Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

Позивач ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення 3 % річних. Позовну заяву обґрунтовано тим, що 18.12.2006 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №190-Ф/06, за умовами якого останній отримав кредитні кошти в сумі 68594,00 доларів США на строк з 18.12.2006 року по 18.12.2013 року, із сплатою 12,0% річних за користування кредитними коштами. В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.11.2020 року, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованість за Кредитним договором від 18.12.2006 року в розмірі 72491,13 доларів США та штрафні санкції в сумі 12773,29 грн., а також витрати по сплаті державного мито в сумі 1700,00 грн. та по сплаті інформаційно-технічних послуг в сумі 120 грн. Однак, фактично заборгованість за кредитним договором не погашена, а рішення суду не виконано. Представник позивача зазначав, що внаслідок невиконання боржниками грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, а тому право на позов про стягнення 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У зв`язку з невиконанням позичальником умов Кредитного договору та Рішення суду, відповідно до ст. 625 ЦК. України, Банк має право вимагати від боржника сплатити три проценти річних від простроченої суми, а саме: заборгованість за несвоєчасне погашення заборгованості за рішенням суду (3% річних) за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, що становить 10778,34 доларів США, в еквіваленті за курсом НБУ (36,5686 грн.. за 1 долар США) складає 394148,80 грн. Отже, позивач вимушений звертатись до суду з вказаним позовом та просив стягнути з відповідача в поряду ст. 625 ЦК України (3% річних) за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, що становить 10778,34 доларів США, а також стягнути з відповідача на користь Банку судовий збір в сумі 5912,23 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29.12.2022 року, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.04.2023 року, виправлено допущену в тексті ухвали про відкриття провадження від 29.12.2022 року у справі № 754/12191/22 та вказано правильним ім`я та по батькові відповідача [PERSON] », замість помилково вказаного « [PERSON] ». Письмові матеріали справи містять відзив на позовну заяву. Відповідно до яких, відповідач заперечує щодо позиції позивача, яка викладена в позовній заяві, а також звертає увагу суду щодо розбіжності між вимогами які вказані у претензії і позовній заяві. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач вказує на те, що ПАТ АБ «Укргазбанк» більше ніж 3 роки не зверталося до Деснянського РВ ДВС м. Києва або до будь-якої іншої виконавчої служби на предмет стягнення заборгованості за рішенням суду. Тому просить суд застосувати строк позовної давності, згідно ст. 256 ЦК України. Також, відповідач повідомляє суд, що є пенсіонером по інвалідності з 16.12.1998 року (2група), єдиним доходом є пенсія, з якої, Деснянським РВ ДВС м. Києва стягувалось 20% на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» по іншому виконавчому провадженню. Єдиним майном, що належить відповідачу на праві власності, є двокімнатна квартира за адресою [ADDRESS] в якій, разом з відповідачем прописані та проживають: донька [PERSON] , [INFO] та її неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Представником позивача до суду подані письмові пояснення. Відповідно до яких, представник позивача вказує на те, що під час подання позову не було порушено строки позовної давності, оскільки борг нараховується за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, що відповідає п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовільнити з підстав викладених в позовній заяві та письмових поясненнях. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог заперечували в повному обсязі та просили застосувати строк позовної давності. Вислухавши вступне слово, дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 18.12.2006 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №190-Ф/06, за умовами якого останній отримав кредитні кошти в сумі 68594,00 доларів США на строк з 18.12.2006 року по 18.12.2013 року, із сплатою 12,0% річних за користування кредитними коштами (а.с. 8-10). Встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.11.2010 року позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованість за Кредитним договором від 18.12.2006 року в розмірі 72491,13 доларів США та штрафні санкції в сумі 12773,29 грн., а також витрати по сплаті державного мито в сумі 1700,00 грн. та по сплаті інформаційно-технічних послуг в сумі 120 грн. (а.с.20-25). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У позовній заяві представник позивача зазначає, що на даний час рішення суду не виконано та пред`явлено його до виконання. Згідно із ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач скористався процесуальним правом та подав відзив на позовну заяву, проте останній не містить доказів на підтвердження належного виконання рішення суду про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені ст. 611 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, так як в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-п (провадження № 14-154це18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2010 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення до дати виконання рішення суду. Такої ж позиції дійшов Верховний суд у постанові від 08.11.2019 по справі № 127/15672/16-ц, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах №910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, та з огляду на те, що відповідач [PERSON] порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, та не виконав рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18.11.2010 року, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України підлягає стягненню з відповідача заборгованість у вигляді 3% річних від простроченої суми. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, 3% річних з непогашеної суми основного боргу за розрахунковий період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, яка згідно розрахунку склала 10778,34 доларів США (а.с. 26). Відповідачем не надано до суду доказів на спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем. Доводи в судовому засіданні представника відповідача про те, що у виписці по особовому рахунку, що містяться в матеріалах справи (а.с.27-23) вказано про списання боргу за рахунок резерву заборгованості по Кредитному договору № 190-Ф/06 від 18.12.2006 року, а відтак заборгованість є припиненою, суд до уваги не приймає враховуючи правову позицію Верховного Суду висловлену у постанові від 26.04.2022 року у справі №405/9058/19 (провадження № 61-16341св21). Проте, відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності. Представник позивача у своїх поясненнях зазначає, що позивачем під час подання у грудні 2022 року позову до відповідача про стягнення 3 % річних за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року не було пропущено строку позовної давності, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.2020 року Перехідні та прикінцеві положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 з 12.03.2020 року встановлено карантин з 12 березня по 03 квітня 2020 року на всій території України. У подальшому, карантин неодноразово продовжувався відповідно до постанов КМУ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 229 від 23.02.2022 та триває по теперішній час. У постанові від 22.09.2022 року у справі № 920/724/21 Верховний Суд зазначив, що автоматичне продовження строків позовної давності пов`язане саме із встановленням карантину на всій території України без будь-яких додаткових вимог та умов в аспекті їх продовження в силу закону. При цьому суд вважає, що по заявлених вимогах строк позовної давності позивачем пропущено не було, зважаючи на положення п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо продовження строків, визначених ст.257,258 ЦК України, під час дії карантину, який було встановлено постановою КМ України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та продовжено послідуючими постановами КМУ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 229 від 23.02.2022. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Крім того, оскільки при обрахунку трьох процентів річних за основу береться прострочена сума, визначена у судовому рішенні, а не її еквівалент в національній валюті України, тому є підстави для задоволення позовних вимог ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» про стягнення трьох процентів річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання, що виражене в доларах США. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 5912,23 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved