Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

Позивачка звернулася\~до\~Карлівського\~районного суду\~Полтавської\~області з позовною заявою,\~в якій\~просить визначити місце проживання дочки,\~ [PERSON] , [INFO] ,\~разом з\~матір`ю. Позовну заяву мотивувала тим, що рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 09.03.2023 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає з матір`ю і на далі бажає з нею проживати. 15.05.2023 року ухвалою суду відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивачка та її представник до суду не з`явилися. Від адвоката Бурбак О. В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, в якій адвокат зазначила, що сторона позивача позов підтримує у повному обсязі. Відповідач до суду не з`явився, надавши суду заяву про визнання позовної заяви та зазначив, що підтримує позовні вимоги [PERSON] щодо визначення місця проживання [PERSON] разом з матір`ю, оскільки це буде відповідати інтересам їх спільної дитини, враховуючи їх емоційний та психологічний зв`язок. . Представник третьої особи, в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову повністю. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований 15.09.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Карлівського районного управління юстиції Полтавської області. Вказаний шлюб 09.03.2023 року рішенням Карлівського районного суду Полтавської області у справі № 531/2680/22 розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Халтуринською сільською радою Карлівського району Полтавської області 15.04.2008 року, свідоцтво серії [NUMBER] . Неповнолітня дитина знаходиться на утриманні матері та проживає разом з нею. З характеристики, виданої Карлівським ліцеєм імені [PERSON] , вбачається, що [PERSON] , 2008 року народження, є ученицею 9- А класу ліцею, в якому навчається з першого класу. Мати постійно цікавиться життям доньки, часто телефонувала та відвідувала навчальний заклад, була присутня на всіх батьківських зборах. Відповідно до характеристики [PERSON] , [INFO] , виданої 13.03.2023 головою ЖБК «Мрія», за час її проживання за адресою: [ADDRESS] , зарекомендувала себе, як ввічлива та доброзичлива мешканка, завжди чиста та охайна, скарги від сусідів не надходили. Листом від 29.05.2023 № 01 21/453 Служба у справах дітей Виконавчого комітету Карлівської міської ради повідомила про неможливість підготовки та надання висновку щодо доцільності визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] з матір`ю, оскільки до служби надійшов лист представника позивача адвоката Бурбак О.В., в якому зазначено, що [PERSON] разом з дитиною [PERSON] , у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення та оголошення військового стану на території України, виїхала за її межі. Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.2 ст.161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року (заява №2091/13) ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язок із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Відповідно до ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.\~Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого\~частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року по справі №402/428/16- ц Верховний Суд зазначив, що законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Також у вказаній постанові Верховний Суд відступив від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі №6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі №6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна , крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю. Велика Палати Верховного Суду зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року. Як вбачається із матеріалів справи, сторони сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо. Неповнолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] . У постанові від 15.01.2020 року у справі №200/952/18 Верховний Суд визначив, що за загальним правилом за відсутності спору, щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірванню шлюбу. У разі наявності спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] , якою створені належні умови для дитини,\~батько не заперечує проти визначення місця проживання дитини з матір`ю, через що позовні вимоги про визначення місця проживання дитини задовольняються. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved