Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

19 травня 2023 року позивач звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з РУ ім. Фрунзе треста «Ленінруда» на посаді ремонтника колій, правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», де 01.02.1964 р. він зазнав нещасного випадку на виробництві, що підтверджується Актом форми Н-1 № 11 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 05.02.1964 р. та трудовою книжкою позивача. Так відповідно до п. 14 Акту форми Н-1 № 11 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 05.02.1964 р., нещасний випадок стався з позивачем з причин грубого порушення правил техніки безпеки позивачем та слабкої трудової дисципліни. У зв`язку із отриманням виробничої травми позивач 06.01.1993 р. первинно пройшов огляд ЛТЕК, за яким йому було встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 20% безстроково за трудовим каліцтвом. Крім того позивач, перебуваючи в трудових відносинах з РУ ім. Фрунзе треста «Ленінруда», РУ ім. XX Партз`їзду треста «Ленінруда», АТ «Суха Балка» ш. ім. Фрунзе на посаді лаборанта-вибуховика у період з 29.08.1989 р. по 23.07.1997 р., працював у шкідливих умовах праці з вини таких підприємств, правозаступником яких є ПрАТ «Суха Балка», внаслідок чого отримав хронічне проф. захворювання з діагнозом: ТНТ катаракта обох очей, що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання від 30.06.1997 р. та трудовою книжкою. Так відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 30.06.1997 р. професійне захворювання [PERSON] виникло з причин: здійснення зарядних робіт вручну в напівзамкнутих забоях при неможливості організації в них достатнього провітрювання; неможливість встановлення та закріплення капсулів-детонаторів в патронах ВВ захищеними руками; відсутність несприймаючого ТНТ спецодягу. У зв`язку із отриманням такого профзахворювання позивач 22.12.1997 р. первинно пройшов огляд ЛТЕК, за яким йому було встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 5% за професійним захворюванням. Потім 02.12.1998 р. через отримання професійного захворювання він повторно пройшов огляд ЛТЕК, за яким йому було встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 5% за професійним захворюванням. Також він 08.12.1999 р. знову пройшов огляд ЛТЕК, за яким йому було встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 5% за профзахворюванням. Згодом він 24.03.2004 р. у зв`язку із значним погіршенням стану здоров`я через отримане профзахворювання та нещасний випадок на виробництві пройшов повторно огляд ЛТЕК, за яким йому було встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 55% безстроково та встановлено ІІІ групу інвалідності. Зазначав, що через отриманні профзахворювання та нещасний випадок, які стались з вини підприємств, правонаступником яких є відповідач, позивач змушений постійно звертатись до медичних закладів, проводити реабілітацію, проходити періодичне лікування. За таких обставин саме відповідачем позивачу повинна бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання ПрАТ «Суха Балка» вимог законодавства щодо створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача хронічних професійних захворювань та призвело до трудового каліцтва. Отже, позивач при визначенні розміру моральної шкоди виходить в розміру мінімальної зарплати на 1 січня 2023 року, практики Верховного Суду та оцінює завдану йому моральну шкоду в сумі 294800 грн., що дорівнює 44 місячним розмірам мінімальної заробітної плати на 2023 рік, що буде відповідати принципу розумності, виваженості та справедливості. На підставі переліченого просив суд стягнути з ПрАТ «Суха Балка» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкоджень здоров`я, 294800 грн. без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів чи платежів. Представник відповідача, адвокат Заклецький В. В., не визнаючи заявлені позовні вимоги, подав до суду відзив на позов [PERSON] , в якому вказував, що робота на гірничодобувному підприємстві обумовлена наявністю шкідливих виробничих факторів, усунути які неможливо з об`єктивних причин, порядок та вимоги щодо роботи в шкідливих умовах регламентовані законодавчо і компенсуються пільгами. При укладенні трудового договору позивача було ознайомлено з умовами праці та наявністю на робочому місці небезпечних та шкідливих виробничих факторів, тому позивач свідомо прийняв такі умови праці, усвідомлюючи можливу шкоду його здоров`ю. Відповідач технологію виробництва не порушував. Зазначав, що нещасний випадок на виробництві від 01.02.1964 року стався із позивачем, зокрема, через грубе порушення ним правил техніки безпеки, тому й відповідальність покладається на самого працівника. Підтверджував, що загальний стаж роботи позивача на ПрАТ «Суха Балка» становить 39 років, однак заперечував провину ПрАТ «Суха Балка» в отриманні позивачем трудового каліцтва та професійного захворювання. Додавав, що матеріали справи не містять доказів отримання позивачем моральних страждань від трудового каліцтва та професійного захворювання. Отже, вимоги позивача про стягнення в рахунок відшкодування моральних страждань 294800 грн. без відрахування з цієї суми податку на доходи з фізичних осіб позивачем недоведені та безпідставні. На підставі викладеного просив суд в задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Ухвалою суду від 22 травня 2023 року при відкритті провадження у справі судом було визначено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Позивач, [PERSON] , подав суду клопотання про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін за наявними матеріалами. Представники ПрАТ «Суха Балка» не заперечували проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом було встановлено, що [PERSON] працював з 02.12.1963 р. по 31.12.1987 р. в Рудоуправлінні імені Фрунзе треста «Ленінруда» у шахті імені Фрунзе, після чого був звільнений по переводу до Рудоуправлінні імені ХХ партз`їзду, яке було перейменовано у 1991 році в рудник «Суха Балка», де він працював у шахті імені Фрунзе з 01.01.1988 р. по 01.12.2002 р. звідки був звільнений через вихід на пенсію за віком, що підтверджується копією трудової книжки позивача, [PERSON] . Відповідно до Акту про нещасний випадок на виробництві від 5 лютого 1964 року, складеного на Рудоуправлінні імені Фрунзе треста «Ленінруда», встановлено отримання позивачем, [PERSON] , який працював ремонтником шляхів, трудового каліцтва внаслідок травмування лівої руки позивача через нещасний випадок на виробництві, який стався з ним 1 лютого 1964 року з причин грубого порушення правил техніки безпеки [PERSON] та слабкою трудовою дисципліною в змінах гірничих майстрів. На підставі виписки з акту освідування ВТЕК від 6 січня 1993 року вбачається, що у [PERSON] під час роботи на Рудоуправлінні імені Фрунзе треста «Ленінруда» було первинно встановлено 20% втрати працездатності безстроково внаслідок трудового каліцтва від 1 лютого 1964 року. Відповідно до\~Акту розслідування\~хронічного професійного\~захворювання від\~30\~червня 1997\~року,\~складеного на\~Акціонерному товаристві\~«Суха Балка»\~концерну «Укррудпром»\~шахта імені\~Фрунзе,\~встановлено\~наявність у\~ [PERSON] ,\~який працював\~в умовах\~впливу шкідливих\~факторів 29\~років (машиністом\~електровоза 18\~років,\~лаборантом \~4\~роки,\~підривником \~7\~років),\~професійного захворювання:\~ТНТ-катаракта\~першої стадії\~обох очей,\~що підтверджується\~медичним висновком «Українського науково-дослідного інституту промислової медицини», причини виникнення якої біли наступні: зарядні роботи проводяться вручну в напівзамкнених забоях при неможливості організації в них нормалізованої вентиляції; неможливість встановлення та закріплення капсул-детонаторів з патронах ВВ захищеними руками; відсутність спецодягу, який не сприймає ТНТ. За випискою з акту освідування ВТЕК від 22 грудня 1997 року вбачається, що у [PERSON] під час роботи на Акціонерному товаристві «Суха Балка» шахти імені Фрунзе було первинно встановлено 5% втрати працездатності внаслідок професійного захворювання (ТНТ катаракта обох очей) з необхідністю лікування обох очей. Згідно із виписками з актів освідування ВТЕК від 2 грудня 1998 року, від 8 грудня 1999 року вбачається, що у [PERSON] під час роботи на Акціонерному товаристві «Суха Балка» шахти імені Фрунзе було підтверджено 5% втрати працездатності внаслідок професійного захворювання (ТНТ катаракта обох очей) безстроково з необхідністю лікування обох очей. При цьому відповідно до виписки з акту освідування ВТЕК від 24 березня 2004 року позивачу, [PERSON] , було повторно встановлено 3 групу інвалідності внаслідок професійного захворювання безстроково з визначенням 55% втрати працездатності безстроково, з яких 30% вібр. хвороба від 22.01.2004 р. первинно, 20% внаслідок трудового каліцтва від 1964 року безстроково та 5% по ТНТ катаракті від 1997 року безстроково, з необхідністю подальшого лікування. Лікування [PERSON] через професійне захворювання внаслідок вібраційної хвороби 1-2 стадії та ТНТ катаракти 1 стадії, зокрема, на стаціонарі з 11.05.2010 р. по 01.06.2010 р. підтверджується долученими до справи виписками з медичної карти позивача від 01.06.2010 року, виписками із історії хвороби інституту промислової дисципліни від 23.01.2004 р., від 31.03.2005 р., від 28.12.2006 р. та від 19.12.2008 р. Суд зазначає, що за ст. 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. За ч. 4\~ст. 43, ч. 1 ст. 46 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону праці»\~(в редакцїї на момент встановлення позивачу втрати працездатності внаслідок ТНТ катаракти обох очей) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно із ст. 153 КЗпП України забезпечення\~безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. На підставі\~ст.237-1 КЗпП України (в редакції з 13 січня 2000 року) відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до змісту п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України (в редакції 2004 року) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Також Конституційний Суд України у своєму рішенні від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 роз`яснив право застрахованих громадян, які є потерпілими на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи, що відшкодування працівнику моральної шкоди у випадку, передбаченому ст. 237-1 КЗпП України, покладено на власника або уповноважений ним орган та, як встановлено судом за Актом про нещасний випадок на виробництві від 5 лютого 1964 року та за Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 30 червня 1997 року втрата працездатності позивача настала внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання, спричинених негативними виробничими факторами та пов`язаними із виконанням безпосередніх трудових обов`язків позивачем, а роботодавець, у свою чергу, не забезпечив створення безпечних умов праці, тому суд дійшов висновку про доведеність провини відповідача у заподіянні моральної шкоди [PERSON] ушкодженням його здоров`я, внаслідок чого існує необхідність відшкодування позивачу завданої моральної шкоди за рахунок саме ПрАТ «Суха Балка». Так невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком завдання трудового каліцтва позивачу та виникнення у нього професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 15.06.2020 р. по справі № 212/3137/17-ц. Судом також було встановлено, що у зв`язку з отриманням трудового каліцтва від 1964 року [PERSON] було встановлено втрату працездатності у розмірі 20% та внаслідок професійного захворювання від 1997 року (ТНТ катаракта обох очей) встановлено 5% втрати працездатності без визначення групи інвалідності безстроково, чим безсумнівно [PERSON] було заподіяно моральну шкоду, оскільки внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання у позивача змінились умови життя, він змушений був проходити тривале лікування, відчуваючи фізичний біль та дискомфорт, а також свою обмеженість через неможливість продовжувати колишній активний спосіб життя. При цьому суд зазначає, що за ч. 1 ст. 37 ЦК УРСР юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). При злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов`язки) переходить до нововиниклих юридичних осіб. Отже, правонаступником Рудоуправління імені Фрунзе треста «Ленінруда» є Рудоуправління імені ХХ партз`їзду, яке було перейменовано згодом в рудник «Суха Балка», де [PERSON] працював у шахті імені Фрунзе, правонаступником якого вже є відповідач, ПрАТ «Суха Балка», на яке відповідно й покладається відповідальність за завдану позивачу моральну шкоду через отримане [PERSON] трудове каліцтво та професійне захворювання. Таким чином доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності вини відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні були встановлені достатні обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди [PERSON] з боку ПрАТ «Суха Балка», внаслідок чого позиція представника відповідача, що позивачем не надано доказів, якими б підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди через втрату працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки факт трудового каліцтва та професійного захворювання [PERSON] з втратою його працездатності свідчить про безумовне спричинення йому моральної шкоди, що підтверджується, зокрема, безпосереднім 29 стажем роботи [PERSON] у шкідливих умовах на підприємствах, правонаступником яких наразі є ПрАТ «Суха Балка». В той же час суд не приймає до уваги посилання [PERSON] на провину ПрАТ «Суха Балка» у втраті позивачем 30% працездатності безстроково через професійне захворювання на вібраційну хворобу 1-2 стадії, оскільки до позову [PERSON] не було долучено та матеріали справи не містять ані акту розслідування хронічного професійного захворювання позивача на АТ «Суха Балка» внаслідок вібраційної хвороби 1-2 стадії, ані медичного висновку про таке професійне захворювання [PERSON] на підприємстві відповідача. Так за змістом ч. 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК за загальним правилом кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім випадків, передбачених ЦПК. Відповідно до п. 12, 33 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», затвердженого постановою КМУ від 17 квітня 2019 року № 337, на підприємстві утворюється комісія з розслідування нещасних випадків та/або гострих професійних захворювань, що не підлягають спеціальному розслідуванню (далі - комісія), за наказом роботодавця не пізніше наступного робочого дня після отримання інформації про нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання від безпосереднього керівника робіт, повідомлення від закладу охорони здоров`я, заяви потерпілого, членів його сім`ї чи уповноваженої ним особи. Комісія зобов`язана, зокрема: визначити вид події, що призвела до нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання, його причини та обладнання, устаткування, машини, механізми, транспортні засоби, експлуатація яких призвела до настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання; установити осіб, які допустили порушення вимог нормативно-правових актів з охорони праці; а також скласти акти за формою Н-1 згідно із додатком 11 у кількості, визначеній рішенням комісії. Отже, на підставі переліченого вмотивування перед судом [PERSON] не було доведено, що отримана ним вібраційна хвороба 1-2 стадії сталась на підприємстві відповідача та з провини ПрАТ «Суха Балка» за відсутності акту за формою Н-1 за даним фактом. Згідно із п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) (далі Постанова Пленуму ВСУ № 4) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому за п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 вбачається, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Також на підстави п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Отже, суд вказує, що спори щодо відшкодування шкоди повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Оскільки право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, тому право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 20.11.2019 р. по справі № 210/3177/17. Судом було встановлено, що 20% втрати працездатності внаслідок трудового каліцтва від 1 лютого 1964 року [PERSON] було встановлено актом освідування ВТЕК від 6 січня 1993 року та підтверджено актом освідування ВТЕК від 24 березня 2004 року. Також встановлено, що 5% втрати працездатності [PERSON] внаслідок професійного захворювання (ТНТ катаракта обох очей) було встановлено актом освідування ВТЕК від 22 грудня 1997 року, а згодом підтверджено актами освідування ВТЕК від 2 грудня 1998 року, від 8 грудня 1999 року та з рештою від 24 березня 2004 року. Таким чином\~судом встановлено,\~що 24\~березня 2004\~року актом\~освідування ВТЕК\~ [PERSON] \~було безстроково\~підтверджено 25%\~втрати ним\~працездатності внаслідок\~трудового каліцтва\~від 1\~лютого 1964\~року та професійного захворювання через ТНТ катаракти першої стадії обох очей. Отже, на підставі наведеного обґрунтування при обрахунку розміру моральної шкоди позивачу внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва суд бере до уваги кількість часу, яку [PERSON] пропрацював у шкідливих умовах на підприємствах, правонаступником яких є відповідач (29 років), загальний стаж роботи на таких підприємствах (39 років), ступінь втрати ним працездатності через отримане професійне захворювання (ТНТ катаракта першої стадії обох очей) та трудове каліцтво, що загалом становить 25%, групу інвалідності позивача (ІІІ безстроково), тривалість лікування позивача від трудового каліцтва та професійного захворювання (наразі становить 59 років та 26 років відповідно), розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи в суді (6700 грн.), часткову провину самого [PERSON] у нещасному випадку на виробництві, наслідком якого стало його трудове каліцтво, а також провину підприємств, правонаступником яких є ПрАТ «Суха Балка», в спричиненні таких ушкоджень здоров`я позивачу. Враховуючи викладене вмотивування, на переконання суду в рахунок відшкодування отриманого [PERSON] при роботі у шкідливих умовах на підприємствах, правонаступником яких є відповідач, трудового каліцтва та професійного захворювання, розмір відшкодування з боку відповідача завданої позивачу ушкодженням здоров`я моральної шкоди повинен дорівнювати загалом 150000 грн., що відповідатиме завданому [PERSON] обсягу моральних страждань через незворотність негативних наслідків професійного захворювання та трудового каліцтва на його житті. Суд при цьому зауважує, що порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Відповідно до пп. «А» п. 164.2.14 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції з 23 травня 2020 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку (в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати) та відповідно підлягають оподаткуванню, однак крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року по справі № 180/683/13-ц. Таким чином суд зазначає, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. У даному випадку це суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок професійного захворювання, тобто заподіяння йому шкоди здоров`ю. На підставі переліченого вказані зміни до податкового законодавства не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок отриманого професійного захворювання. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 21 червня 2022 року по справі № 599/645/21. Відповідно до ст. 141\~ЦПК з відповідача також підлягає стягненню в дохід держави судовий збір, від сплати якого позивача звільнено за законом, відповідно до розміру частки задоволених судом позовних вимог, тобто в сумі 1500 грн.

Outcome: partial