Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи позов тим, що 18.01.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено договір позики №3188527, який підписано електронним підписом позичальника. Відповідно до умов договору позики, позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. 14.06.2021 між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) позивачу заплату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників №3 від 14.06.2021 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 18723,40 грн., з яких: 5960,40 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 12763 грн. сума заборгованості за відсотками. Оскільки відповідач має непогашену заборгованість за договором, позивач звернувся до суду з цим позовом. В судове засідання представник позивача не з`явилась, але подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала телефонограму про розгляд справи за її відсутності та позовні вимоги не визнає. Разом з тим, останньою було надано суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивачем не було надано суду жодного первинного банківського документу про видачу кредитних коштів. Також, нарахування відсотків за кредитним договором поза межами строками кредитування є незаконним, тому частина відсотків була нарахована відповідачу неправомірно. Разом з тим, заборгованість за договором позики №3188527 становить 5960,40 грн. тіла кредиту та 12763 грн. відсотків та заперечував щодо нарахування відсоків після закінчення дії договору, який діє 25 днів до 12.02.2021. Але, враховуючи відсутність доказів видачі кредитних коштів відповідачу, на думку представника відповідача, у стягненні заборгованості за цим кредитом має бути відмовлено у повному обсязі. Проте, враховуючи відсутність доказів видачі кредитних коштів відповідачу, у стягненні заборгованості за цим кредитом має бути відмовлено у повному обсязі. Посилання позивача на умови і правила банківських послуг є безпідставним, оскільки відповідач не був з ними ознайомлений, тому що вони розміщені на інтернет-сайті кредитодавця. З огляду на викладене, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представником позивача було надіслано суду відповідь на відзив, відповідно до якої відзив є безпідставним, необґрунтованим. У відповідності до умов кожного з кредитних договорів, їх підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладенні кредитних договорів. Фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку повернуті не були. Щодо нарахування відсотків за договором позики №3188527 через те, що відповідач не повернув кредит у строк, обумовлений договором, відповідно до п.7.1,7.2,7.4,7.5,7.6,7.7,6.5,7 Правил. Крім цього, зазначив, що позивач не є банківською установою, відповідач має можливість самостійно переглянути виписку по своєму картковому рахунку. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено,що 18.01.2021 між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №3188527. Відповідно до п.1 договору позики, позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти в розмірі 6000 грн., строком на 25 днів (до 12.02.2021), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а [PERSON] зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики в розмірі 1,99%. Згідно з п.5 договору позики, цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Договір діє з моменту перерахування суми позики протягом строку позики, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань за цим договором. Інші умови цього правочину регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною договору (п.п.6, 10 договору позики). Так, п.6.3.Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» визначено, що нарахування процентів за користування позикою починається з дати зарахування коштів на платіжну картку позичальника та нараховується за базовою процентною ставкою, зазначеною в договорі позики, за кожен день користування позикою, включаючи день видачі позики та включаючи день її повернення. Позичальник погодився, що при понадстроковому користуванні позикою (або її частиною), кінцева дата строку (терміну) дії договору позики змінюється на дату, що відповідає даті повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором позики, що тягне за собою зміну кінцевої дати строку позики на відповідну дату (п.6.8 Правил). 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі клієнт) та позивачем (далі фактор) укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою, процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до витягу з Реєстру боржників №3 до вказаного вище договору, що є невід`ємною його частиною, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 18723,40 грн., з яких: 5960,40 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 12763 грн. сума заборгованості за відсотками. Розмір заборгованості також підтверджується розрахунком заборгованості. Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Законом України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.7,12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Положення ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно з вимогами ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Разом з тим, представник відповідача у відзиві на позовну заяву посилається на те, що позивачем не надано суду жодного первинного банківського документу, який відповідає вимогам Закону, тобто відсутні докази видачі кредитних коштів відповідачу. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. В той же час, слід відзначити, що розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 №6-16цс15. Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо видачі кредиту та заборгованості за кредитним договором. Позивачем не надано суду таких доказів, тому суд вважає, що видача кредиту відповідачу та розмір його заборгованості за кредитним договором належним чином не підтверджується. Згідно ч.1 та ч.5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1,2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 - 3 ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Позивачем у справі відповідно до ч.4 ст.83 ЦПК України, не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Суд не приймає до уваги докази, на які посилається позивач, як на підтвердження перерахування кредитних коштів, оскільки вони не містять в собі обов`язкових реквізитів, які встановлені у ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задоволенню не підлягають за недоведеністю. Крім того, суд погоджується з твердженням відповідача щодо незаконності нарахування відсотків за кредитними договорами поза межами строків кредитування, оскільки це узгоджується з правовим висновком Верховного суду викладеним 28.03.2018 у справі №444/9519/12. Так, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на викладене, суду відхиляє аргументи позивача про те, що він мав право нараховувати передбачені договорами проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed