Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

16 лютого 2023 року\~ [PERSON] \~ звернулася до суду з позовом до [PERSON] \~ про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, Після отримання даних про місце реєстрації відповідача ухвалою\~ від 24 лютого\~ 2023 року\~ позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі. 18 квітня 2023\~ року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що [INFO] в с.Довжанка Подільського району Одеської області позивач як покупець та відповідач як продавець домовилися про купівлю-продаж\~ житлового будинку [ADDRESS] , який, нібито , належав відповідачу [PERSON] . За домовленістю з останньою позивач о 12 г 34 х 20 жовтня 2022 року\~ зі свого банківського\~ рахунку за допомогою банківського додатку в мобільному\~ телефоні перерахувала на банківський рахунок відповідача\~ гроші за вказаний будинок\~\~ у сумі\~ 25000 грн і за цю банківську операцію з позивачки було утримана комісія у сумі 125 грн. Однак того ж дня позивачу стало відомо , що відповідач не є власником\~ вказаного житлового будинку і не мала права його продавати . На вимогу позивача про повернення безпідставно сплачених за житловий будинок коштів\~ відповідач погодилася і пообіцяла одразу після продажу цього будинку повернути позивачу вказані кошти. Однак після продажу відповідачем у грудні 2022 року зазначеного будинку остання так і не повернула 25125 грн , що і змусило позивача звернутися\~ до суду, так як вона вважає ,що відповідач безпідставно набула вказані кошти\~\~ і відповідно до ст. 1212,1213 ЦК України зобов`язана їх повернути. Відповідач\~ [PERSON] подала\~ відзив на позовну заяву, де зазначила, що не визнає позовні вимоги, так як між нею та позивачем склалися договірні відносини з приводу купівлі-продажу\~ житлового будинку\~ по [ADDRESS] , а виходячи з цього , для передачі вказаних коштів у сумі 25000 грн, отримання яких вона не заперечує, у неї була відповідна правова підстава , так як набуття однією із сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання\~ договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна і такий правовий висновок\~ викладено у постанові Верховного Суду України\~ від 02 жовтня 2013 року у справі М 6 -88цс13.\~ Що стосується самого договору купівлі-продажу будинку, то вони з позивачем обговорили всі його умови. Так, вона\~ 20 жовтня 2022 року передала позивачу і її сестрі [PERSON] будинок, а позивач передала їй частину грошей, а тому вказаний договір не можна, на її думку, вважати неукладеним\~ у зв`язку із його частковим виконанням і саме позовна заява свідчить про укладання такого договору. При цьому позивач ,на думку відповідача, допускає суперечливу та недобросовісну поведінку\~ ,сплативши частково грошові кошти\~\~ за будинок та отримавши ключі від будинку ,при цьому відмовившись\~ від надання відповідачу або отримання від відповідача розписки про отримання грошових коштів. При цьому позивачу було чітко відомо , що у відповідача відсутні всі необхідні документи на будинок для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, так як вони знаходяться на стадії оформлення спадкових прав\~ відповідача, однак позивач вільно і без помилки\~ погодилася для настання невигідних\~ для себе наслідків. Тому ,на думку відповідача, у них з позивачем виник спір з підстав договірного характеру правовідносин, що виключає можливість\~ застосування судом положень глави 83 ЦК України. У судовому засіданні представник позивача- адвокат Осокін С.Ю. підтримав позовні вимоги [PERSON] , доповнивши , що ,на його думку, жодні правовідносини із договору купівлі- продажу\~ у сторін відсутні, так як відповідач не є власником\~\~ вказаного житлового будинку, а відтак , і не є належною стороною договору купівлі-продажу житлового будинку. Тому кошти, які були отримані відповідачем від позивача\~ і які [PERSON] не бажає повертати, є безпідставно набутим майном.\~\~ Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала і підтвердила обставини , викладені у відзиві на позовну заяву ,доповнивши, що будинок належав її покійним\~ батькам і вона знаходиться у стадій оформлення свої спадкових прав і про ці обставини було відомо і позивачу , і її сестрі\~ [PERSON] , для якої\~ позивач купувала будинок.\~ Вони обоє дивилися будинок, їх все влаштовувало і\~\~ 20 жовтня 2022 року вона з донькою та знайомим [PERSON] із вказаного будинку перевезла всі свої речі та передала позивачу ключ від будинку. В той же день позивач передала їй частину коштів у сумі 25000 грн шляхом перерахування на її\~ карку. При цьому вона пропонувала позивачу скласти розписку про отримання коштів, однак та відмовилася.\~ Однак наступного дня сестра позивача [PERSON] повернула їй ключі від будинку і сказала, що будинок їм не підходить. У телефонній розмові позивач попросила повернути їй гроші, але , по-перше,\~\~ грошей у неї вже не було , а по-друге , вона вважає, що позивач підвела її ,з власної ініціативи відмовившись від угоди. У подальшому вони домовилися, що коли вона продасть будинок, то поверне позивачу 12500 грн. Пізніше вона продала цей будинок\~ ,але гроші позивачу не повернула, так як ,на її думку, це був завдаток за будинок, а завдаток не повертається. У подальшому відповідач у судове засідання не прибула ,надавши письмову заяву з проханням проводити судове засідання у її відсутність ,зазначивши, позов не визнає і наполягає на своїй позиції, викладений у відзиві , тому справа розглянута у відсутність відповідача, що не суперечить положенням ст.223 ЦПК України. Судом також були допитані свідки . Так, свідок [PERSON] , суду повідомила , що у розмові з [PERSON] дізналася, що та продає будинок своїх батьків. Її цей будинок зацікавив і вона про це розповіла своїй сестрі [PERSON] і та зголосилася купити цей будинок для неї. [PERSON] приїхала в с.Довжанку ,вони разом подивилися будинок і сестра передала [PERSON] частину грошей за будинок , перерахувавши на картку [PERSON] 25000\~ грн, а та забрала\~ з будинку свої речі та передала їм ключі. Однак коли її син дізнався , що [PERSON] купила для них саме цей будинок, сказав, що жити у ньому не буде і тому вона просила сестру відмовитися від\~ угоди , а сама на другий день повернула [PERSON] ключі. Свідок [PERSON] суду повідомила, що вона донька [PERSON] і її тітка [PERSON] купила для їх сім`ї у [PERSON] будинок, перерахувавши на картку останньої частину грошей 25000 грн, а та віддала їм ключі від будинку .Однак на другий день тітка дізналася, що у [PERSON] немає документів на цей будинок і тому попросила [PERSON] повернути їй гроші, але та відмовилися. Свідок [PERSON] повідомила, що вона є донькою відповідача [PERSON] і підтверджує всі пояснення ,надані останньою у судовому засіданні про обставини передачі будинку [PERSON] \~ та отримання її матір`ю [PERSON] від [PERSON] \~ 25000 грн як завдатку\~ при продажу будинку. Свідок [PERSON] повідомив суд, що він допомагав\~ [PERSON] перевозити речі з будинку її покійних батьків. Крім того, судом були досліджені письмові докази. Так, [PERSON] 20 жовтня 2022 року о 12.34 г зі своєї картки перерахувала 25125 грн із яких 125 грн є комісією (а.с.8-9). Відповідач [PERSON] не заперечувала ,що вказані гроші [PERSON] були перераховані їй на картку і вона ними розпорядилася на власний розсуд, посилаючись на те , що вказані кошти є завдатком за проданий будинок, а так як саме позивач відмовилася від угоди, що завдаток не повертається.\~ Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Положення ст. 1212 ЦК України регулюють випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою ( набувачем) за рахунок іншої ( потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи потерпілого; 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Отже, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що «предметом врегулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи ( потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставно набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них положень глави 83 ЦК України». Частиною першою статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року (справа № 910/3395/19), від 23 квітня 2019 року (справа № 918/47/18), від 01 квітня 2019 року (справа № 904/2444/18). Вирішуючи питання про застосування/незастосування статей 1212, 1213 ЦК України, суд має встановити, зокрема, наявність/відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за результатами дослідження на підставі належних та допустимих доказів у справі, та встановити безпосередньо сам факт набуття або збереження майна відповідачем за рахунок позивача. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Так , відповідач посилалася на те, що між нею та відповідачем\~ відбувся договір купівлі-продажу житлового будинку , розташованого в с.Довжанка Подільського району Одеської області ,і кошти у сумі 25000 грн [PERSON] були передані як завдаток. Разом з тим, жодних належних та допустимих доказів того, що відповідач володіє на праві власності житловим будинком по [ADDRESS] , суду не надано. Посилання на те, що за заявою [PERSON] відкрита спадкова справа до майна\~ спадкодавця [PERSON] , не може бути прийнята судом до уваги, так як ні станом на момент виникнення спірних правовідносин, ні на момент розгляду справи судом свідоцтва про право власності на вищезазначений будинок у порядку спадкування відповідач не надала . Тому відповідач апріорі не могла бути стороною договору купівлі-продажу вказаного будинку та здійснювати будь-які дії по прийняттю коштів в рахунок майбутньої угоди. До того ж ,\~\~ відповідно до ст. 657 ЦП України , договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. При цьому , згідно зі ст. 635 ЦК України , попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до ст. 570 ЦК України , завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Однак ні у нотаріальній, ні у простій письмовій формі так званий договір,\~ із якого можливо було з`ясувати характер договірних відносин, які склалися між сторонами , суду не надано. З огляду на те, що взаємні цивільні права та обов`язки у сторін виникли за ймовірного договору купівлі- продажу житлового будинку , а згодом відпали і перетворилися у збереження відповідачем грошових коштів позивача без достатньої правової підстави, суд вважає , що грошові кошти, які отримані відповідачем , є такими, що набуті без правових підстав і підлягають поверненню на користь позивача. При цьому\~ вимоги позивача про стягнення\~ з відповідача безпідставно набутих коштів у сумі 125 грн , які позивач сама зазначає , є комісією банку , не можуть бути задоволені, так як вказану суму відповідач не отримувала і тому в цій частині позову слід відмовити. Щодо судових витрат, то згідно з ч.1, п.1 та п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать , в тому числі , витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Положеннями статті 59 Конституції України\~ закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Так, між [PERSON] , який, згідно свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, є адвокатом та позивачем [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги від 25.01.2023 року (далі Договір), згідно з п.2 якого [PERSON] довіряє адвокату Осокіну С.Ю., вести його справи в усіх судових установах України зі всіма правами, наданими Законом позивачу, відповідачу, третій особі, потерпілому, стягувачу, боржнику, зокрема з правом подачі в його інтересах і від його імені позову, з правом повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання позову, зміни предмету позову, укладення мирової угоди, оскарження рішення суду, зокрема з правом витребування яких-небудь документів по предмету позову з установ, організацій, підписання заяв, у тому числі і позовних, пов`язаних з цим дорученням, здійснювати захист його інтересів по іншим справам. Пунктом 3 Договору встановлено, що [PERSON] зобов`язується за виконання роботи за цим дорученням сплатити адвокату Осокіну С.Ю. гонорар, виходячи з розрахунку 2000 грн. за участь в кожному судовому засіданні та 200 грн. за 1 годину роботи поза приміщенням суду.( а.с. 6 зворот) Представник позивача просив стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати, надавши розрахунок розміру судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом цивільної справи за його позовом. Так, у розрахунку зазначено, що до стягнення підлягають: витрати на правову допомогу станом на день подачі позовної заяви у сумі 10 000 грн. : надання усних правових консультацій 1,5 г\~ - 25 січня 2023 року , оформлення договору про надання правової допомоги\~ - 1 г 25 січня 2023 року , оформлення позовної заяви 2,5 год 03 лютого 2023 року\~ ; 5 годин х 2000 грн = 10000 грн ( а.с.6 ) Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Така правова позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду (у справах №922/445/19; № 923/560/17; № 329/766/18; № /78/1522/18). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у Постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також' Верховним Судом у Постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18. Тому всі заявлені витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню, за виключення вимоги про стягнення з відповідача витрат на оформлення договору про надання правової допомоги у розмірі 2000 грн. (1 год.), оскільки, відповідно до п.4 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, що врегульовано нормами матеріального (цивільного) права. Тобто, вказаний документ носить суто договірний характер і не є документом правового характеру, спрямованого на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення, по суті не є правовою допомогою позивачу по вказаній конкретній справі, а тому, на переконання суду, тягар оплати за його оформлення не може покладатися на відповідача. Тому в цій частині позову слід відмовити.

Outcome: partial