Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та одержання права на спадкування. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] , 1937 року народження, та [PERSON] , 1937 року народження, є рідними батьками заявників. У 1970 році від тяжкої хвороби померла їхня рідна матір - [PERSON] . Після смерті [PERSON] у 1973 році [PERSON] вдруге одружився на [PERSON] , 1939 року народження. Спільних дітей вони не мали. З часу одруження [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю разом із заявниками у житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер батько заявників - [PERSON] . Після його смерті [PERSON] прийняла спадщину за законом на 2/3 частини спадкового майна, а саме: житловий будинок та земельні ділянки, а 1/3 частину успадкувала [PERSON] [PERSON] відмовився від спадщини на користь [PERSON] [INFO] померла прийомна матір заявників - [PERSON] . За власні кошти вони організували поховання та поминки спадкодавця, а також поминки на дев`ять та сорок днів після її смерті. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається з: 1/3 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; 1/3 частина земельної ділянки, площею 0,1768 га , яка розміщена на землях, що знаходяться у віданні Княжицької сільської ради Броварського району Київської області, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд у [ADDRESS] ; 1/3 частина земельної ділянки, площею 0,1355 га, яка розміщена на землях, що знаходяться у віданні Княжицької сільської ради Броварського району Київської області, наданої для ведення особистого селянського господарства у [ADDRESS] ; земельна ділянка, площею 1,3049 га, яка розміщена на землях, що знаходяться у віданні Княжицької сільської ради Броварського району Київської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Другою броварською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу від 10 березня 2023 року №164/2023, яка зареєстрована в спадковому реєстрі за №70372515 до майна померлої. Разом з цим, після заведення спадкової справи було встановлено, що [PERSON] не здійснила усиновлення заявників. Звернувшись до Другої броварської державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, заявникам було роз`яснено, що у зв`язку з відсутністю документів на підтвердження родинних відносин з померлою [PERSON] , їм необхідно звернутися до суду для встановлення їх спадкоємцями четвертої черги. Заявники завжди сприймали [PERSON] як рідну матір, остання їх виховала та оберігала, турбувалася про них. За час їх навчання [PERSON] відвідувала школу та батьківські збори. У подальшому, коли заявники стали дорослими та вже мали свої сім`ї, вони не залишали без догляду та піклування [PERSON] , забезпечувати її продуктами харчування та ліками, у разі необхідності - медичним обстеженням. Кожного року у весняний та осінній сезони допомагали їй у веденні огородництва. Посилаючись на викладене, заявники просили суд встановити факт проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , у період з 18 серпня 1973 року до моменту смерті; визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , спадкоємцями 4-ї черги. В судовому засіданні заявники [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, направили до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримали, просили про їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання представник заінтересованої особи Другої броварської державної нотаріальної контори не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, направила до суду листа про розгляд справи за відсутності представника заінтересованої особи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до приписів частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04) Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 20 червня 1969 року та серії [NUMBER] від 27 травня 1966 року (а.с. 10, 13). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 18 серпня 1973 року [PERSON] та [PERSON] 18 серпня 1973 року зареєстрували шлюб у Княжицькій сільській раді Броварського району Київської області (а.с. 9). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 грудня 2011 року, виданого державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Юхта Л.М., визнано право [PERSON] на 1/3 частку спадкового майна після смерті [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається із земельної ділянки площею 0,1768 га, розміщеної на землях, що знаходяться у віданні Княжицької сільської ради Броварського району Київської області, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель у [ADDRESS] , що належала померлому [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого згідно з рішення Княжицької сільської ради від 11 листопада 2006 року №297 (а.с. 20). Згідно з витягом про державну реєстрацію прав, виданого Комунальним підприємством Київської обласної ради «Броварське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 23 жовтня 2012 року №35954557 за [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що становить 1/3 частку житлового будинку (а.с. 19). [INFO] у віці 83 роки померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 29 листопада 2022 Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 8). 10 березня 2023 року державним нотаріусом Другої броварської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу щодо майна [PERSON] , що підтверджено витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 10 березня 2023 року №71749394 (а.с. 21). Законодавцем встановлено, що «сім`я» на відміну від «шлюбу» є проживання осіб, пов`язаних спільним побутом та у яких є взаємні права та обов`язки один до одного. При цьому, необхідно звернути увагу, що для існування сім`ї не існує спеціального порядку реєстрації. Згідно з п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов`язані спорідненням зі спадкодавцем. Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми Сімейного кодексу України, сім`єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей. Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1259 ЦК України передбачено, що черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Отже, особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, мають право на спадкування у четверту чергу. Чинним законодавством не передбачено можливість визнавати спадкоємців однієї черги спадкоємцями іншої черги. Зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до ст.ст. 1261-1265 ЦК. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. Враховуючи викладене, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, суд вважає доведеним факт, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , у період з 18 серпня 1973 року по день її смерті. Встановивши, що [PERSON] та [PERSON] з 18 серпня 1973 року по 29 листопада 2022 року проживали однією сім`єю з [PERSON] , всі ці роки забезпечували її доглядом і піклуванням, надавали їй матеріальну, нематеріальну та іншу допомогу, суд виходить з того, що наведене є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у четверту чергу на підставі статті 1264 ЦК України. З підстав вищевказаного, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог в повному обсязі.

Outcome: approved