Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-22 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Зміївського районного суду Харківської області з заявою, в якій просить суд встановити факт, що має для нього юридичне значення, а саме факт його постійного проживання разом з рідною сестрою - спадкодавицею [PERSON] , [INFO] , на день її смерті [INFO] . В обґрунтування заяви зазначив, що він та [PERSON] , [INFO] , є рідним братом і сестрою по лінії матері [PERSON] . Заявник зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак після розірвання шлюбу залишив квартиру колишній дружині й дитині, а сам повернувся жити до квартири [ADDRESS] , де проживав разом з матір`ю [PERSON] та сестрою [PERSON] до моменту їх смерті, де фактично мешкає й на даний час, що підтверджується Актом депутата Зміївської міської ради та іншими доказами по справі. [INFO] померла мати заявника, [PERSON] , а [INFO] померла сестра [PERSON] . Квартира [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право власності на житло, належала за життя в рівних частинах матері та сестрі заявника. Сестра [PERSON] на час своєї смерті в зареєстрованому шлюбі не перебувала, дітей не мала, заповіту на випадок своєї смерті не залишала, а отже він, [PERSON] є єдиним спадкоємцем другої черги після померлої сестри. [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак постановою приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області від 23.01.2023 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні відомості, що підтверджують його спільне проживання зі спадкодавицею станом на день її смерті. Таким чином, встановлення факту постійного проживання заявника разом із сестрою на день її смерті [INFO] має для нього юридичне значення та необхідно в подальшому для оформлення спадщини, в зв`язку з чим він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав (а.с.1-4). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 07.03.2023 року відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку окремого провадження. В судове засідання з`явився заявник [PERSON] . Представник заінтересованої особи - Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області - в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином, заперечень проти заяви не подавав. Відповідно до ч.1 статті 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. В судовому засіданні [PERSON] наполягав на задоволенні заяви з підстав, викладених вище. Вказав, що після розірвання свого шлюбу більше 10 років фактично проживав у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Після смерті матері в 2010 році, вони разом із сестрою продовжували проживати в цій квартирі, вели спільне господарство, сплачували разом за комунальні послуги. Сестра не перебувала в зареєстрованому шлюбі, дітей не мала, а тому після її смерті [INFO] він особисто здійснював її поховання як єдиний член сім`ї, і до теперішнього часу продовжує жити в цій квартирі. Підтвердження факту постійного проживання з сестрою в судовому порядку необхідно йому для отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку, а тому просить суд задовольнити його заяву. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що є колишньою дружиною заявника. Шлюб між ними розірвано більше 15 років тому, але вони зберегли між собою нормальні відносини. Заявник зареєстрований в квартирі, де на даний час проживає вона та їх спільна дитина за адресою: [ADDRESS] , однак після розірвання шлюбу [PERSON] пішов жити до квартири матері і сестри за адресою: [ADDRESS] . Він дійсно проживав в цій квартирі як на момент смерті сестри [PERSON] , так і проживає на даний час. Заслухавши заявника, свідка, дослідивши письмові докази, додані до матеріалів справи, суд встановив наступне: Заявник [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 07-16/744 від 26.07.2019 року (а.с.3, зв.бік) Згідно Свідоцтва про народження [NUMBER] від 23.09.1967 року, батьками заявника [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] (по-батькові - нерозбірливо) та [PERSON] (а.с.9, зв.бік) Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Зміївської міської ради 22 травня 2001 року, квартира [ADDRESS], належить в рівних частинах на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] згідно розпорядження органу приватизації № 142 від 28.03.2001 року (а.с.6, зв бік) Як вбачається з домової книги квартири [ADDRESS] , у вказаній квартирі були зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.4-5) Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00038455480 від 10.02.2023 року, спадкодавця [PERSON] мала дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с.7) 15.12.2006 року [PERSON] розірвала шлюб із [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 27.02.2007 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 282 від 15.12.2006 року (а.с.6) Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України № 00038455276 від 10.02.2023 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8) Таким чином, належними й допустимими доказами підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] є рідними братом і сестрою по матері. Відповідно до Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] , актовий запис про смерть № 152 від 15.06.2010 року (а.с.5, зв.бік) [INFO] , у віці 36 років, [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 10.04.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зміївського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 98 (а.с.9) Постановою приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Любові Василівни від 23.01.2023 року відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після сестри [PERSON] , померлої [INFO] , в зв`язку з відсутністю підтвердження факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.10) Як вбачається з Акту обстеження, складеного депутатом Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області Двигуном Євгеном Івановичем 25.02.2023 року, [PERSON] з 2012 року і по теперішній час фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним по день своєї смерті [INFO] за вказаною адресою постійно проживала його сестра [PERSON] , що підтверджується в тому числі й свідченнями сусідів (а.с.11) Встановивши обставини справи, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Згідно ст.77,78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом або договором. Згідно положень статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин, та які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин. За змістом статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, крім іншого, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини 3, частини 4 статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду, за участю заявника і заінтересованих осіб. Згідно ч.2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Пунктом 23 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). За змістом норми статті 1268 Цивільного кодексу України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Зокрема, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи, згідно з частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації, згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Заявником [PERSON] належними та допустимими доказами доведено факт його постійного проживання разом з сестрою - спадкодавицею [PERSON] , [INFO] , на день її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] , заінтересованою особою вказаний факт не спростовується й не оспорюється, інших спадкоємців за законом чи за заповітом, які б заперечували вказаний факт, судом не встановлено. Метою встановлення вказаного факту є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; а чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. За таких обставин, заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved