Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-08 00:00:00

\~\~\~\~\~\~Позивачка [PERSON] звернулася з\~позовом до\~відповідача Департаменту\~патрульної поліції\~Національної поліції\~України,\~треті особи,\~які не\~заявляють самостійні\~вимоги щодо\~предмету спору,\~-\~Інспектор Управління\~патрульної поліції\~Одеської області\~Департаменту патрульної\~поліції Національної\~поліції України\~Гусєв Сергій\~Олегович,\~Державна казначейська\~служба України,\~про відшкодування\~матеріальної та\~моральної шкоди,\~завданої незаконними\~рішеннями,\~діями чи\~бездіяльністю органу\~державної влади,\~його посадовими\~або службовими\~особами.\~Позивачка просить\~ стягнути\~з держави\~через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на мою користь 10234,34 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 30000 грн. моральної шкоди, завданої незаконним діями службової особи органу державної влади Департаменту патрульної поліції щодо тимчасового затримання та вилучення транспортного засобу. \~\~\~\~\~\~Позивач посилається на те, що позивачка є власницею автомобілю «Suzuki Swift», 1995р.в., номерний знак [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , дата реєстрації права власності 04.12.2013 року. На початку вересня 2020 року вказаний автомобіль перебував у несправному стані та потребував ремонту. У зв`язку із чергою на декілька тижнів вперед до майстра, з яким позивач домовилась про його ремонтування, необхідно було залишити автомобіль на стоянці та зберігання неподалік станції технічною обслуговування, на якій мав бути проведений ремонт автомобіля. У зв`язку із зазначеними обставинами, позивачка домовилася про те, щоб залишити свій автомобіль на охоронюваній території за адресою: [ADDRESS] (територія Суперфосфатного заводу) із оплатою за кожен день знаходження авто на зазначеній території. Місце стоянки автомобілю (між двома залізничними гілками, які на даний час не експлуатуються) указав охоронець - [PERSON] . Через те, що у фахівця СТО довго не було можливості взяти автомобіль позивачки на ремонтування, а потім обраний фахівець несподівано захворів і довелося шукати іншого фахівця, автомобіль простояв у описаному місці майже три місяці, а позивачка оплачувала по 15,00 гривень за кожен день його перебування на зазначеній території. Наприкінці листопада 2020 року у позивачки стався конфлікт з охоронцем [PERSON] . Ймовірно з метою помсти, вказаний охоронець зателефонував в поліцію з проханням евакуювати транспортний засіб з підстав, що він, нібито, заважає руху потягів. В результаті\~звернення охоронців\~до поліції, 28.11.2020 року о 08:35 співробітниками Управління патрульної поліції Одеської області складено Акт огляду та тимчасового затримання транспортною засобу у зв`язку із «ст.265-2 КУпАП - суттєво заважає та перешкоджає руху», і автомобіль був примусово переміщений для зберігання на спеціальний майданчик тимчасового затримання автомобілів №7 за адресою: м. Одеса, вул.1-Станційна, 27а. Після цього о 10 годині ранку позивачка отримала СМС-повідомлення від начальника охоронців про те, що автомобіль евакуйований на штраф- майданчик. 28.11.2020р., 30.11.2020р. та 01.12.2021р. [PERSON] подавала Заяви (Скарги) на ім`я начальника Управління патрульної поліції в Одеській області з вимогою вжити заходів до співробітників поліції, які незаконно евакуювали автомобіль, та з проханням надати письмові документи, які стали підставою для евакуації. В Заявах (Скаргах) позивачка зазначала, що автомобіль знаходився на охоронюваній приватній території та під наглядом охоронців, нікому не заважав. Цього ж дня вже о 21:12 годині вечора позивачка написала заяву на ім`я начальника Хмельницького ВП Малиновського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області підполковника полиції Мільчук О.М. щодо угону автомобіля з приватної (платної) території, що охороняється, та невиконання своїх службових обов`язків співробітниками поліції в особі слідчо-оперативної групи. 01.12.2020 року позивачці в Управління патрульної поліції повідомили, що евакуація автомобілю відбулася у зв`язку із надходженням заяви від охоронця території. Позивачка написала свої письмові пояснення з приводу того, що автомобіль знаходився на платному зберіганні на території заводу, що у позивачки був конфлікт з охоронцем [PERSON] , транспортний засіб нікому не заважав до цього часу, знаходився під наглядом охоронців весь вказаний час. Пояснила, що автомобіль був незаконно евакуйований, та просила дослідити ці обставини і врахувати їх під час розгляду адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності. Проте,\~посадова особа\~Управління патрульної\~поліції в\~Одеській області\~Департаменту патрульної\~поліції України,\~в особі\~інспектора патрульної\~поліції Гусєва\~Сергія Олеговича,\~проігнорувала зазначені\~обставини,\~розглянула Адміністративні\~матеріали упереджено\~і однобічно, та 01.12.2021 року винесла Постанову ДПО18 №621134, якою визнала позивачку винною у порушенні п.п.15.10 (д) Правил дорожнього руху Украйни, притягнула до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.122 КУпАП. Позивачка звернулась до Суворовського районного суду міста Одеси із Адміністративним позовом, в якому просила скасувати вищезазначену Постанову про притягнення до Адміністративної відповідальності, закрити провадження у Адміністративній Справі та повернути сплачений штраф у розмірі 510,00 грн. Для того, щоб забрати зі спеціального майданчику №7 свій автомобіль, на підставі рахунку № [NUMBER] , виставленого 28.11.2020 року, позивачка сплатила на рахунок обслуговуючого майданчик\~-\~ФОП [PERSON] \~1500,00\~гривень за доставку транспортного\~засобу;\~500,00\~гривень за\~подачу евакуатора;\~500,00\~гривень за\~завантаження/розвантаження\~транспортного засобу,\~з оплатою\~банківської комісії\~у розмірі\~25,00\~гривень. Також, за зберігання транспортного засобу сплатила 480,00 гривень (одержувач Головне управління національної поліції в Одеській області), з оплатою банківської комісії у розмірі 10,00 гривень. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18.05.2021 року у справі № 523-785/21, позовні вимоги були задоволені: скасована постанова в справі про Адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 621134 від 01.12.2021 року про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.122 КУпАП, та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн., а\~провадження по\~справі -\~закрито.\~Ухвалою П`ятого\~Апеляційного Адміністративного\~Суду від\~22.07.2021\~року \~апеляційна скарга\~Управління патрульної\~поліції в\~Одеській області\~Департаменту патрульної\~поліції України\~на рішення\~Суворовського районного міста Одеси від 18.05.2021 року повернуто апелянту. \~\~\~\~\~\~Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.128,\~131 ЦПК України. \~\~\~\~\~\~Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Представник відповідача в позовних вимогах просив відмовити в повному обсязі. Треті особи у судове засіданні не з`явилися, були повідомлені належним чином про час та місце його проведення. У відзиві на позов відповідач вказує, що вимоги щодо відшкодування шкоди повинні бути пред`явлені охоронцям, які ініціювали евакуацію транспортного засобу. Зазначив, що скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не свідчить про винні дії особи, яка ухвалила дану постанову. \~\~\~\~\~\~ Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково. \~\~\~\~\~\~ У судовому засіданні встановлено, що 01.12.2020 року інспектор УПП ДПП в Одеській області Гусев С.О. виніс постанову серії ДПО 18 №621134 про притягнення до адміністративної відповідальність [PERSON] за ст. 122 ч. 3 КУпАП. 18.05.2021 р. рішенням Суворовського районного суду м. Одеси адміністративний позов [PERSON] до Управління патрульної\~поліції Департаменту\~патрульної поліції\~в Одеській\~області,\~Інспектора Управління\~патрульної поліції\~Одеської області\~Департаменту патрульної\~поліції Національної\~поліції України\~Гусєва Сергія\~Олеговича,\~ про\~скасування постанови\~про притягнення\~до адміністративної\~відповідальності \~задоволено в\~повному \~обсязі.Скасовано\~постанову \~про накладення\~адміністративного стягнення\~по справі\~про адміністративне\~ правопорушення\~у \~сфері забезпечення\~безпеки в\~ автоматичному\~режимі серії ДПО\~18№621134 від 01.12.2020 року за ч. 3 ст.122 КУпАП на [PERSON] у розмірі 510 гривень. Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення [PERSON] за ч. 3 ст.122 КУпАП закрито. Ухвалою П`ятого\~Апеляційного Адміністративного\~Суду від\~22.07.2021\~року \~апеляційна скарга\~Управління патрульної\~поліції в\~Одеській області\~Департаменту патрульної\~поліції України\~на рішення\~Суворовського районного міста Одеси від 18.05.2021 року повернуто апелянту. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу). Оскільки підставою для відшкодування шкоди позивачу є встановлена преюдиційним судовим рішенням закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу, то відсутні спеціальні підстави для застосування ст. 1176 ЦК України. Таким чином, шкода, завдана позивачу незаконними рішеннями та бездіяльністю посадовими особами органу державної влади (відповідачів) при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 25 червня 2018 року, провадження № 61-496св18, від 11 липня 2018 року, провадження № 61-14157св18, від 25 липня 2018 року, провадження № 61-2986св18, що у встановленому законом порядку не спростовується відповідачами. Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною першою вказаної статті визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, зокрема завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що право на відшкодування шкоди у розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. 18.05.2021 р. рішенням Суворовського районного суду м. Одеси адміністративний позов [PERSON] до Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Одеській області, Інспектора Управління патрульної поліції Одеської області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Гусєва Сергія Олеговича, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задоволено в повному обсязі. Рішення набрало законної сили 31.05.2021 року. Суд звертає увагу на те, що у даному рішенні Суворовського районного суду м. Одеси зазначено: «Ухвалюючи оскаржувану постанову, інспектор УПП в Одеській області Гусев С.О. … безпідставно притягнув [PERSON] до відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП» ( т.1 а.с. 30). Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Стосовно матеріальної шкоди суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог у частині компенсації витрат на доставку ТЗ, подачу евакуатора, завантаження/розвантаження, зберігання ТЗ. На думку суду, вимоги щодо компенсації витрат на проїзд у громадському транспорті, витрати на копіювання, запис відеодисків та ін. є недоведеними та задоволенню не підлягають. Суд вважає, що позивачу було завдано моральну шкоду, яка виразилася у моральних (душевних) стражданнях, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення та з метою захисту свого порушеного права, а тому наявні правові підстави для відшкодування позивачеві завданої моральної шкоди відповідно до вимог статей 23, 1174 ЦК України, пункту 4 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". При цьому, суд відзначає, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Отже, суд звертає увагу, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) страждань є зокрема доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане постановленням незаконної постанови про притягнення до відповідальності, витрати зусиль, спрямованих на захист своїх прав і свобод. При визначенні розміру завданої позивачу моральної шкоди, суд виходить з наступних обставин. Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму №4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд в контексті спірних правовідносин звертає увагу на те, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Суд наголошує, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди. При визначенні розміру моральної шкоди, суд оцінює ступінь моральних страждань позивача, враховує короткочасність конфліктної ситуації, наявність психологічного стресу у позивача після подій, а також наявність у позивача моральних (душевних) страждань, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення з метою захисту свого порушеного права. З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та у рахунок\~відшкодування матеріальної\~шкоди необхідно\~стягнути 2980\~грн.,\~у рахунок\~відшкодування моральної\~шкоди -\~5000\~гривень. \~\~\~\~

Outcome: partial