Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що він перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 21.10.2017 року Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 315. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідно до договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 15.05.2023 року, сторони визначили, що дитина знаходиться та проживає з позивачем за місцем його реєстрації та проживання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, внаслідок різних поглядів на життя шлюбні відносини між сторонами припинено, спільне господарство не ведеться, у зв`язку з чим, посилаючись на втрату взаємного почуття любові, довіри та поваги, несумісність поглядів на спільне життя та сімейні відносини з відповідачем, позивач просить шлюб розірвати та залишити проживати разом з ним неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 22.05.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника за змістом якої позивач позов підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, за змістом якої відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21.10.2017 року Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 315, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.04.2019 року, виданим Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с. 11) сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин подружжя являється непорозуміння, а також різні погляди на життя, втрата почуття любові та взаємної поваги. На підставі аналізу наданих позивачем доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених в позові про те, що шлюбні відносини між сторонами припинені, збереження сім`ї є неможливим. Відповідно до ст. ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи, що примирення між сторонами є неможливим, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, що свідчить про\~\~втрату почуття любові та поваги сторонами один до одного, що призвело до фактичного розпаду сім`ї і примирення між ними неможливе, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про розірвання шлюбу. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, і, що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін у справі, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, задовольнивши позовні вимоги. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Питання про зміну прізвища після розірвання шлюбу відповідачем не ставиться, тому судом не вирішується. Окрім цього, відповідно до договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 15.05.2023 року, сторони визначили, що дитина знаходиться та проживає з позивачем за місцем його реєстрації та проживання: [ADDRESS] , де створені належні умови для проживання, розвитку та навчання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Враховуючи, що сторонами узгоджено місце проживання дитини до досягнення нею десятирічного віку, дитину після розірвання шлюбу слід залишити проживати разом з батьком, до досягнення дитиною десятирічного віку. На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved