Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

В травні 2023 року позивач [PERSON] в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, комісії з питань захисту прав дітей Білобожницької сільської ради про визначення місця проживання дітей. В позовній заяві позивач вказав, що перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON] (дошлюбне прізвище - " [PERSON] "), який було зареєстровано між ними 04 серпня 2006 року у Білобожницькій сільській раді Чортківського району Тернопільської області. В шлюбу є двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2020 року вказаний шлюб між ними розірвано, а неповнолітніх дітей залишено проживати з матір`ю. Однак після розірвання шлюбу діти відмовились проживати з матір`ю і постійно продовжують проживати разом з ним в [ADDRESS] , та перебувають на його повному утриманні і вихованні, тому просить визначити місце проживання дітей з ним. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, в позові просив справу слухати за його відсутності. Представник позивача [PERSON] подав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій вказала, що позов визнає, погоджується на те, щоб діти залишилися проживати з батьком, просить справу проводити без її участі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Білобожницької сільської ради в судове засідання не з`явився, в суд надійшла заява, в якій просять справу слухати за відсутності представника. Білобожницька сільська рада висновок органу опіки та піклування підтримує повністю, просять позов задовольнити. Вивчивши та дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Позивач [PERSON] перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON] (дошлюбне прізвище - " [PERSON] "), який було зареєстровано між ними 04 серпня 2006 року у Білобожницькій сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №11. В шлюбі є двоє неповнолітніх дітей: син - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] , батьками яких записані [PERSON] та [PERSON] , що стверджується відповідно свідоцтвами про їх народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , виданих міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2020 року шлюб між сторонами розірвано, а дітей залишено проживати з матір`ю, з відповідачкою по справі. Однак після розірвання шлюбу діти відмовились проживати з матір`ю і постійно продовжують проживати разом з батьком в [ADDRESS] , перебувають на його повному утриманні і вихованні. Згідно актів обстеження умов проживання від 04 травня 2023 року №9-216 та від 12 травня 2023 року, укладеного з участю начальника служби у справах дітей Білобожницької сільради, вбачається, що комісією обстежено житлово-побутові умови проживання [PERSON] , який проживає і зареєстрований в будинку батьків разом з неповнолітніми дітьми - [PERSON] та [PERSON] в [ADDRESS] . Житловий будинок добротний, має світло та газове опалення, проведена в будинок вода. В будинку чисто, прибрано, в дітей є окрема кімната, умебльована, санітарний стан добрий. Продуктами харчування забезпечені, діти виглядають доглянутими і охайними, за якими постійно доглядає і йому в цьому допомагає його мати. Діти виявили бажання прожити разом з батьком, оскільки мама з ними не проживає і фактично не приймає участі у їх вихованні, вони навчаються у Ридодубівській гімназії, мають в школі та в селі своїх друзів, родичів. Діти постійно проживають з батьком з 2020 року і по даний час. [PERSON] має постійне місце роботи в Білобожницькому комунгоспі та відповідну заробітну плату, що стверджується відповідною довідкою. Той факт, що діти дійсно проживають разом з батьком в [ADDRESS] та навчаються в Ридодубівській гімназії в 9 класі стверджується довідками № 9-213 від 03.05.2023 року, виданої Ридудубівським старостинським округом Більобожницької сільради, та № 11 від 04.05.2023 року, виданої Ридодубівською гімназією. Згідно висновку органу опіки та піклування Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області, затвердженого рішенням виконкому Білобожницької сільради від 18 травня 2023 року за № 62, орган опіки та піклування Білобожницької сільради вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , по місцю його проживання. Згідно рішення комісії з питань захисту прав дітей Білобожницької сільської ради Чортківського району від 18 травня 2023 року за №8 "Про визначення місця проживання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] " визначено фактичне місце проживання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , - місце проживання [PERSON] , а саме: будинок [ADDRESS] , враховуючи матеріально-побутові умови їх проживання та бажання дітей. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. Є. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною): можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 СК України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що батько дитини має постійне місце проживання та місце роботи, він створив всі умови для проживання, виховання та розвитку дітей. При цьому судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з батьком. Відповідно до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачкою позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей з батьком підлягають задоволенню, це буде відповідати їх інтересам, так як позивач має можливість створити дітям належні умови для виховання та розвитку. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що діти [PERSON] , [PERSON] проживають з батьком [PERSON] , який займається їх вихованням, навчанням та утриманням, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved