Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

07 жовтня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Харківська міська рада про визнання права власності в порядку спадкування за законом та встановлення факту родинних відносин, в якому просила суд встановити юридичний факт, що померла [INFO] [PERSON] та померлий [INFO] [PERSON] перебували в родинних відносинах як рідна сестра та брат, визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (далі - квартира). Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] народилась [INFO] у селищі Введенка Чугуївського району Харківської області, дошлюбне прізвище якої було « [PERSON] ». Відповідно до посвідки про народження № [NUMBER] , виданої Відділом актового громадського стану Народного комісаріату Внутрішніх справ СРСР та складеною російською мовою, батьком позивача є [PERSON] , матір`ю [PERSON] . У батьків позивача також був син [PERSON] , який є рідним братом позивача. 05 листопада 1963 року між [PERSON] (позивач) та [PERSON] зареєстровано шлюб, після реєстрації шлюбу нею змінено прізвище на « [PERSON] ». 31 липня 2000 року між [PERSON] (позивач) та [PERSON] зареєстровано шлюб, після реєстрації шлюбу нею змінено прізвище на « [PERSON] ». [INFO] рідний брат позивача - [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина на належне йому за життя майно - квартиру [ADDRESS] . За життя у [PERSON] сім`ї не було, догляд за ним здійснювала [PERSON] та її син (племінник померлого) [PERSON] , після смерті [PERSON] його похованням займалася [PERSON] [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом як спадкоємець другої черги, але нотаріусом було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутнє документальне підтвердження родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] . Окрім позивача з заявою про прийняття спадщин, яка відкрилася після смерті [PERSON] , також звернулася [PERSON] як спадкоємець четвертої черги. Зважаючи на зазначене вище, позивач вважає свої спадкові права порушеними, оскільки вона, як спадкоємець [PERSON] на підставі ст.\~1262\~ЦПК України, позбавлена можливості оформити право власності на спадкове майно. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 липня 2021 року залучено Харківську міську раду до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 11 серпня 2021 року представником Харківської міської ради подано до суду відзив на позов, в якому просив суд у задоволенні позову відмовити з підстави недоведеності факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , відсутності доказів, які свідчать про належність квартири [PERSON] на праві приватної власності. Позивач та його представник, представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань про відкладення розгляду справи не надав. В матеріалах справи містяться довідки про доставку смс-повідомлень про виклик до суду в призначені судові засідання, які були отримані відповідачем. Зважаючи на отримання відповідачем смс-повідомлень про виклик до суду та його участь в підготовчому судовому засіданні, відповідач був обізнаний про дату, час та місце розгляду справи, правом на подання до суду заяви про участь у судовому засіданні в дистанційному режимі відеоконференції між судами або з використанням власних технічних засобів не скористався, станом розгляду справи на цікавився. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, зважаючи на наступне. Згідно п. 3 ст.\~2\~ЦПК основними засадами (принципами) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом. На необхідності забезпечення розгляду справи протягом розумного строку зазначено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~ст. 129 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Вирішуючи питання щодо розгляду справи по суті, суд приймає до уваги те, що межі перенесення розгляду справи не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка учасників справи та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Відповідач не скористався належним йому правом подання до суду відзиву на позовну заяву. Враховуючи необхідність забезпечення розумних строків розгляду справи, ту обставину, що справа перебуває в провадженні суду з 07 жовтня 2020 року, відповідач в численні судові засідання не з`являвся, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для відкладення судового засідання, зважаючи на що розглядає справу по суті за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження № [NUMBER] , виданого Народним комісаріатом внутрішніх справ СРСР, відділ актового цивільного стану, який складено російською мовою (далі мовою оригіналу): « [PERSON] родилась [INFO] , о чем в книге записей актов гражданского состояния о рождении за 1938 год произведена соответствующая запись № 81. Родители: отец [PERSON] , мать [PERSON] . Место рождения селение Введенское Харьковской области Чугуевского района. Згідно із свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] Баланівською радою Богодухівського району Харківської області 05 листопада 1963 року зареєстровано шлюб між [PERSON] , 1940 року народження, та [PERSON] , 1938 року народження, про що зроблено відповідний актовий запис № 23. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінено прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] Солоницівською селищною радою Дергачівського району Харківської області 31 липня 2000 року зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 40. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінено прізвище на « [PERSON] ». Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що 15 листопада 2016 року складено відповідний актовий запис № 16704. Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 27 листопада 2001 року, виданого Виконавчим комітетом Дзержинської районної ради м. Харкова, квартира [ADDRESS] , належала за життя на праві приватної власності [PERSON] . Згідно із довідкою КП «ХМБТІ» ХМР № 10020 реєстрація права приватної власності на квартиру [ADDRESS] , проведена на підставі свідоцтва про право власності, виданого 27 листопада 2001 Виконавчим комітетом Дзержинської районної ради м. Харкова, на ім`я [PERSON] . Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості щодо права власності на зазначену вище квартиру відсутні. Таким чином після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить право власності на належну спадкодавцеві за життя квартиру. Відповідно до витребуваних судом Інформаційних довідок зі спадкового реєстру [PERSON] за життя заповітів складено не було, свідоцтво про право на спадщину після його смерті будь-якій особі видано не було. 02 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до Десятої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] . За поданою заявою державним нотаріусом заведено спадкову справу № 693/2016. Завідувачем Десятої Харківської державної нотаріальної контори Верещакою Г.Л. роз`яснено [PERSON] про неможливість у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю документального підтвердження родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] 19 червня 2020 року [PERSON] звернулася до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 19 червня 2020 року державним нотаріусом Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори Сімаковою О.Г. винесено постанову № 1064/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] з підстави відсутності свідоцтва про народження [PERSON] , відсутності документального підтвердження родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] . Згідно з листом Харківської обласної державної адміністрації від 04 березня 2020 року № 01-29/3-335 в книгах реєстрації актів громадського стану по Вільшанській селищній раді Дергачівського району Харківської області за 1932 рік актового запису про народження [PERSON] в 1932 році немає. Відповідно до листа Міністерства юстиції України Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) від 05 лютого 2020 року № 351/22.12-04-04 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівскому районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) проведено перевірку облікових даних про народження відносно [PERSON] , [INFO] , актовий запис не виявлено. В архіві відділу книги державної реєстрації актів цивільного стану зберігаються з 1942 року. Перевірку щодо державної реєстрації народження проведено по поновленим актовим записам за період з 1944 року по теперішній час по Відділу при повній наявності архіву. Згідно із архівною довідкою від 13 вересня 2021 року № 01-43/305 в архівному фонді Бюро записів актів громадянського стану міських відділень Управління НКВС УРСР по Харківській області у книзі реєстрації актів про народження по Вільшанській сільській раді Дергачівського району Харківської області за 1932 рік є запис від 15 листопада 1932 року (реєстраційний номер 225) про народження [INFO] « [PERSON] » (так у документі), батьки якого: « [PERSON] » (так у документі), 25 років, та « [PERSON] » (так у документі), 25 років, у графі «національність» вказано «українці». Зі змісту копії господарської книги вбачається, що [PERSON] (мовою оригіналу) та [PERSON] працювали в колгоспі та мали наступний склад сім`ї: голова сім`ї [PERSON] (мовою оригіналу), 1907 року народження, дружина [PERSON] , 1908 року народження, син [PERSON] , 1932 року народження, донька [PERSON] , 1938 року народження. Відповідно до експертного висновку від 11 жовтня 2021 року № 056/1136-n, складеного експертом кандидатом філологічних наук НАН України «Українське бюро лінгвістичних експертиз» Ажнюк Л.В., українські записи прізвища [PERSON] (виписка з книги реєстрації актів про народження, записи [PERSON] , батько [PERSON] , мати [PERSON] ; архівна довідка Державного архіву Хаківської області, записи [PERSON] , батько [PERSON] , мати [PERSON] ) і [PERSON] (свідоцтво про смерть, запис [PERSON] ) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними. З дослідженого змісту рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2018 року, постанови Харківського апеляційного суду від 31 липня 2019 року та постанови Верховного Суду від 23 грудня 2019 року вбачається, що в лютому 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, надання їй права спадкування після смерті [PERSON] разом зі спадкоємицею другої черги за законом [PERSON] . В даному цивільному позові [PERSON] зазначила що [PERSON] є рідною сестрою померлого [PERSON] . Під час розгляду цивільного позову [PERSON] суд першої, апеляційної та касаційної інстанції не наголошували на тому, що [PERSON] є неналежним відповідачем по справ та не ставили під сумнів факт того, що остання є рідною сестрою [PERSON] . Під час перебування даної цивільної справи в провадженні суду позивач [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17 грудня 2021 року. [PERSON] звернувся до Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його матері [PERSON] . За поданою заявою державним нотаріусом заведено спадкову справу № 15/2022. Відповідно до витребуваних судом Інформаційних довідок зі спадкового реєстру [PERSON] за життя заповітів складено не було, свідоцтво про право на спадщину після її смерті будь-якій особі видано не було. 14 вересня 2022 року [PERSON] було надано до суду заяву, в якій останній просив, у зв`язку зі смертю його матері [PERSON] , залучити його до участі у справі в якості правонаступника позивача - [PERSON] . Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2022 року клопотання [PERSON] про залучення до участі у справі правонаступника задоволено. Залучено до участі у справі правонаступника [PERSON] - [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні ст. 76-81 ЦПК України, обставини справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, з`ясувавши відомості про встановлений факт та мету його встановлення, яка перешкоджає в оформленні спадкових прав після смерті спадкодавця, суд вважає за можливе встановити факт родинних відносин між померлими [PERSON] та [PERSON] . З досліджених вище матеріалів справи суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову та доведеності юридичного факту, що померла [INFO] [PERSON] та померлий [INFO] [PERSON] перебували в родинних відносинах як рідна сестра та брат. Частиною першою\~статті 4\~ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Спірні правовідносини щодо встановлення факту, що має юридичне значення регулюються Главою 6 Розділу IV\~ЦПК України. У пункті 7\~постанові Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня\~ 1995\~року №\~5\~«Про судову\~практику у\~справах про\~встановлення фактів,\~що мають\~юридичне значення» судам роз`яснено, що відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 273 ЦПК України\~(пункт 1 частини першої статті 315 діючого\~ЦПК України) суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Аналіз положень статті 315 ЦПК України\~свідчить про те, що факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Враховуючи викладене, незважаючи на те, що цивільна правоздатність [PERSON] та позивача [PERSON] припинилась після їх смерті, проте вимога про встановлення між ними, як сестрою та братом, родинних відносин не суперечить нормам цивільного права, оскільки правонаступник позивача просив встановити факт родинних відносин між його матір`ю [PERSON] та дядьком [PERSON] , оскільки даний факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, а саме право [PERSON] на спадщину. Суд враховує, що встановлення юридичного факту, а саме родинних відносин між померлими [PERSON] та [PERSON] не несе юридичного наслідку щодо вирішення їхніх прав та обов`язків, оскільки його встановлення буде лише підтвердженням родинних відносин як рідної сестри та брата, тобто існування відповідного юридичного факту, що передбачено у Главі 6 Розділу IV ЦПК України, як спеціальний процесуальний інструмент для захисту відповідних прав. Позов, а не заява, [PERSON] , правонаступником якої є її син [PERSON] , подано виключно через те, що іншою вимогою у цій справі був спір про право (право на спадщину), а тому всі ці вимоги розглядаються у позовному провадженні. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 691/1237/20. Стосовно позовних вимог щодо визнання за померлою [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , то суд відмовляє у задоволенні даної позовної вимоги, зважаючи на наступне. Частиною першою статті 15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої\~статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено\~статтею 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність\~мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, суд резюмує, що визначення судом права власності на нерухоме майно за померлим в порядку спадкування за законом не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. В даному випадку правонаступник померлого спадкоємця, який не встиг прийняти спадщину у зв`язку зі смертю, не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування на підставі ст. 1276 ЦК України (спадкова трансмісія). Враховуючи наведене в сукупності та розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наданих позивачем доказів, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення даного позову.

Outcome: partial