Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідачів. 05.04.2023 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він на підставі ордеру на право зайняття жилої площі 26,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , виданого 01.02.2011 Корницькою сільською радою зареєстрував місце проживання та вселився у вказану квартиру для постійного проживання. Зазначає, що на момент видачі ордера до членів його сім`ї належала його дружина [PERSON] та її дочка [PERSON] , які разом з ним зареєстрували своє місце проживання та стали проживати у вказаній квартирі. 27.09.2013 рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області шлюб між ним та відповідачем [PERSON] було розірвано, а у 2014 відповідачі виїхали на постійне місце проживання за кордон і з того часу вони не спілкуються, місце їх перебування не відоме. Перешкод у користуванні житлом він відповідачам не створював, однак з 2014 року вони у квартиру не поверталися, їх особистих речей у ній не має, витрат по утриманні житла відповідачі не несуть. Вважає, що відповідачі втратили право користування житлом, оскільки не проживають в спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців. Зазначає, що має намір вирішувати питання приватизації вище зазначеного житла, а за відсутності відповідачів вирішувати вказані питання не є можливим. На обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на ст. ст. 71,72 ЖК України. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] правом подання відзиву не скористались. ІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою суду від 24.04.2023 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, на підставі ч. 7 ст. 81 ЦПК України витребувано у Державної прикордонної служби України інформацію про перетин кордон в період з 01.01.2014 по даний час громадянами України [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] подав суду заяву, в якій просить проводити судовий розгляд за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов позивача підтримав повністю та просив його задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві, зазначивши, що відповідачі протягом більше ніж 6 місяців не проживають за місцем своєї реєстрації, що створює перешкоди для позивача в оформленні своїх прав на квартиру, на зв`язок вони не виходять, вирішити добровільне вказане питання не виявляється можливим. У поданій 07.06.2023 заяві зазначив, що просить звершити судовий розгляд за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилися, про день, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх участі не заявляли, заперечень проти позову не надали, тому на підставі ст. 280 ЦПК України, за згоди представника позивача, суд постановив здійснювати заочний розгляд справи. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Свідок [PERSON] під час судового розгляду дав показання про те, що він проживає по сусідству з позивачем, який являється братом його жінки. 25.05.2012 на святкуванні його дня народження відповідач [PERSON] повідомила [PERSON] , що вона вирішила від нього піти, приблизно в 2014 році як він знає вона з дочкою виїхала на постійне місце проживання до Франції. Востаннє він бачив [PERSON] в Україні в 2015 році. [PERSON] взагалі як він зрозумів в Україну більше не приїжджала. Свідок [PERSON] дав показання про те, що являється сусідом позивача. Йому відомо, що [PERSON] з дочкою в квартирі позивача з 2012 року не проживають. Він зі свого боку не дуже був обізнаний про їх особисте життя, проте коли протягом певного часу не бачив відповідачів в будинку і запитав про це, то йому сказали, що вони виїхали за кордон. Свідок [PERSON] пояснила, що позивач являється її братом. Роки зо три він був одружений на [PERSON] , яка в 2012 році пішла від нього, а приблизно в 2013 році поїхала з дочкою до Франції, на зв`язок вони не виходять, з позивачем не спілкуються, їх речей у спірній квартирі немає. На сьогоднішній день позивач через реєстрацію відповідачів в квартирі не може реалізувати своє право на приватизацію. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Відповідно до ордеру на жилу площу в квартирі, виданого Корницькою сільською радою Коломийського району від 01.02.20211 [PERSON] надано право на айняття з сімєю з трьох чоловік жилої площі 26,0 кв.м., а саме: квартири [ADDRESS] . Склад сім`ї позивача: дружина [PERSON] та дочка [PERSON] . У свідоцтві про народження відповідача [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 17.12.2002 Виконкомом Очеретянської сільської ради Червоноармійського району Житомирської області, матір`ю вказана [PERSON] , батьком [PERSON] . Згідно довідки №150, виданої 22.08.2022 Корницьким старостинським округом Коломийської міської ради, [PERSON] зареєстрований і проживає за адресою: [ADDRESS] і до складу його сім`ї входить: дружина [PERSON] та дочка [PERSON] . Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.09.2013 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 23.02.2010 у відділі РАЦС по Коломийському районі Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №6 - розірвано. Згідно акту про підтвердження не проживання, складеного 27.06.2022 Корницьким старостинським округом Коломийської міської ради, [PERSON] та її дочка [PERSON] в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] не проживають. З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного 22.08.2022 комісією Корницького старостинського округу Коломийської міської ради, вбачається, що зі слів [PERSON] та сусідів [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що з 2014 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживає, в квартирі їх особистих речей не виявлено, комунальні послуги сплачує [PERSON] . Відповідно до витягу з Бази даних інформації щодо перетинання державного кордону України, наданого Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 24.04.2023, [PERSON] востаннє виїхала за межі України 12.08.2021. Інформація стосовно [PERSON] в базі даних відсутня. ІV. Оцінка Суду. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У ст. 47 Конституції України зазначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч.1 ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер (ч. ч. 1, 2 ст. 61 ЖК України). Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов?язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 810 ЦК України підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст. 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Наведені висновки викладені в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів від 24.10.2018 у справі №490/12384/16-ц (провадження №61-37646св18), від 22.11.2018 у справі №760/13113/14-ц (провадження № 61-30912св18), від 26.02.2020 у справі №333/6160/17 (провадження №61-7317св19). У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, в осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Такий висновок викладений, зокрема, в постанові Верховного Суду від 18.03.2019 у справі №182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19). Вказане відповідає і роз`ясненням, наданим судам у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 2, 3 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки відповідачі зареєстровані в квартирі, яка на підставі ордеру надана у користування саме позивачу [PERSON] та членам його сім`ї, однак починаючи з 2014 року відповідачі в ній не проживають, враховуючи, що доказів на спростування вказаних обставин або наявності поважних причини непроживання у квартирі протягом тривалого строку відповідачі суду не надали, то [PERSON] та [PERSON] є такими, що втратили право користування квартирою. Реєстрація відповідачів у вказаному житлі створює перешкоди для позивача у здійсненні користування житлом. V. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позовної заяви судом не вживались, відповідні клопотання від учасників справи не поступали. VI. Розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. При такому вирішенні позову, з врахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідачів слід стягнути на користь держави судовий збір у встановленому законодавством розмірі по 536,80 гривень з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved