Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-08 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років. Позивач зазначала, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 24 листопада 2020 року у Броварському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за актовим записом №628. Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] . Стверджувала, що вони з відповідачем припинили фактичні шлюбні відносини відразу після повномасштабного вторгнення Росії на територію України, тобто з 24 лютого 2022 року, та стали проживати окремо. Основною причиною розпаду сім`ї стала різниця характерів, відсутність між ними поваги, взаєморозуміння та кохання. З березня 2022 року сторони не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети. Майнового спору між ними немає. Спору про місце проживання дитини також не існує. Батько провідує дитину чотири рази на місяць. Вказувала на те, що вона знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, малолітня дитина проживає разом з нею та її матір`ю [PERSON] . Наголошувала на тому, що [PERSON] бере фінансову участь в утриманні дитини, оскільки єдиним джерелом її (позивача) доходу є соціальні виплати на дитину, яких не вистачає на задоволення потреб для розвитку дитини. У свою чергу, відповідач іноді допомагає невеликою сумою грошових коштів та продуктами харчування. Разом з цим, між сторонами відсутні домовленості про утримання дитини. Відповідач, з його слів, наразі непрацевлаштований, але є особою працездатного віку, у той час як позивач не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути із відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 гривень, щомісячно, на утримання малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути із відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 гривень на її утримання як дружини, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною трьох років. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про місце та час розгляду справи повідомлялася належним чином. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження останньої (а.с. 3) і, на підставі статті 180 Сімейного кодексу України, відповідач зобов`язаний утримувати малолітню дочку до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, моральної соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) зазначено, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Згідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з приписами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №523/2927/18 (провадження №61-13820св19), від 03 листопада 2021 року у справі №487/5798/20 (провадження №61-13023св21) зазначено, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. При цьому для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не має значення, що, зокрема: платник аліментів одержує заробіток (дохід) повністю або частково в іноземній валюті; або має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини врегульоване статтею 183 СК України. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня - 2272 гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За таких обставин, з розрахунку на одну дитину та з урахуванням того, що участь у вихованні та утриманні дитини повинні брати двоє батьків, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 гривень, з їх індексацією відповідно до закону, щомісячно, на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років суд зазначає наступне. З досліджених у судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами у цій частині позовних вимог виник на підставі захисту позивачем свого права на утримання одного із подружжя другим до досягнення дитиною трьох років. Вказані правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до частини першої статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до приписів частини другої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 77 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що на теперішній час позивач є непрацездатною особою, потребує матеріальної допомоги, оскільки малолітня дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дружини не надає. Враховуючи те, що відповідач є батьком малолітньої дитини, яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, у добровільному порядку він матеріальної допомоги на утримання позивача не надає, суд дійшов висновку, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем у позовній заяві, отримали підтвердження під час судового розгляду, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 гривень на утримання дружини, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною трьох років. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням наведеного, суд вважає за потрібне стягнути із відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок. Відповідно до вимог статті 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved