Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га, кадастровий номер 3220882200:04:001:0102, розташованої на території Глибоцької сільської ради Бориспільського району Київської області. У встановлений законом строк та порядку позивачка, як спадкоємиця першої черги фактично прийняла спадщину після померлої матері - [PERSON] . Іншою спадкоємицею за правом представлення є онука померлої - відповідачка [PERSON] . Відповідачка у 2007р. виїхала зі своєю сім`єю за межі України на постійне місце проживання і з того часу на території України не проживає. Станом на час відкриття спадщини та на даний час відповідачка була і є зареєстрованою по [ADDRESS] , але там не проживає близько 15 років. Одразу після виїзду відповідачки за кордон, вона переслала позивачці копію свого закордонного паспорту з відміткою про виїзд за кордон, усно пояснивши, що приймати спадщину у вигляді спірної ділянки, не збирається. Місцезнаходження відповідачки на даний час мені невідоме. Заяву до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті [PERSON] в встановленому законом порядку та строк відповідачка не подавала. 30.10.2020 року\~державний нотаріус Бориспільської районної державної нотаріальної контори - Скрипка А.О. видала [PERSON] свідоцтво про право власності на 1/2 частину вищевказаної земельної ділянки в порядку спадкування за законом. На звернення позивачки до нотаріуса про причини відмови в оформленні на неї всієї спадщини, нотаріус послалась на те, що спадкоємець, який на час відкриття спадщини постійно проживав з спадкодавцем, вважається таким, що прийняв спадщину. Враховуючи те, що спірні взаємовідносини неможливо відновити в нотаріальному порядку, єдиним способом захисту прав споживача є визнання за позивачем права власності у судовому порядку. У зв`язку з чим позивачка просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2 га, кадастровий номер 3220882200:04:001:0102, розташованої на території Глибоцької сільської ради Бориспільського району Київської області. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не подавала. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору державний нотаріус Бориспільської районної державної нотаріальної контори Київської області Скрипка А.О. у судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, покладається на розсуд суду (а.с.57). Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2022 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд цивільної справи в порядку загального позовного провадження (а.с.38). 28 липня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.46). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 березня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, на підставі ч.1\~ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим виконкомом Глибоцької сільської ради Бориспільського району Київської області 01 листопада 2010 року (а.с. 79). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у тому числі на земельну ділянку площею 2,0000 га, що розташована на території Глибоцької сільської ради, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 700640 (а.с. 9). У визначений законодавством строк [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Бориспільської районної державної нотаріальної контори Київської області з заявою про прийняття спадщини, та державним нотаріусом була заведена спадкова справа за №498/2010 року, вказане підтверджується копією спадкової справи, яка знаходиться в матеріалах справи (а.с. 77-143). З матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] 14.08.2009 року склала заповіт, у якому земельну ділянку площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №700640 виданого 22.12.2006 року заповіла [PERSON] (а.с.82). З довідки №873 від 18.09.2020 року виданої Глибоцькою сільською радою встановлено, що [PERSON] зареєстрована за однією адресою з померлою [PERSON] . 13.10.2010 року [PERSON] слала інший заповіт, яким вище вказану земельну ділянку заповіла своїй дочці [PERSON] (а.с.83). У березня 2013 року позивач [PERSON] звернулась до Бориспільської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 96). 20 березня 2013 року державним нотаріусом Черненко Н.Б. надана відповідь про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми (складений в присутності одного, а не двох свідків), та недотримання форми посвідчувального напису, таким чином заповіт від 13.10.2010 року є нікчемним (а.с. 97). Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 07 травня 2019 року у справі №359/1873/18 за позовом [PERSON] до Бориспільської районної державної нотаріальної контори Київської області,треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , [PERSON] , про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити нотаріальну дію, позовні вимоги залишено без задоволення (а.с.111-116). У рішенні суд дійшов висновку, що відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, державний нотаріус Бориспільської районної державної нотаріальної контори Черненко Н.Б., правильно визначилася з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, встановивши, що заповіт не відповідає вимогам чинного закону, а тому діяла у межах своїх повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства. 31.08.2021 року [PERSON] направила звернення державному нотаріусу Бориспільської районної нотаріальної контори Київської області Скрипці А.О., у якому вона просила надати наступну інформацію: «на якій правовій підставі Вами було відмовлено мені [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на все майно спадкодавці [PERSON] .?», «на якій правовій підставі Вами було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки, кадастровий номер 3220882200:04:001:0102, розташованої на території Глибоцької сільської ради Бориспільського району Київської області на ім`я [PERSON] ?» (а.с.19). 09.09.2021 року державним нотаріусом Бориспільської районної нотаріальної контори Київської області Скрипкою А.О. було надано відповідь на звернення у якому нотаріус повідомляє, що відповідно до ст. 1261 ( Перша черга спадкоємців за законом), ст. 1266 (Спадкування за правом представлення) та ст. 1268 (Прийняття спадщини) Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, а внуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхні батькові, якби вони були живими на час відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку. встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Якщо дочка спадкодавиці померла, раніше за спадкодавицю, право на прийняття належної їй частки у спадщині переходить до її дітей (онуків спадкодавці) (а.с.20). Відповідно до\~ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Згідно ч.4 ст. 1254 ЦК України, якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених\~статтями 225\~і\~231\~цього Кодексу. У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року вказано, що: В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.\~Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, рецисорний позов). Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Тлумачення статті 216 та 1254 ЦК України свідчить, щочастина четверта статті 1254 ЦК України стосується тільки тих випадків, за яких новий заповіт визнано недійсним через дефект волі заповідача на підставі статті 225 ЦК України (заповідач у момент вчинення заповіту не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними) чи статті 231 ЦК України (заповіт вчинено під впливом насильства), дія попереднього заповіту відновлюється; частина четверта статті 1254 ЦК України розрахована тільки на визначення правових наслідків недійсності оспорюваного заповіту (відповідно до статей 225 і 230 ЦК України) і не регулює впливу нікчемності заповіту на відновлення попереднього заповіту; частина четверта статті 1254 ЦК України не може регулювати правові наслідки нікчемності заповіту, оскільки нікчемний заповіт не породжує будь-який правовий результат. При нікчемності другого заповіту слід вести мову не про відновлення чинності першого заповіту, а про те, що вчинення наступного нікчемного заповіту, не може скасовувати попередній заповіт; положення частини четвертої статті 1254 ЦК України є виключенням із загального правила про наслідки недійсності правочину, а отже, за аналогією застосовані бути не можуть. Також немає підстав застосовувати аналогію закону (частина перша статті 8 ЦК України), оскільки питання наслідків нікчемності правочину (у тому числі й заповіту, як одностороннього правочину) врегульовані частинами першою та другою статті 216 ЦК України. Враховуючи вище вказане, оскільки заповіт від 13.10.2010 року є нікчемним, то спадкування у даному випадку необхідно здійснювати за попереднім заповітом складеним [PERSON] 14.08.2009 року. Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. (ч. 1 ст. 1268 ЦК України) Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Державний нотаріус при відмові у видачу свідоцтва про право на спадщину іншої частини частин земельної ділянки, посилається на наявність іншого спадкоємця, який в силу в ст.. 1261, 1266, 1268 ЦК України [PERSON] , проте суд не погоджується з такими доводами з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України, \~внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Бориспільської районної державної нотаріальної контори не зверталася. Також, суд критично відноситься до факту про спільне проживання відповідача з спадкодавцем, оскільки хоч вони і є зареєстрованими в [ADDRESS] , проте сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини. Саме до такого висновку прийшов Верховний суд у постанові від 19.05. 2021 року у справі № 937/10434/19-ц. Таким чином оскільки [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] у встановлений законом строк не прийняла, доказів спільного проживання матеріали справи не містять, то спадкування у даному випадку належить проводити за законом. Згідно ст. 1261 ЦК України, [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом. Як встановлено судом, спадкова справа після смерті [PERSON] була заведена 28 жовтня 2010 року, станом на час розгляду справи єдиним спадкоємцем, що звернувся із заявою про прийняття спадщини є [PERSON] 30.10.2020 року державним нотаріусом Бориспільської районної державної нотаріальної контори Скрипкою А.О., [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки площею 2,0000 га, з кадастровим номером 3220882200:04:001:0102, для ведення особистого селянського господарства, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №700640 виданого 22.12.2006 року. (а.с.141) . Згідно до ст.. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З матеріалів спадкової справи слідує, що після смерті [PERSON] залишилась частина майна на яку не було видано свідоцтво про право на спадщину, а саме частина земельної ділянки площею 2,0000 га, з кадастровим номером 3220882200:04:001:0102. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про те, що за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] слід визнати право власності на іншу частину земельної ділянки площею 2,0000 гектарів, кадастровий номер 3220882200:04:001:0102

Outcome: approved