Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Паньків П.Д., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Городенківської міської ради, звернулася до суду із позовом до [PERSON] та просить ухвалити рішення про позбавлення відповідача батьківських прав щодо дочки [PERSON] , [INFO] , синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, яким рішенням Городенківського районного суду від 24.03.2021 року розірвано. Також рішенням Городенківського районного суду від 10.02.2021 ухвалено стягувати аліменти з відповідача [PERSON] на дочку [PERSON] , [INFO] , синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідач ухиляється від сплати аліментів та заборгованість по їх виплаті становить 93025,47 гривень. Після розірвання шлюбу діти сторін залишились проживати з позивачкою у її будинку; вона самостійно їх виховує та утримує, забезпечуючи продуктами харчування, гігієнічними засобами, одягом, шкільним приладдям. Починаючи з 2015 року відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків: не цікавиться життям дітей, не відвідує їх, не виявляє бажання спілкуватися ні особисто, ні через засоби зв`язку, не надає жодної матеріальної допомоги на дітей, внаслідок чого діти не відчувають батьківської любові та турботи, не згадують батька. Позивачка ніколи не перешкоджала спілкуванню відповідача з дітьми, навпаки, завжди акцентувала увагу на необхідності такого та турботи про них зі сторони батька. За наведених обставин, вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав. Згідно повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, проведеного 20.01.2023 на підставі розпорядження керівника апарату суду № 18 від 20.01.2023, для розгляду вказаної справи визначено суддю Андріюк І.Г. Ухвалою від 06.02.2023 суддею Андріюк І.Г. справу прийнято до свого провадження та постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04.04.023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Відповідач у судові засідання 03.05.2023, 31.05.2023, 21.06.2023 не з`явився. Про дату, час і місце проведення підготовчих засідань був повідомлений належним чином, проте судові повістки повернулися із відміткою : «адресат за кордоном», «адресат відсутній за вказаною адресою». Про виклик у судові засідання на 03.05.2023, 31.05.2023 та 21.06.2023 відповідач був повідомлений через оголошення, розміщені на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України. З опублікуванням оголошень про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач про причини неявки у судові засідання суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, отже вважається таким, що не з`явився у судові засідання без поважних причин. Від служби у справах дітей Городенківської міської ради Івано-Франківської області судом 09.02.2023 отримано клопотання про розгляд справи без участі представника служби у справах дітей, висновок органу опіки та піклування підтримують у повному обсязі. Дії третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У судовому засіданні 03.05.2023, за клопотанням сторони позивача, допитано свідків [PERSON] та [PERSON] та у зв`язку неявкою відповідача розгляд справи відкладено. В подальшому, представник позивачки, 23.05.2023 року, подав заяву про проведення судового засідання за його відсутності та відсутності позивачки, просив ухвалити рішення на користь позивачки, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення у справі. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи з ухваленням, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України, заочного рішення. Відповідач не скористався правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за доцільне зазначити наступне. Згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частин першої, четвертої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Нормами статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Звернувшись до суду із позовом про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , представник позивачки посилається на те, що відповідач не виконує покладених законом на батьків обов`язків: не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх неповнолітніх дітей, не забезпечує їм необхідного догляду, повноцінного харчування, медичного догляду, належного виховання. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Такий висновок зробив Верховний Суд у справі № 522/10703/18 від 29.04.2020 року. Судом встановлено, що згідно копій свідоцтв про народження: серії [NUMBER] , виданого Воронківською сільською радою Володимирецького району Рівненської області 13.04.2009 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] ; серії [NUMBER] , виданого Воронківською сільською радою Володимирецького району Рівненської області 21.09.2010 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] ; серії [NUMBER] , виданого Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області 12.09.2017 року повторно, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . За даними довідки Поточищенського старостинського округу від 01.11.2022 №12-679, акту обстеження житлово-побутових умов №12-678 від 01.11.2022, складеного старостою Поточищенського старостинського округу Коломийського району Івано-Франківської області по [ADDRESS] зареєстровано 7 осіб: [PERSON] , [INFO] , - власниця домогосподарства, [PERSON] , [INFO] - колишній чоловік власниці домогосподарства, [PERSON] , [INFO] , - син, [PERSON] , [INFO] , - син, [PERSON] , [INFO] , - син, [PERSON] , [INFO] , - син, [PERSON] , [INFO] , - дочка. На час обстеження домогосподарства встановлено, що за вказаною адресою проживає [PERSON] [PERSON] зареєстрований, але проживає за іншою адресою у [ADDRESS] . [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані, але на даний час виїхали за кордон. [PERSON] зареєстрований, але знаходиться за кордоном близько трьох років. За даними характеристики, виданої Поточищенським старостинським округом 06.12.2022 року №12-713, [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , за вказаною адресою зареєстровано 7 осіб: [PERSON] , [INFO] , - власниця домогосподарства, [PERSON] , [INFO] - колишній чоловік власниці домогосподарства, [PERSON] , [INFO] , - син, [PERSON] , [INFO] , - син, [PERSON] , [INFO] , - син, [PERSON] , [INFO] , - син, [PERSON] , [INFO] , - дочка. За даними характеристик Поточищенського ліцею Городенківської міської ради, виданого [PERSON] , 2009 року народження, [PERSON] , 2010 року народження, [PERSON] , 2012 року народження діти характеризуються позитивно, навчаються добре. За даними КП «Городенківський некомерційний центр первинної медичної допомоги» Городенківської міської ради від 01.12.2022 №552/01-09 [PERSON] щодо стану здоров`я, амбулаторного лікування, медичного огляду його спільних з [PERSON] дітей не звертався протягом останніх двох років; станом здоров`я неповнолітніх дітей опікується мати [PERSON] . Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 10.02.2021 року ухвалено стягувати з [PERSON] аліменти на дочку [PERSON] , [INFO] , синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Згідно повідомлення начальника Городенківського ВДВС від 12.10.2022 №14057 борг [PERSON] по виконавчому листу №342/1559/20 від 18.02.2021 на 01.10.2022 складає 93025,47 гривень та рекомендовано [PERSON] звернутися до правоохоронних органів в порядку ст.164 КК України із заявою про притягнення боржника [PERSON] до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів. У судовому засіданні 03.05.2023, яке відбулося за участю представника позивачки [PERSON] , допитано свідків [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] , який є сусідом сторін у справі, повідомив, що знає [PERSON] та [PERSON] , які мають трьох неповнолітніх дітей, з часу, коли вони переїхали у село Поточище, часто спілкувалися. З 2014 року сторони не проживають разом, оскільки [PERSON] виїхав на роботу за кордон; з того часу він його не бачив та не чув, що той навідувався додому. Неповнолітніми дітьми опікується мати [PERSON] . Батько грошей на утримання дітей не надавав, також не цікавився їхнім життям, не телефонував їм, тому не вважає його хорошим батьком для своїх дітей. Також повідомив, що з початком війни в Україні мати з дітьми виїхали до Республіки Польща, де вони зараз проживають. Свідок [PERSON] , яка товаришує із старшим сином позивачки, та приїжджає до села, де проживають сторони, до своїх родичів, також повідомила, що сторони у справі мають трьох неповнолітніх дітей. На даний час позивачка з неповнолітніми дітьми виїхала до Республіки Польща, у будинку залишився проживати син позивачки від попереднього шлюбу - [PERSON] . Також повідомила, що відповідач ні дружиною, ані дітьми не цікавиться, їм не телефонує. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, якщо вони за станом свого психічного здоров`я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов`язку. Статтею 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Такий висновок має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного із батьків батьківських прав. Згідно висновку Органу опіки та піклування Городенківської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 27 січня 2023 р. № 559, орган опіки та піклування Городенківської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого по [ADDRESS] , щодо малолітніх : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , жителів [ADDRESS] . Суд звертає увагу на те, що висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав оцінюється судом як один із доказів, і суд може не погодитись з таким висновком, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини. Оскільки у судовому засіданні з`ясовано обставини, що свідчать про відсутнє, з вини батька, спілкування відповідача [PERSON] з неповнолітніми дітьми протягом тривалого часу, ненадання відповідачем доказів на підтвердження намагання встановити зв`язок з ними, та відповідно піклуватися про дітей, тому суд погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Крім цього, у висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав зазначено, що сестра відповідача - [PERSON] повідомила, що [PERSON] перебуває за кордоном та не може бути присутнім на засіданні комісії про доцільність позбавлення його батьківських прав та в майбутньому має намір оскаржувати судове рішення, наведене свідчить про поінформованість відповідача про розгляд справи про позбавлення батьківських прав у суді, проте враховує, що він жодних письмових заяв на заперечення позовних вимог не надав, що свідчить на користь його байдужого ставлення до своїх дітей та відсутність намагання налагодити контракт з ними. Також суд враховує, що відповідач тривалий час не проживає із неповнолітніми дітьми та перебуває за межами України, за твердженнями свідків не брав та не бере участі у вихованні дітей, не піклується про них, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, та розцінює це як свідому поведінку, спрямовану на ухилення від участі у житті дітей, наслідком чого є відсутність у неповнолітніх дітей батьківського піклування. Таким чином, позивачка, в інтересах якої діє її представник, на підставі належних та допустимих доказів підтвердила свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки щодо виховання дітей. Правилами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, та суд зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. На підставі викладеного, ст.ст. 150, 155, 164-166 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved