Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

Представник позивача Трун О.В., яка діє в інтересах [PERSON] , через Електронний суд звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ТОВ «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі, в обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач в період з 25.04.2018 року по 26.02.2020 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське». 26.02.2020 року позивача було звільнено з підприємства за власним бажанням. В день звільнення відповідач в повному обсязі не провів з позивачем остаточного розрахунку по заробітній платі. Враховуючи наведене, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з 25.04.2018 р. по 26.02.2020р., витребувавши від відповідача довідку про заборгованість перед позивачем по заробітній платі, з врахуванням того, що відповідач на адвокатський запит відповіді не надав. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12.05.2023 року відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву. Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача надійшла заява з проханням розглядати справу без її участі та участі позивача. Від представника відповідача [PERSON] також надійшла заява з проханням розглядати справу без його участі та винести рішення по суті справи, у відповідності до норм чинного законодавства, копія довідки про заборгованість відповідача перед позивачем. Відповідно до\~ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного: Судом встановлено,\~що позивач 25.04.2018 року був прийняти до ТОВ «Краснолиманське» прохідником підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем в шахті тимчасово. 16.07.2018 р. переведено прохідником підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем в шахті постійно, що підтверджується копією трудової книжки, копією довідки ТОВ " Краснолиманське" № 125 від 22.05.2023 року. Копією трудової книжки позивача підтверджується, що останній був звільнений з ТОВ «Краснолиманське» 26.02.2020 року на підставі наказу відповідача № 57/к від 26.02.2020 року за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію за віком. Копією довідки, наданої до суду представником відповідача № 125 від 22.05.2023 року підтверджується, що ТОВ «Краснолиманське» має перед [PERSON] заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 111181,69 грн, сума заборгованості із заробітної плати зазначена після утримань всіх обов`язкових податків та зборів. \~ \~ \~ \~Виходячи з наведеного судом достовірно встановлено, що при звільненні (26.02.2020 року) з позивачем не був проведений остаточний розрахунок належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені ст.116 КЗпП України. За приписами\~ст.47\~КЗпП (в редакції, що діяла станом на день звільнення позивача, а саме станом на 26.02.2020 року)\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1\~ст.116 КЗпП(в редакції, що діяла станом на день звільнення позивача, а саме станом на 26.02.2020 року)\~ \~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.\~Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Стаття 233 КЗпП (в редакції, що діяла до 19.07.2022 року) передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З 19.07.2022\~року\~набрали\~чинності зміни\~внесені\~в\~КЗпП Законом\~України\~«Про\~внесення змін\~до\~деяких\~законодавчих актів\~України\~щодо\~оптимізації трудових\~відносин»\~N\~2352-IX\~від\~01.07.2022\~року.\~Відповідно\~до\~ст.233\~КЗпП\~(в\~редакції,\~\~що\~діє\~після 19.07.2022\~року),\~працівник із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать йому при звільненні, має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Редакція вказаної частини набрала чинності 19.07.2022 року. Таким чином, починаючи з 19.07.2022р., у КЗпП України відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком. Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX не передбачають особливої дії норм права для зміненої ним частини другої статті 233 КЗпП України, не містять жодних застережень щодо застосування цього закону, а тому він застосовується за загальними правилами дії у часі, у просторі та на коло осіб. Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта. Враховуючи наведене, а також те, що позивач був звільнений в 2020 році та мав право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, суд вважає, що норми ст.233 КЗпП (в редакції, що діє після 19.07.2022 року) не розповсюджуються на нього.Таким чином, суд вважає, що позивач своєчасно звернувся до суду з вказаним позовом і строки звернення до суду з цим позовом ним не порушені. Враховуючи наведене, законодавчі приписи та встановлені обставини спірних правовідносин, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що станом на дату розгляду справи 22.06.2023 р. відповідач має перед позивачем заборгованість із заробітної плати в сумі 111181,69 грн. станом на 22.05.2023 року, і тому вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 п.1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~позивач при зверненні до суду з вказаним позовом був звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ЗУ «Про судовий збір», станом на день звернення позивачем до суду (станом на 08.05.2023 року), за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою підлягав сплаті судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1073,60грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (13420,00 грн). Таким чином за подання цього позову до суду позивач повинен був сплатити судовий збір в розмірі 1111,81 грн, але відповідно до п.2 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору позивач звільнений. Враховуючи наведене та правила\~ст.141 ЦПК України, сума в розмірі 1111,81 грн (судовий збір за заявлену вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Підстав для застосування вимог ч.1 ст.142 ЦПК України суд не вбачає, оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті не надав заяву про визнання позовних вимог (в матеріалах справи міститься лише заява відповідача від 22.05.2023 року, в якій він просив розглядати справу без участі представника відповідача та просив винести рішення по суті справи у відповідності до норм чинного законодавства). Згідно п.2 ч.1\~ст.430 ЦПК України\~рішення суду в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, підлягає негайному виконанню. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення суду в частини стягнення заробітної плати за один місяць.

Outcome: approved