Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 17.09.2004 року між нею та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Запорізької області, актовий запис №986. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.06.2022 року по справі № 335/2871/22 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Від шлюбу з відповідачем мають двох дітей, а саме: Доньку- [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження дитини видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя 18 січня 2005 року, актовий запис № 30. Доньку- [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження дитини видано Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, 13 жовтня 2011 року, актовий запис №698. У червні 2022 року позивачем було подано до суду заяву про видачу судового наказу в якій вона просила «Видати судовий наказ про стягнення з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , аліменти на неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частині всіх його заробітків та доходів з дня звернення до суду з заявою про видачу судового наказу».22.06.2022 року заява була задоволена та видано судовий наказ (справа №335/3373/22) в якому зазначено наступне «Стягнути із [PERSON] , [INFO] , (ІПН [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ), на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї третини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи із дня подання заяви 20.06.2022 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на іншу дитину, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття». [INFO] [PERSON] досягла повноліття, при цьому, вона продовжує навчання у Запорізькому національному університеті, копія довідки №220122 від 05.04.2023 року про навчання в ЗНУ надана. Посилаючись на положення ст. 199 СК України просила суд про стягнення з відповідача на свою користь аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання в розмірі від всіх його заробітків та доходів з дня звернення до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання до закінчення навчання або нею досягнення 23-річного віку. Також для складання позовної заяви про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання вона звернулась за правовою допомогою до адвоката на цей час витрати на професійну правничу (правову) допомогу адвоката становлять 2000 гривень, які відповідно до положень ст.ст. 133, 137 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. Ухвалою судді від 20.04.2023 року відкрито спрощене провадження у справі з викликом сторін. 09.06.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача, в якому відповідач зазначав, що відповідач з вимогами Позивача згоден частково. Він, як батько розуміє свій обов`язок сплачувати аліменти та не має наміру від нього ухилятися, але вимога про сплату аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу не відповідає вимогам закону. Вказав, що у позові відсутня головна складова - наявність порушеного права, оскільки позивач добровільно бере участь у забезпеченні навчання [PERSON] і без звернення позивача до суду. Як вбачається із договору про надання освітніх послуг №52/22-Б від 19.09.2022 вартість навчання складає 13800.00 грн.. або 6900.00 грн. за навчальний семестр. Навчання дитини на першому курсі було одноособово і повністю оплачене відповідачем, що підтверджується платіжними дорученнями: від 10.08.2022р. на суму 6900.00грн. із призначенням платежу «За навчання ДОГ52/22-БД от [PERSON] за [PERSON] , від 31.01.2023р. на суму 6900,00грн. із призначенням платежу «За навчання от [PERSON] за [PERSON] , форма навчання денна, курс 1, семестр 1, спеціальність історія». Також сплачено відповідачем така ж сума за семестр 2. За таких обставин, станом на дату подання позову, [PERSON] навчається у вищому навчальному закладі за рахунок відповідача. З урахуванням цього, вважає, що позивачем неправомірно заявлено до стягнення аліменти саме від дати подання позову, адже з урахуванням добровільного надання відповідачем матеріального забезпечення дитини, підстави для стягнення аліментів були відсутні, таким чином, вважає що у разі задоволенні позову, належним є призначення стягнення аліментів саме віддати ухвалення рішення у цій справі. Також матеріали справи не містять обґрунтування розміру аліментів саме у розмірі 1/4 від усіх доходів відповідача, а також того, що заявлений до стягнення розмір є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до Довідки про суму нарахованого доходу за період з січня по квітень 2023р.. приблизний середній дохід за лютий квітень 2023 р. складає 20000.00грн., таким чином, позивачка вважає що отримання аліментів у розмірі 5000, 00грн. за умови вартості навчання 1150.00 грн. є обґрунтованим, проте жодним чином це не обґрунтовує. Отже, позивачка хоче встановити такий розмір аліментів, який покладає на батька тягар одноособового забезпечення дитини.. Натомість, як вбачається з договору про надання освітніх послуг, вартість навчання складає 13800.00 за рік навчання або 1150,00 грн. на місяць. Місцем навчання є м. Запоріжжя, що виключає необхідність оплати житла та проїзду. Прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01 січня 2023. складає 2684,00грн. Оскільки СК України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина, вважає що належним розрахунком аліментів буде такий: 1150.00грн (вартість навчання) + 2684.00грн. (прожитковий мінімум)/2 (позивач та відповідач що мають рівний обов`язок) = 1917.00грн. Натомість відповідач не заперечує щодо встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. що перевищує розмір прожиткового мінімуму та на думку буде відповідача, є справедливим та чітко визначеним розміром аліментів на відміну від стягнення у дольовому розмірі. У судове засідання позивач не з`явилася, надав суду письмову заяву про розгляд справи у відсутність позивача, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просить його задовольнити на підставах, що у ньому зазначені. Вказав, що позивач наполягає саме на визначенні аліментів у частці від доходу, оскільки саме такий спосіб визначення для забезпечення потреб дитини. Щодо саме такого розміру частки обґрунтувань наведено не було. Також представник зазначив, що позивач працює, отримує дохід приблизно 15000 грн., проте потребує ще й допомоги на дитину через її навчання. Дочка проживає разом із матір`ю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи. У судовому засіданні представник відповідач, зазначив, що [PERSON] наразі мобілізований до лав ЗСУ, проходить військову службу і отримує дохід, розмір якого залежить він місця виконання бойових завдань, не заперечує свого обов`язку утримувати повнолітню дочку, однак він також сплачує аліменти на утримання іншої неповнолітньої дитини, а тому не погоджується із розміром аліментів визначеним позивачем. Також вказав, що відповідач не ухиляється від надання такої допомоги, оплатив за навчання [PERSON] за 1 курс, а тому просить про стягнення на її користь 3000 грн. щомісячно, саме у твердій грошові сумі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частини першої статті 2ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 17.09.2004 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Запорізької області, актовий запис №986. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.06.2022 року по справі № 335/2871/22 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Від шлюбу з відповідачем сторони мають двох дітей, а саме: доньку- [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження дитини видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя 18 січня 2005 року, актовий запис № 30 та доньку [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження дитини видано Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, 13 жовтня 2011 року, актовий запис №698. 22.06.2022 року Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя видано судовий наказ (справа №335/3373/22) яким стягнуто із [PERSON] , [INFO] , (ІПН [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ), на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї третини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи із дня подання заяви 20.06.2022 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на іншу дитину, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. [INFO] [PERSON] досягла повноліття, при цьому, вона продовжує навчання у Запорізькому національному університеті, що підтверджується копією довідки №220122 від 05.04.2023 року про навчання в ЗНУ, на день звернення до суду не досягла 23 років, не працює, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Перебування позивачки на денній формі навчання позбавляє можливості працевлаштуватись та самостійно утримувати себе. Відповідно до довідки Запорізького національного університету Факультет історії та міжнародних відносин №220122 від 05.04.2023 [PERSON] навчається на 1 курсі вказаного закладу на денній формі навчання, контракт, факультет історії та міжнародних відносин, освітній рівень бакалавр, спеціальність Історія. Відповідно до договору №52/22-Б від 19.09.2022 між Запорізьким національним університетом та [PERSON] укладено договір на навчання [PERSON] на навчальні роки 2022-2026 рр. вартість навчання складає 13800.00грн.. або 6900.00грн. за навчальний семестр. Навчання дитини на першому курсі було одноособово і повністю оплачене відповідачем, що підтверджується платіжними дорученнями: від 10.08.2022р. на суму 6900.00грн. із призначенням платежу «За навчання ДОГ52/22-БД от [PERSON] за [PERSON] , від 10.08.2022. на суму 6900,00грн. із призначенням платежу «За навчання от [PERSON] за [PERSON] , форма навчання денна денна, курс 1, семестр 1, спеціальність історія»; від 31.01.2023. на суму 6900.00грн. із призначенням платежу «За навчання ДОГ52/22-БД от [PERSON] за [PERSON] на суму 6900,00грн. із призначенням платежу «За навчання от [PERSON] за [PERSON] , форма навчання денна, курс 1, семестр 2, спеціальність історія» Згідно зі ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України (у редакції Закону України від 17 травня 2016 року № 1370-VIII, далі - СК України), яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Згідно зі статтею 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Частиною першою статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто наявність у батька можливості надавати матеріальну допомогу дитині, що продовжує навчання у сукупності з іншими обставинами є вирішальною підставою для стягнення з батька аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання після досягнення вісімнадцятирічного віку. У частині третій статті 199 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків брати участь у матеріальних витратах зобов`язанні обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. Відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). У своїй постанові по справі №644/3610/16-ц від 17 квітня 2019 року Верховний Суд вказав, що батьки зобов`язані утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання до досягнення нею віку, що є меншим 23 років. Необхідність утримувати інших дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своїй повнолітній дитині, яка її потребує. Стаття 201 СК України передбачає поширення на відносини по утриманню між батьками і повнолітніми дочкою, сином норм статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу, які регулюють відносини по утриманню дитини. Враховуючи, що [PERSON] є дочкою [PERSON] досягла 18-ти років, та з 2022 року продовжує навчатися у Запорізького національному університету Факультет історії та міжнародних відносин на 1 курсі вказаного закладу на денній формі навчання, контракт, не працює, немає доходу. Проте, дитина, у тому числі повнолітня, для нормальної життєдіяльності та розвитку потребує не лише оплати її навчання, а і витрат на інші природні потреби, які не є безкоштовними. Так, сам по собі факт відсутності розрахунку позивача понесених ним витрат не спростовує наявності таких потреб повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Отже, повнолітня [PERSON] продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Враховуючи те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси повнолітньої дочки, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач має змогу надавати таку допомогу, а тому повинен сплачувати аліменти, оскільки доказів протилежного відповідач суду не надав. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів на нього як повнолітню дочку відповідача, яка продовжує навчання в частці від заробітку (доходу) відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина 3 статті 181 СК України встановлює розмір аліментів у частці чи твердій грошовій сумі за вибором особи, яка звернулася до суду за захистом порушеного права і ніяк не пов`язує з цим працездатність чи безробіття відповідача. Заяв про зміну способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі) від позивача не надходило. При цьому суд позбавлений права самостійно визначати спосіб стягнення аліментів. Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 490/4522/16-ц. Отже, спосіб стягнення аліментів на дитину та його вибір законодавець залишив за позивачем, а тому суд не повинен був стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, оскільки така вимога суперечить чинному законодавству. Виходячи із зазначених положень, визначення способу стягнення аліментів належить стягувачу аліментів. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі залежать виключно від волевиявлення одержувача та пов`язується з його диспозитивним правом на вибір способу присудження аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі). Таким чином, оскільки позивачем були заявлені позовні вимоги щодо стягнення аліментів саме у частці, який представник позивача у судовому засіданні підтримав у повному обсязі, суд позбавлений можливості обрати інший спосіб стягнення аліментів, ніж просив позивач, що суперечить принципу диспозитивності, у зв`язку з чим доводи відповідача щодо стягнення аліментів судом у твердій грошовій сумі судом відхиляються. Визначаючи розмір аліментного платежу, суд дійшов висновку про таке. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Згідно із положеннями статті 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обґрунтовуючи позов, позивачем не надано відомостей про власні доходи та майновий стан. При цьому у судовому засіданні представник позивача пояснив, що позивач працює і має дохід приблизно 15000 грн. Отже, позивачем не обґрунтовано і не підтверджено належними доказами визначений у позові розмір аліментів з урахуванням ст. 141 СК України, зокрема і тих обставин, що матір позивача має рівні обов`язки з відповідачем щодо надання допомоги повнолітній дитині. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що заявлений розмір аліментів частина доходу позивачем не доведений. Разом з тим, позивачем надано судовий наказ, з якого вбачається, що [PERSON] має ще неповнолітню дитину на утримання якої також сплачує аліменти за судовим наказом та посилається на необхідність витрачати кошти також і на її утримання. З матеріалів справи, а саме довідки командира військової частини [NUMBER] [PERSON] встановлено, що [PERSON] отримав грошове забезпечення з січня 2023 року по квітень 2023 року у розмірі 62322,29 грн., тобто у середньому 15583,07 грн. (62332,29/4) у місяць, останні три місці його дохід був приблизно 20000 грн. на місяць. Як вбачається з договору про надання освітніх послуг, вартість навчання [PERSON] складає 1380,00 за рік навчання або 1150,00 грн. на місяць. Місцем навчання є м. Запоріжжя, що виключає необхідність оплати житла та проїзду. Таким чином, позивачка вважає, що отримання аліментів приблизно у розмірі 5000,00 грн. на повнолітню дитину за умови вартості навчання 1150.00 грн. на місяць, яке до того ж за 1 курс повністю сплачено батьком дитини, є обґрунтованим, проте жодним чином це не обґрунтовує і доказів на необхідність саме такої суми на потреби пов`язані з навчанням дитини не надає. Крім того, суд враховує, що прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01 січня 2023року складає 2684,00грн. Оскільки СК України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина, вважає що позивачем недоведено жодним належним доказом необхідність встановлення розміру аліментного платежу на повнолітню дитину, яка продовжує навчання у розмірі частина. Отже, визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на повнолітньою дочку, що продовжує навчання, суд дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази на предмет їх належності, допустимості та достатності, виходить з того, що [PERSON] навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, ураховує обов`язок обох батьків у наданні матеріальної допомоги дочці на час її навчання, а також те, що відповідач має на утриманні іншу неповнолітню дитину, та виходячи з принципів розумності та справедливості вважає достатнім стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) щомісячно, що встановить баланс між обов`язком відповідача по сплаті аліментів та права повнолітньої дитини на отримання матеріальної допомоги на період навчання. При цьому суд враховує також бажання позивача отримувати аліменти у частці від заробітку відповідача, та ті обставини, що дитина, яка продовжує навчання, безсумнівно потребує принаймні мінімальних витрат на власне утримання, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, а також враховуючи часткове визнання відповідачем позову, суд визнає позов таким, що підлягає частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивачки 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 12.04.2023 року і до закінчення навчання. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам в цивільному процесі ст. 192 СК України, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, тому в порядку ч. 2 ст.. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави пропорційно до розміру задоволених вимог (60%) у розмірі 644 грн. 16 коп. Крім того, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 3 цієї статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до правового висновку щодо правозастосування, який міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічні висновки містяться у інших постановах Верховного Суду, зокрема, у справі № 922/3436/20, у справі № 910/7586/19, у справі № 910/16803/19). У відзиві відповідач зазначив про необґрунтованість розміру заявлених витрат на правничу допомогу у цій справі. Разом із тим, 10.04.2023 року між адвокатом Козловим О.Ю. та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги адвоката №03/04/23. З акту виконаних робіт №2 від 12.04.2023 року до угоди (договору про надання правової допомоги адвоката №03/04/23 від 10.04.2023 року наведено розрахунок за виконані роботи -складання позовної заяви 2 години 2000 грн. Роботи виконав, оплату отримав адвокат Козлов О.Ю., роботи прийняв, претензії відсутні. Оплату здійснив. [PERSON] . Згідно квитанції до прибуткового ордеру №2 від 12.04.2023 року прийнято адвокатом Козловим О.Ю. від [PERSON] на підставі акту виконаних робіт №2 від 12.04.2023 року -2000 грн. Відтак, беручи до уваги наведене вище, а також враховуючи складність справи та виконаних адвокатом робіт і послуг, що стосуються підготовки позову, час, витрачений адвокатом на надання послуг та обсяг таких послуг, а також значення справи для позивача, те, що представником позивача було заявлено клопотання про стягнення витрат на правову допомогу та було подано докази понесення таких витрат, суд приходить до висновку, що вказані витрати є обґрунтованими і підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог. Так, [PERSON] понесено витрат на правничу допомогу 2000 грн. Оскільки судом позов задовольняється частково на 60% від заявлених позовних вимог на користь [PERSON] з [PERSON] підлягають стягнення витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 1200,00 грн.

Outcome: partial