Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-22 00:00:00

03.05.2023 р. [PERSON] звернувся до Октябрського районного суду м.Полтави із позовом до ТОВ «Екометан Плюс» про про визнання припиненими трудових відносин та зобов`язання вчинити дії, де просив суд визнати трудові відносини між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Екометан Плюс» (код ЄДРПОУ 41117232, місцезнаходження: 36039, м.Полтава, вул.Пушкіна, будинок 47, квартира 16) та повноваження Хавер Ігоря Станіславовича в якості керівника (Генерального директора) Товариства з обмеженою відповідальністю «Екометан Плюс» припиненими з дати набрання чинності рішенням у справі у зв`язку із звільненням з посади генерального директора за власним бажанням на підставі до статті 38 КЗпП України. \~ \~ \~ \~ Внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань шляхом виключення відомостей про [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) як генерального директора (керівника) та підписанта Товариства з обмеженою відповідальністю «Екометан Плюс» (код ЄДРПОУ 41117232, місцезнаходження: 36039, м.Полтава, вул.Пушкіна, бдинок 47, квартира 16). В обгрунутвання позову вказував, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Екометан Плюс» діє на підставі Статуту, затвердженого протоколом №8 від 29 жовтня 2018 року Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Екометан Плюс». Розмір статутного капіталу Товариства становить 2700 (дві тисячі сімсот) грн. 00коп. Засновниками та учасниками відповідача, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є: 1) Громадянин України [PERSON] , розмір частки у статутному капіталі Товариства становить 1200,00 (одна тисяча двісті) грн.; 2) Громадянин України [PERSON] , розмір частки у статутному капіталі Товариства становить 1500,00 (одна тисяча п`ятсот) грн. Відповідно до п.7.1 Статуту Вищим органом управління відповідача є Загальні збори учасників. До виключної компетенції Загальних зборів учасників належить обрання виконавчого органу відповідача (пп.7 п.7.4 Статуту). У відповідності до ч.1, 3 ст.99 ЦКУ Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень. Згідно п.8.1 Статуту виконавчим органом відповідача є Дирекція на чолі з генеральним директором. Протоколом №10 від 02.11.2018 року Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Екометан Плюс» позивача призначено на посаду генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Екометан Плюс» та внесено відомості про нього як керівника Товариства до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 23 лютого 2023 року позивачем була подана заява про звільнення з посади генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Екометан Плюс» за власним бажанням, на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України. Вказана заява була направлена 23.02.2023р. цінним листом з описом вкладення на адресу відповідача, а також третім особам: [PERSON] та [PERSON] .Лиховід на їхні адреси, зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 01 березня 2023 року відповідачу було вручено заяву про звільнення відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення №3600008084414. Відповідно до п.7.6 Статуту відповідача Загальні збори учасників скликаються зокрема з ініціативи виконавчого органу відповідача. Згідно п.7.17 Статуту Загальні збори учасників скликаються шляхом шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику відповідача поштовим відправленням або електронною поштою або врученням повідомлення особисто кожному учаснику з відповідною розпискою такого учасника про отримання повідомлення. Виконавчий орган відповідача зобов`язаний повідомити учасників не меньше ніж за тридцять днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений Статутом відповідача (п.7.18 Статуту). Відповідно до п.7.20 Статуту у повідомленні про загальні збори учасників зазначаються дата, час, місце проведення, порядок денний. Якщо до порядку денного включено питання про внесення змін до статуту відповідача, до повідомлення додається проект запропонованих змін. Відповідно до протоколу засідання Дирекції ТОВ «Екометан Плюс» №02/03/23 від 02.03.2023 року Дирекцією відповідача було скликано загальні збори учасників товариства, та 02 березня 2023 року направлено повідомлення учасникам відповідача про проведення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Екометан Плюс», які мали відбутися 17 квітня 2023 року о 14:00 годині за адресою: [ADDRESS] . При цьому серед питань порядку денного визначено питання про звільнення генерального директора відповідача та про уповноваження осіб на проведення державної реєстрації змін до відомостей про відповідача. Повідомлення про скликання загальних зборів учасників відповідача та порядок денний були направлені цінним листом з описом вкладення на адреси учасників, наявні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Однак, у заплановану дату 17.04.2023 року Загальні збори учасників ТОВ «Екометан Плюс» не відбулися у зв`язку з неявкою на них усіх учасників, відповідно питання про звільнення не було вирішено. У зв`язку з неявкою учасників товариства на Загальні було складено акт №1 від 17.04.2023 «Про неявку учасників ТОВ «Екометан Плюс» на Загальні збори учасників», підписаний позивачем, як генеральним директором товариства та свідками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ч. 2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду від 03.05.2023 року відкрито провадження у справі. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у відповідності до положень ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом при розгляді справи встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що протоколом №10 від 02.11.2018 року Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Екометан Плюс» позивача призначено на посаду генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Екометан Плюс» та внесено відомості про нього як керівника Товариства до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 23 лютого 2023 року позивачем була подана заява про звільнення з посади генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Екометан Плюс» за власним бажанням, на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України. Вказана заява була направлена 23.02.2023р. цінним листом з описом вкладення на адресу відповідача, а також третім особам: [PERSON] та [PERSON] .Лиховід на їхні адреси, зазначені в Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 01 березня 2023 року відповідачу було вручено заяву про звільнення відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення №3600008084414. Відповідно до п.7.6 Статуту відповідача Загальні збори учасників скликаються зокрема з ініціативи виконавчого органу відповідача. Згідно п.7.17 Статуту Загальні збори учасників скликаються шляхом шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику відповідача поштовим відправленням або електронною поштою або врученням повідомлення особисто кожному учаснику з відповідною розпискою такого учасника про отримання повідомлення. Виконавчий орган відповідача зобов`язаний повідомити учасників не меньше ніж за тридцять днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений Статутом відповідача (п.7.18 Статуту). Відповідно до п.7.20 Статуту у повідомленні про загальні збори учасників зазначаються дата, час, місце проведення, порядок денний. Якщо до порядку денного включено питання про внесення змін до статуту відповідача, до повідомлення додається проект запропонованих змін. Відповідно до протоколу засідання Дирекції ТОВ «Екометан Плюс» №02/03/23 від 02.03.2023 року Дирекцією відповідача було скликано загальні збори учасників товариства, та 02 березня 2023 року направлено повідомлення учасниками відповідача про проведення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Екометан Плюс», які мали відбутися 17 квітня 2023 року о 14:00 годині за адресою: [ADDRESS] . При цьому серед питань порядку денного визначено питання про звільнення генерального директора відповідача та про уповноваження осіб на проведення державної реєстрації змін до відомостей про відповідача. Повідомлення про скликання загальних зборів учасників відповідача та порядок денний були направлені цінним листом з описом вкладення на адреси учасників, наявні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Однак, у заплановану дату 17.04.2023 року Загальні збори учасників ТОВ «Екометан Плюс» не відбулися у зв`язку з неявкою на них усіх учасників, відповідно питання про звільнення не було вирішено. У зв`язку з неявкою учасників товариства на Загальні було складено акт №1 від 17.04.2023 «Про неявку учасників ТОВ «Екометан Плюс» на Загальні збори учасників», підписаний позивачем, як генеральним директором товариства та свідками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітню плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбаченні законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України однією з підстав для припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на визначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижня. Таким чином, на підставі письмової заяви та попередивши власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний трудовий договір за ч.1 ст.38 КЗпП України, що мною і було зроблено. Статтями ст. 97, 99 Цивільного кодексу України встановлено, що управління товариством здійснюють його органу. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Аналогічні положення закріпленні у ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». Відповідно до положень ст.38 КЗпП України, ст. 31, 32 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» право керівника на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників Товариства провести загальні збори, на яких розглянути заяву керівника Товариства та створити/призначити новий виконавчий орган. Згідно із ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 року № 14-рп/2004, від 16.10.2007 року № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю (індивідуально-трудова діяльність, фермерство тощо), так і можливість працювати за друдовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невід`ємним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Реалізація права громадянина на працю здійснюється шляхом укладання ним трудового договору і виконання кола обов`язків за своєю спеціальністю, кваліфікацією або посадою, яка передбачається структурою і штатним розписом підприємства, установи чи організації. Приписи ст.22 КЗпП України та ст.43 Конституції України забороняють будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладанні, зміні та припиненні трудового договору. Таким чином, уповноважений на звільнення генерального директора орган Товариства з обмеженою відповідальністю «Екометан Плюс» проігнорував повідомлення про звільнення і не розглянув по суті заяву про звільнення протягом передбачених законодавством строків, не виконав покладених на нього Статутом обов`язків. З огляду на викладене, своєю бездіяльністю, яка виразилася в не розгляді та не вжитті заходів для прийняття рішення про звільнення в межах статутної діяльності товариства Відповідачем були порушені трудові права позивача, зокрема право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням, та право на вільне обрання місця для його реалізації. Відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні. Разом з тим особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства та вимагає внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Відповідно до п.13 ч.2 ст.9 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи. У ч.1 ст.25 цього Закону визначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі. В зазначеній нормі закону визначено, що таким судовим рішенням може бути рішення про зобов`язання вчинення реєстраційних дій. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що у разі визнання трудових відносин припиненими внаслідок розірвання трудового договору на підставі рішення суду, повноваження генерально директора припиняються, підприємство зобов`язується провести державну реєстрацію змін до Єдиного державного реєстру. Факт припинення повноважень директора як посадової особи законодавець пов`язує із моментом внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. При цьому, відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі про керівника вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою у відповідності до ч.1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань». Факт невнесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань порушує права позивача, оскільки він позбавлений можливості вільно обирати працю, як це передбачено ст.43 Конституції України. Згідно з ч.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру. Стаття 8 Конвенції захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом. Поняття "приватне життя" в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру, окільки саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на "приватне життя" (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Олександр Волков проти України" (Oleksandr Volkov v. Ukraine, N 21722/11, § 165). Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб. Згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Аналогічний припис закріплений у ч.1 ст.10 ЦПК України. Принцип правової визначеності, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах "C.G. та інші проти Болгарії" ("C. G. and Others v. Bulgaria", заява N 1365/07, § 39), "Олександр Волков проти України" ("Oleksandr Volkov v. Ukraine", заява N 21722/11, § 170). Згідно ч.2 ст.5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст.16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. З урахуванням положень ч.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини, наявність у ЄДР інформації про мене, як керівника Відповідача, відноситься до моєї професійної діяльності та охоплюється поняттям "приватне життя". Згідно із ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням обставин встановлених судом на підставі наданих сторонами доказів, оцінивши ці докази у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України, суд робить висновок про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved