Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-15 00:00:00

10 травня 2023 року керівник Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області звернувся в суд в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з позовом до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватне акціонерне товариство «ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ «ПОДІЛЛЯ», та просить конфіскувати у [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 0521984200:06:002:0200, площею 2,4685 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Крижопільської територіальної громади (колишньої Красносільської сільської ради Крижопільського району Вінницької області), у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що громадянка російської федерації [PERSON] в 2021 році в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0521984200:06:002:0200, площею 2,4685 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Крижопільської територіальної громади (колишньої Красносільської сільської ради Крижопільського району Вінницької області), та 24 березня 2021 року зареєструвала право власності на вказану земельну ділянку, що підтверджується даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Проте, всупереч вимог земельного законодавства, протягом року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 24.03.2021 року) й до цього часу не відчужила її, що є підставою для конфіскації земельної ділянки у власність держави. Також встановлено, що на момент реєстрації права власності діяв договір оренди вищевказаної земельної ділянки, укладений 22.08.2015 між [PERSON] та ПрАТ «ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ «ПОДІЛЛЯ», зареєстрований 19.10.2016 (номер запису 16968758). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 31.03.2021 між [PERSON] та ПрАТ «ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ «ПОДІЛЛЯ» укладено угоду про зміну сторони у договорі оренди землі від 22.08.2015, за якою орендодавцем визначено [PERSON] (вказана угода зареєстрована 27.08.2021, строк дії договору 20 років). З метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави 17.04.2023 Тульчинською окружною прокуратурою Вінницької області в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області було спрямовано лист, яким повідомлено про виявлені порушення. Однак, уповноваженим державним органом заходи щодо конфіскації земельної ділянки в дохід держави не вжито, натомість листом від 25.04.2023 повідомлено окружну прокуратуру про відсутність коштів на сплату судового збору як причину невжиття заходів, що дає підстави прокурору вживати заходи представництва інтересів держави в суді. В даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що [PERSON] порушила визначену ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. 80, 81, 130, 145 Земельного кодексу України процедуру використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення та як іноземна громадянка не відчужила її упродовж року після набуття права власності. На даний час вона без перешкод володіє спірною земельною ділянкою на території України. Наразі продовольча безпека України потребує величезної уваги, що тягне за собою невідкладне вжиття вичерпних заходів щодо повернення земельних ділянок у власність держави та їх подальше використання з метою забезпечення потреб у першу чергу громадян України. Окрім цього, воєнні дії, які ведуться на території України, вкрай негативно впливають на продовольчі процеси у державі, зокрема багато земель сільськогосподарського призначення на територіях, де ведуться активні бойові дії, на даний час забруднені та не можуть використовуватись за призначенням, сотні гектарів залишаються окупованими. Це в сукупності призведе до зниження врожайності, тому у цих умовах важливим є те, щоб кожна земельна ділянка, яка використовується з порушенням вимог законодавства, була безумовно повернута у власність держави. З огляду на характер спірних правовідносин, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності [PERSON] критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яку [PERSON] незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами. Ухвалою судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 24 травня 2023 року відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. В підготовчому засіданні прокурор Бідюк Н.П. підтримала позовні вимоги та просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, при цьому вказала, що позов визнає та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат в порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України. Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області в підготовче засідання свого представника не направило, однак від нього на електронну адресу суду надійшли письмові пояснення по справі, де просить позов задовольнити. Представник третьої особи - Приватного акціонерного товариства «ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ «ПОДІЛЛЯ» - також подав до суду заяву, згідно якої просить підготовче судове засідання та розгляд справи по суті проводити без участі представника ПрАТ «ПК «ПОДІЛЛЯ», проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідачка [PERSON] визнала позов на стадії підготовчого провадження у справі, про що зазначила в окремій письмовій заяві. Оскільки відповідачка визнала позов у повному обсязі й таке визнання не суперечить закону та не порушує права та свободи інших осіб, тому позов підлягає задоволенню у підготовчому засіданні на підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Вирішуючи питання щодо підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави з даним позовом, суд враховує наступне. Приписи ст. 131-1 Конституції України, ст. 56 ЦПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наділяють прокурора повноваженнями на представництво в суді інтересів держави у випадках, а саме: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Оскільки Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області у відповідності до положень ст. 145 Земельного кодексу України, Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», «Положення про Головне управління Держгеокадастру в області» здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, наділене правом на подання такого роду позовів, на лист прокурора про виявлені порушення із вимогою вжити заходів щодо їх усунення, у тому числі в судовому порядку, повідомило окружну прокуратуру про неподання позову щодо усунення даних порушень у зв`язку з відсутністю коштів та не заперечує проти звернення з позовом органів прокуратури, станом на 10.05.2023 року (день надходження позову до суду) самостійно не реалізувало своє процесуальне право, тому у відповідності до положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 56 ЦПК України маються всі підстави для підтвердження представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 травня 2020 року в справі № 912/2385/18 за схожих обставин. Судом встановлено, що [PERSON] , будучи громадянкою російської федерації, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0521984200:06:002:0200, площею 2,4685 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Крижопільської територіальної громади (колишньої Красносільської сільської ради Крижопільського району Вінницької області), та 24 березня 2021 року зареєструвала право власності на вказану земельну ділянку, про що внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зазначені обставини підтверджуються: інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 329096726 від 13.04.2023, копією свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Крижопільської державної нотаріальної контори Деревянчук А.В. 24.03.2021 року за р.№ 305. Разом з тим, після набуття земельної ділянки у власність, [PERSON] , грубо порушуючи вимоги національного законодавства, протягом року її не відчужила. Згідно повідомлення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області № 0501.5-2869/05.3-23 від 20.04.2023, громадянка російської федерації [PERSON] , [INFO] , документована посвідкою на постійне місце проживання серії [NUMBER] від 11 червня 2012 року. Отже, на момент успадкування спірної земельної ділянки [PERSON] була іноземною громадянкою. Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України, земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Згідно ст. 19 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних. За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст. 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно ч. 1 ст. 39 вищевказаного Закону, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Оскільки спірні земельні ділянки, які належать до нерухомого майна (ч. 1 ст. 181 ЦК України), знаходяться на території України, тому на них поширюється дія права України. У відповідності до ч. 5 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Приписами ст. 378 ЦК України визначено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. У відповідності до ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Аналогічне положення передбачено щодо таких стратегічно важливих об`єктів, як надра, атмосферне повітря, води та ін. Відповідно до ст. 14 Конституції України, ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Іноземці (особи без громадянства) підпадають під дію національного права, що регулює правовідносини з приводу набуття права власності, з окремими винятками (ст. 374 ЦК України). Зокрема, це обмеження права іноземців на отримання у власність земель сільськогосподарського призначення, передбачене ст. 22, 81 ЗК України. Так, згідно з ч. 4 ст. 81 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземними громадянами, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Дана норма також кореспондується з ч. 1 ст. 145 ЗК України, відповідно до якої, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Відтак, суд приходить до висновку, що хоча відповідачка [PERSON] і набула у спадок земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства як іноземна громадянка, вона протягом року з часу державної реєстрації права на землю повинна була відчужити таку земельну ділянку, однак цей свій обов`язок не виконала. Згідно пункту «е» ч. 1 ст. 140 Земельного кодексу України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Примусове припинення прав на земельну ділянку, у відповідності до п. «в» ч. 1 ст. 143 Земельного кодексу України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 145 ЗК України у разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Оскільки [PERSON] протягом року з часу переходу до неї права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0521984200:06:002:0200, площею 2,4685 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Крижопільської територіальної громади (колишньої Красносільської сільської ради Крижопільського району Вінницької області), її не відчужила, тому право власності на зазначену земельну ділянку слід примусово припинити шляхом конфіскації. Згідно положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року у справі «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року у справі «Федоренко проти України»). Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримана справедлива рівновага між інтересами суспільства та правами власника. Відповідно до ст. 348 ЦК України, якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Виходячи з викладеного, позовні вимоги керівника Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Також згідно положень ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2684 грн. У зв`язку із визнанням відповідачкою позову до початку розгляду справи по суті позивачу належить повернути з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а іншу частину судового збору в розмірі 50 % слід стягнути з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved