Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві про зняття арешту з майна. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.01.2019 року відбулися електронні торги з реалізації рухомого майна, а саме транспортного засобу - автомобіля ВАЗ, за результатами яких позивач став їх переможцем. 04.02.2019 року позивачу було видано Акт державного виконавця про проведення електронних торгів. 05.02.2019 року позивач отримав транспортний засіб, що підтверджується Актом видачі майна переможцю електронних торгів від 05.02.2019 року. 23.03.2021 року головним державним виконавцем було видано постанову про зняття арешту з майна у виконавчому провадженні. Але на даний час арешт з транспортного засобу не знятий, що перешкоджає позивачу у здійсненні реєстрації транспортного засобу в установленому законом порядку. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить скасувати всі заборони, арешти та розшук, що накладені на транспортний засіб - автомобіль ВАЗ21101, 2007 року випуску, а також зобов`язати Територіальний сервісний центр МВС № 1248 Регіонального сервісного центру здійснити державну реєстрацію права власності на транспортний засіб - автомобіль ВАЗ, за позивачем [PERSON] . Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 05.04.2023 року задоволено заяву позивача про витребування доказів. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11.05.2023 року витребувано докази у даній справі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25.05.2023 року витребувано докази у даній справі. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача 1 у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду письмові пояснення. Представник відповідача 2 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Представник третьої особи у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 17.01.2019 року відбулися електронні торги з реалізації рухомого майна, а саме транспортного засобу - автомобіля ВАЗ21101, 2007 року випуску, д/н [NUMBER] , за результатами яких позивач став їх переможцем. 04.02.2019 року позивачу було видано Акт державного виконавця про проведення електронних торгів. 05.02.2019 року позивач отримав транспортний засіб, що підтверджується Актом видачі майна переможцю електронних торгів від 05.02.2019 року. 23.03.2021 року головним державним виконавцем було видано постанову про зняття арешту з майна у виконавчому провадженні. У серпні 2021 року позивач звернувся до ТСЦ МВС № 1243 з метою здійснення реєстрації вказаного транспортного засобу та дізнався, що на транспортний засіб накладено арешт та його оголошено у розшук у рахунок стягнення боргу з попереднього власника. У зв`язку із встановленими обставинами позивач звернувся до Деснянського відділу ДВС із листом про зняття всіх арештів та заборон, у тому числі і припинення розшуку майна. 13.12.2021 року головним державним виконавцем Деснянського відділу ДВС винесено постанову у виконавчому провадженні № [NUMBER] про припинення розшуку майна боржника, який оголошено відповідно до постанови від 29.03.2011 року, від 17.06.2010 року та постанови від 18.05.2011 року. Копію постанови направлено до Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП у м. Києві для виконання. 30.12.2021 року позивачу стало відомо, що постанова головного державного виконавця повернута без виконання, оскільки на даний час запроваджено електронний обмін інформацію між Автоматизованою системою виконавчого провадження та Інформаційним порталом Національної поліції України. Згідно відповіді Головного сервісного центру МВС в Дніпропетровській області від 12.05.2023 року в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів в розділі «Перегляд картки на реєстрацію ТЗ для фізичної особи» міститься інформація про арешт та розшук автомобіля ВАЗ2101. Таким чином, на даний час заборони та арешт з даного транспортного засобу не зняті, що перешкоджає позивачу здійснити реєстрацію автомобіля, як власника майна. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7ЦПК України є обов`язковою для суду. На сьогодні позивач позбавлений можливості реалізувати право власності через наявність арешту. Таким чином, арешт, накладений на майно, порушує право власності позивача. Відповідно до ч. 1,2,3 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Як встановлено при розгляді справи, відкритих виконавчих проваджень, за якими боржником виступає [PERSON] , на виконанні у відділі не перебуває. У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності арештів (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги у повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Разом з тим, суд вважає передчасними позовні вимоги [PERSON] у частині зобов`язання ТСЦ МВС № 1248 зареєструвати автомобіля за позивачем, оскільки після скасування арешту на автомобіль реєстрацію автомобіля за позивачем повинна відбутися відповідно до вимог діючого законодавства. А тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial