Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

17 березня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2020 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з чоловіком у позивача не склалося, подружжя виявило, що мають різні характери та погляди на життя. Неодноразові спроби налагодити сімейні відносини виявилися марними, примирення сім`ї не відбулося. На теперішній час сторони разом не проживають, подружніх відносин не підтримують. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому вона просить його розірвати та після його розірвання відновити її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Також [PERSON] просила визначити місце проживання їхнього спільного з відповідачем малолітнього сина [PERSON] разом з нею. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 11.04.2023р. позовну заяву було залишено без руху через не зазначення правових підстав та обставин, на яких ґрунтуються вимоги щодо визначення місця проживання дитини, а також недоплатою судового збору. 12.04.2023р. [PERSON] подала до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви та квитанцію про доплату судового збору. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 14.04.2023р. відкрито загальне провадження у справі. Відзив на позовну заяву [PERSON] до суду не надходив. В підготовче засідання позивач не з`явилася, одночасно з позовом подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, оскільки на її утриманні та під доглядом знаходиться малолітній син. Свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в підготовче засідання не з`явився, 12.05.2023р. подав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги визнає та не заперечує щодо розірвання шлюбу і визначення місця проживання сина разом з матір`ю. Представник третьої особи в підготовче засідання не з`явився, письмовою заявою також просив розглянути справу без його участі. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З`ясувавши позицію сторін щодо предмету спору, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 серпня 2020 року Коломийським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 365, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] являються батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частинах третій та четвертій статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони на теперішній час разом не проживають, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, взаємним побутом не пов`язані. Характер відносин, які склалися між ними, свідчить про повний розпад сім`ї, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, оскільки вони не бажають підтримувати шлюбні відносини між собою та знайти спільну мову в сімейних питаннях. В зв`язку з цим, суд прийшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відтак, суд вважає за можливе відновити позивачу дошлюбне прізвище « [PERSON] », як вона про те просила в позові. Щодо вимог про визначення місця проживання малолітнього сина сторін, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1, 4 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.. Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Пунктами 4, 14 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. У випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. В даній справі судом встановлено, що спір між сторонами з приводу визначення місця проживання спільної дитини відсутній, оскільки відповідач не заперечує щодо проживання сина разом з матір`ю та визнав позовні вимоги, зокрема і в цій частині, в повному обсязі. Згідно п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Частиною шостою статті 263 ЦПК України передбачено, що якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Відповідно до частини першої та четвертої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Довідками про реєстрацію місця проживання №86501, № 107436 підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] . Згідно виписки з наказу від 15.02.2021р. №27-в, [PERSON] працевлаштована в КНП «Коломийська центральна районна лікарня» КМР на посаді біохіміка відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги з приймальним відділенням структурного підрозділу «Стаціонар» та з 24.02.2021р. перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. З довідки від 12.04.2023р. слідує, що [PERSON] з народження задекларований в лікаря-педіатра [PERSON] . Дитина проходить щомісячні обстеження згідно програми державних гарантій. Мати хлопчика вчасно та регулярно виконувала всі рекомендації по лікуванню та запобіганню захворювань. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 21.04.2023р. складеного комісією в складі головних спеціалістів служби у справах дітей встановлено, що [PERSON] проживає разом зі своїм сином [PERSON] в 2-х кімнатній квартирі. Умови проживання добрі, всі необхідні комунікації (світло, вода, газопостачання, автономне опалення) підключені. Дитина має окреме ліжечко для сну, столик, одяг, харчування та іграшки. Матір`ю створені належні умови для розвитку та проживання малолітнього сина. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку, затвердженого рішенням Коломийської міської ради від 15.05.2023р. №120, орган опіки та піклування, виходячи з інтересів дитини вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , разом з матір`ю [PERSON] . Отже, врахувавши встановлені фактичні обставини даної справи, взявши до уваги визнання позову відповідачем та висновок органу опіки та піклування, виходячи із найкращих інтересів малолітнього [PERSON] , враховуючи його вік, проживання разом з матір`ю та створення нею для дитини належних умов, суд приходить до висновку про необхідність визначити місце проживання спільного сина сторін разом з позивачем за адресою її фактичного проживання. При цьому суд зазначає, що батько дитини має право та обов`язок піклуватися про здоров`я та розвиток сина, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з положень вищевказаної норми, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2147,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved