Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначив, що 16.02.2021 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області було видано судовий наказ про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини заробітної плати ( доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 15.02.2021 року і до досягнення сином повноліття. Після видачі судом судового наказу, змінилися обставини, які впливають на його матеріальне становище. Так, починаючи з 2018 року він мешкає у шлюбі з новою дружиною- [PERSON] , яка має двох неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу, 2007 та 2009 року народження. Крім того, зросли його витрати на трьох неповнолітніх дітей- одного власного та двох прийомних, також він несе витрати на одяг, харчування, ліки, навчання дітей, сплату комунальних послуг, а тому його майновий стан значно погіршився, що є підставою для зміни способу стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 182 СК України, суд може змінити розмір аліментів, шляхом зміни способу їх стягнення, що в даному випадку буде відповідати інтересам і його дитини та колишньої дружини, бо він має мінливий дохід, це не буде зменшенням розміру аліментів на утримання сина, [INFO] , а дитина буде мати гарантований щомісячний дохід. Просив змінити спосіб стягнутих з нього на утримання сина аліментів з частини заробітку ( дохода) на тверду грошову суму 5000 грн. щомісячно. Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.04.2023 року по справі відкрито провадження, визначено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Відповідачка [PERSON] та її представник- адвокат Прядко Д.В. до суду не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи, повідомлені належним чином. Враховуючи вказане вище, суд вважає за можливе ухвалити по справі рішення у відсутності позивача, відповідача та представника відповідача. Представник позивача [PERSON] - адвокат Машошина А.О. у судовому засіданні позов підтримала з підстав, які зазначені у позовній заяві. Крім того, суду пояснила, що позивач обізнаний про день, час та місце розгляду справи судом. Позовні вимоги позивача обґрунтовано тим, що зміна способу стягнення аліментів з частини заробітку ( доходу) позивача на тверду грошову суму у розмірі 5000 грн. є наслідком зміни обставин, які впливають на матеріальне становище позивача: він вдруге одружився, виховує та утримує двох дітей своєї теперішньої дружини від першого шлюбу, які ним не всиновлені, має мінливий та не постійний дохід, бо змінює місця роботи. Довідку щодо доходів, позивач отримати не зміг. Також позивач перебуває у зоні активних бойових дій, він є військовослужбовцем, довідки про доходи, про утримані чи не утримані аліменти, представнику не надав. Просила задовольнити позовні вимоги, бо права дитини не будуть порушені, якщо буде змінено спосіб стягнення аліментів на тверду грошову суму, така сума буде вище, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. 31.05.2023 року до суду надійшов відзив на позов від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Прядко Д.В., у якому адвокат зазначив, що сторона відповідача категорично заперечує проти задоволення позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів. Судовим наказом Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16.02.2021 року, з [PERSON] на користь [PERSON] , було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку ( доходу). Позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів з частини заробітку (доходу) на тверду грошову суму 5000 грн., що є фактично зменшенням розміру аліментів. Крім того, позивач не надав суду жодного доказу, що він усиновив двох неповнолітніх дітей теперішньої дружини, яких, як зазначив у позові, утримує, як і доказів зміни свого майнового стану та будь-якої довідки про розмір отриманих ним доходів. Оскільки позовні вимоги є незаконними, просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивачу. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представник позивача, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши подані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 16.02.2021 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини заробітної плати ( доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 15.02.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ст.180 СК України на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження, що відбувається за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13). Зокрема, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати обставини, зазначені в ч.1 ст.182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Також згідно з статтею 8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України). Як вбачається з позовної заяви позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів з 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) на тверду грошову суму- 5000 грн. При цьому позивач [PERSON] - платник аліментів, обґрунтував свої вимоги положеннями ч.1 ст.182, ст.. 192, 182-184 СК України. Частиною третьою ст.181 СК України, якою суд керується при вирішенні спору по справі, у чинній редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017 року, право вибору способу стягнення аліментів надано лише тому з батьків, з ким проживає дитина, а визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів може бути змінений лише за позовом одержувача аліментів. Стаття 192 СК України передбачає можливість зміни лише розміру аліментів, а не способу їх стягнення. Вимогою верховенства права є дотримання принципу юридичної визначеності, що обумовлює однакове застосування норми права, недопущення можливостей для її довільного трактування. Юридична визначеність норми права є ключовою умовою забезпечення кожному ефективного судового захисту незалежним судом. Закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля. Норма закону, що викладена у ч.3 ст.181 СК України передбачає, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Тобто, платник аліментів не наділений правом змінювати спосіб стягнення, таке право має одержувач аліментів. Так само норма закону, що викладена у ч.1 ст.184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто, правом подати заяву, якою визначити спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, наділений одержувач аліментів, а не платник аліментів. І так само платник аліментів не наділений правом змінювати цей спосіб отримання аліментів, визначений отримувачем аліментів, в даному випадку матір`ю дитини [PERSON] . На думку суду, вищевикладені норми статей Сімейного кодексу України чітко сформульовані і не передбачають довільного трактування так, як їх трактує позивач - платник аліментів. У судовому засіданні оголошено відзив на позов представника відповідача [PERSON] - адвоката Прядко Д.В., з якого вбачається, що відповідачка, як одержувач аліментів, категорично не погоджується на зміну способу їх стягнення, заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Суд зазначає, що позивач, як платник аліментів, має право звертатися з позовом про зміну розміру стягнутих рішенням суду аліментів, але в межах визначеного таким рішенням способу їх стягнення. Крім того, позивач фактично мав намір змінити спосіб стягнення аліментів, посилаючись на зміну свого сімейного стану - повторне одруження, перебування на утриманні двох неповнолітніх дітей другої дружини, проте не довів обставин, на які він посилався як на обґрунтування своїх вимог. Як зазначив Верховний Суд у постановах від 28 травня 2021 року по справі №715/2073/20, від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 зміна сімейного стану - повторне одруження, наявність у дружини двох неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Так, позивачем не надано жодного доказу, що дружина [PERSON] та її діти від попереднього шлюбу: [PERSON] та [PERSON] , перебувають на його утриманні. Також варто зазначити, що позивач ухилився від надання суду будь-яких доказів щодо зміни його матеріального становища, не надав суду довідку про свої доходи та доходи дружини, а доводи позивача, викладені у позові та доводи представника позивача- адвоката Машошиної А.О. у судовому засіданні щодо вказаних обставин, жодними доказами не підтверджено. Крім того, у постанові від 05 лютого 2020 року у справі №664/252/19 Верховний Суд зазначив, що батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов для проживання розвитку дитини, оскільки він не є непрацездатною особою. Такий висновок повною мірою відповідає інтересам дитини та захищає її права. З огляду на вказане вище, суд дійшов до переконання про відсутність підстав для зміни способу стягнення аліментів, визначених судовим наказом Бердянського міськрайсуду Запорізької області від 16.02.2021 року на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки питання зміни способу стягнення аліментів є виключним правом їх одержувача, а тому у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed