Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

05.09.2022 до суду надійшла вище вказана позовна заява. В позовній заяві позивач просить позбавити [PERSON] [INFO] , батьківських прав відносно її неповнолітнього сина - [PERSON] [INFO] , а також стягнути на користь [PERSON] [INFO] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , у розмірі частини усіх видів (заробітку) доходу, щомісяця, починаючи від дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 09.09.2022 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. В судове засідання з`явився позивач, підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити з підстав зазначених у ньому. Представник третьої особи 1 в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Третя особа 2, 06.06.2023 на адресу суду направила заяву про розгляд даної справи без її участі, оскільки за специфікою роботи їх фахівців останні повинні перебувати на своїх робочих місцях. Просила ухвалити рішення по даній справі на розсуд суду. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому порядку, з заявою про відкладення судового засідання не звертався. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, в зв`язку з чим на підставі ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) справу розглянуто заочно у відсутність відповідача на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За положеннями ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Вказане узгоджується із положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У відповідності зі ст. 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, наступне. Позивач з відповідачем зареєстрували шлюб 12.11.2005. Від шлюбу мають сина - [PERSON] [INFO] . Проте, сімейне життя подружжя не склалося, а тому шлюб було розірвано (відповідно до рішення від 09.03.2010 Хортицького районного суду м. Запоріжжя). Відповідач покинула дитину та залишила на виховання позивачу маленького сина віком 1 рік 3 місяці. При цьому, з травня 2007 року і по теперішній час, відповідач долею сина не цікавилась, вихованням сина не займалась, навіть не намагалась зустрітись з рідним сином, не була зацікавлена його станом здоров`я. Фактично з самого народження дитини позивач самостійно вирішує всі питання, що пов`язані з життєдіяльністю дитини. А отже, судом встановлено, що відповідач фактично, свідомо, самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Суду наданий висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району № 21.01/03 - 23/721 від 19.12.2022 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO] , відносно її неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] . Зазначений висновок повністю узгоджується з іншими матеріалами справи та наданими суду доказами. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів у розмірі частини доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, затвердженого для дитини відповідного віку, підлягають задоволенню, оскільки згідно з ч. 2 ст. 166, ст. 180 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина на користь батька [PERSON] . Крім того, з відповідача підлягає стягнення судового збору на користь держави в розмірі 1073, 60 грн. З`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] , батьківських прав та стягнення аліментів законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved