються наявними у справі доказами. Варто відзначити також і те, що не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи і посилання позивача на те, що відповідачем були порушені права позивача, як споживача, в розумінні положень вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, стороною позивача не було доведено достатніми доказами факт належного укладення між сторонами договору, фактичної сплати позивачем на користь відповідача коштів, як попередньої оплати за договором, та порушення відповідачем прав позивача, а відтак суд не вбачає законних підстав для стягнення із відповідача на користь позивача коштів в розмірі 336792,00 грн., в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Крім того, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення із відповідача на користь позивача трьох відсотків річних в сумі 21951,46 грн. та інфляційних втрат в сумі 133254,02 грн., слід також відмовити, оскільки ці вимоги є похідними від первісних позовних вимог, які, на переконання суду, є недоведеними, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Outcome: dismissed