Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] , представник позивача: [PERSON] , до [PERSON] , Славутської державної нотаріальної контори, Берездівської сільської ради, [PERSON] , про визнання незаконною та скасування відмови державного нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання рішення Берездівської сільської ради неправомірним, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки. В обґрунтування поданого позову вказано, що порушення законного інтересу позивачки [PERSON] відбулось внаслідок видачі державним нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.09.2019 р. та прийняття органом місцевого самоврядування неправомірного рішення (на підставі нікчемного заповіту та незаконно виданого свідоцтва), яке стосується безпідставної передачі у власність земельної ділянки для відповідача [PERSON] . За таких обставин позивач звернулась до суду та просила: визнати незаконною та скасувати відмову державного нотаріуса Славутської держаної нотаріальної контори Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Хмельницький) Ефендійової А.П. від 21.01.2021 року № 10/01-16 про відмову у вчиненні нотаріальної дії; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18.09.2019 року (спадкова справа № 556/2007), що зареєстроване в реєстрі за № 1 1654, виданим державним нотаріусом Славутської державної нотаріальної контори Хмельницької області Гордєєвою Л.М., що складалося із права на земельну частку (пай) розміром 2,47 га; визнати неправомірним та скасувати рішення п`ятої сесії VII скликання № 31 Берездівської сільської ради, видане 18.02.2020 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність [PERSON] , площею 1,9102 га, з кадастровим номером 6823981200:02:003:0003 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. визнати недійним договір оренди земельної ділянки без номера загальною площею 1,9102 га з кадастровим номером 6823981200:02:003:0003, укладений орендарем [PERSON] з орендодавцем [PERSON] 08.12.2020 року, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав 09.12.2020 за № 39683936, державним реєстратором Берездівської сільської ради: Долгер Галиною Володимирівною. Ухвалою суду від 16 грудня 2022 року у даній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 12.01.2023 р.. 12.01.2023 року підготовче судове засідання у справі було відкладено на 01.02.2023 у зв`язку із знеструмленням електромережі суду, виходу з ладу сервера автоматизованої системи та інші умови, що впливають на безперебійність та функціонування автоматизованої системи. 01.02.2023 р. підготовче судове засідання у справі відкладено на 02.03.2023 року у зв`язку із неявкою відповідача та витребування доказів судом. 02.03.2023 року підготовче судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідача. 27.03.2023 р. підготовче судове засідання у справі закрито та призначено розгляд у відкритому судовому засіданні на 28.04.2023 року. 28.04.2023 р. розгляд справи відкладено на 18.05.2023 року за клопотанням представника відповідача. 18.05.2023 р. розгляд справи було відкладено за клопотанням відповідача на 05.06.2023 року. 04.06.2023 р. представник позивача, адвокат Машук В.В., в судовому засіданні підтримав позов з викладених у ньому підстав та повідомив наступні обставини. Згідно заповіту [PERSON] від 02 листопада 2006 року, останній заповів [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось на день смерті. [INFO] [PERSON] помер в с. В. Правутин, на момент смерті проживав один. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі і на право на земельну частку (пай), що перебувало у колективній власності сільськогосподарського акціонерного підприємства «Промінь» с. В. Правутин. Позивачкою після смерті [PERSON] подано заяву про прийняття спадщини до Славутської державної нотаріальної контори та, в подальшому, отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно. На час прийняття спадщини після смерті [PERSON] інших спадкоємців не було. Оскільки на той час позивачка не мала сертифіката права на земельну частку пай, так як його втратила, то свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) не оформляла Надалі позивачка звернулась до Держгеокадастру і отримала дублікат зазначеного сертифікату. Однак в 2020 році їй стало відомо про інший заповіт від [PERSON] , яким він ніби-то заповів все майно для односельчанина [PERSON] , який оформив спадщину на земельну ділянку, яка мала б належати позивачці. В подальшому позивачка звернулась до Славутської державної нотаріальної контори з метою з`ясувати інформацію щодо прийняття спадщини від [PERSON] гр. [PERSON] . Однак нотаріус відмовилась надати їй будь-яку інформацію мотивуючи це «нотаріальною таємницею» і лише надала Витяг зі Спадкового реєстру №62324498 від 04.11.2020 року. Із Витягу позивачці стало відомо про заповіт №3 від 12.02.2007 року, яким [PERSON] заповів для [PERSON] все майно. Зазначений заповіт був посвідчений Берездівською сільською радою с. Малий Правутин, дата та час реєстрації заповіту 15.01.2019 року, 11:15 годин (тобто через 12 років після його складання). 04.11.2020 року позивачка звернулась до поліції із заявою про вчинення злочину за ч.1 ст. 358 КК України (підроблення заповіту), оскільки за станом здоров`я [PERSON] фізично не міг самостійно добратися до села М. Правутин для укладання та посвідчення заповіту. Окрім того, 12.02.2007 року о 10 годині, коли складався заповіт, того дня був день народження доньки позивачки і [PERSON] з 8 години ранку знаходився в с. М. Правутин в її будинку, що можуть підтвердити свідки. Таким чином, [PERSON] спірний заповіт не складав та належним чином не посвідчував, тому [PERSON] не мав права на спадкування після смерті [PERSON] . Як спадкоємець за заповітом позивачка звернулася до Славутської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва на право на земельну частку (пай), однак отримала відмову, оскільки за вказаним сертифікатом свідоцтво про право на спадщину отримав [PERSON] . Висновком експерта за результатами судово-почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні №12020245210000151 встановлено, що підпис від імені [PERSON] у оспорюваному заповіті від 12.02.2007 р. виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Окрім того, у даному кримінальному провадженні була допитана в якості свідка колишня секретар Малоправутинської сільської ради [PERSON] , яка пояснила, що заповіт, датований 12.02.2007 року, від імені [PERSON] на користь [PERSON] нею не посвідчувався, підпис не її, а підроблений. Таким чином, викладені факти свідчать, що [PERSON] взагалі не мав права на спадкування майна після смерті [PERSON] , оскільки не було реального волевиявлення останнього та заповіт не посвідчувався належним чином уповноваженою особою. Тому позивач вважає, що заповіт в силу закону є нікчемним. У подальшому, на підставі безпідставно одержаних документів (свідоцтва на спадщину, сертифіката на земельну частку), [PERSON] замовив технічну документацію із землеустрою на вказану земельну ділянку, йому була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яку [PERSON] подав на затвердження до Берездівської сільської ради. Берездівська сільська рада рішенням п`ятої сесії сільської ради VII скликання №31 від 18 лютого 2020 року «Про затвердження документації із землеустрою», розглянувши заяву [PERSON] , затвердила документацію і передала у власність останньому земельну ділянку. Надалі право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку зареєстровано державним реєстратором Долгер Г.В. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Окрім того, зазначена земельна ділянка передана [PERSON] в оренду [PERSON] за договором від 08.12.2020 року строком на 49 років. Таким чином, представник позивача вважає, що права позивачки [PERSON] порушені, підстави позову обґрунтовані, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала позицію свого представника та просила задовольнити позов. Відповідач [PERSON] заперечував у задоволенні позову, вважаючи його безпідставним. Повідомив, що дізнався про заповіт, складений [PERSON] на його користь у 2017 році, від свого діда, який був швагром та кумом померлого [PERSON] , передав йому заповіт із сертифікатом про право на земельну частку (пай). Відповідач вказав, що його родина підтримувала дружні стосунки із [PERSON] , допомагали йому, тоді як [PERSON] також їм допомагав, ходив у гості, відвідував свята. Після отримання заповіту відповідач мав намір оформити спадщину тільки на земельну частку (пай). Зазначив, що приймати у спадщину житловий будинок наміру не мав, оскільки вважає, це економічно не вигідним. Додатково відповідач зазначив, що свідки, які надавали пояснення в судовому засіданні, є зацікавленими, оскільки перебувають у родинних стосунках із позивачкою. Так само і свідок [PERSON] є зацікавленою у вирішення справи. Висновок експерта відповідач належним доказом не вважає, оскільки було досліджено тільки три підписи [PERSON] , а тому висновок є упередженим. [PERSON] , представник відповідача [PERSON] , повністю підтримала позицію свого довірителя та просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Із посиланням на ст. 218 ЦК України зауважила, що у зв`язку із недотриманням форми правочину заповіт може бути визнаний недійсним, а його недійсність не може ґрунтуватись на свідченнях свідків. Вважає, що спірний заповіт не є нікчемним в силу закону. Наявність у [PERSON] оригіналу сертифікату про право на земельну частку (пай) свідчить про волевиявлення [PERSON] передати відповідачу у спадок зазначене право. Щодо висновку експерта адвокат зазначила, що питання посвідчення заповіту [PERSON] під час проведення дослідження не розглядалось. Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно заповіту від 02.11.2006 року [PERSON] заповів позивачці, [PERSON] , все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і що йому належало на день смерті. Зазначений заповіт посвідчений Великоправутинською сільською радою 02.11.2006 року та зареєстрований в реєстрі за №44. Даний заповіт було зареєстровано в Спадковому реєстрі 05.05.2010 року, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру (24, 166). [INFO] [PERSON] помер в с. В. Правутин, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , виданим Великоправутинською сільською радою Славутського району Хмельницької області (а.с. 23). [PERSON] як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] звернулась до Славутської державної нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав та, згідно заяви від 12 червня 2007 року, прийняла спадщину після смерті [PERSON] , в тому числі і на право на земельну частку (пай) та майновий пай, які належали померлому особисто, а також житловий будинок та грошові вклади). Таким чином, за зазначеною заявою заявою [PERSON] було відкрито спадкову справу № 556/2007 (а.с. 159). [PERSON] \~отримала свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за заповітом\~від 17.03.2008\~року,\~згідно із\~якими успадкувала:\~майновий пай\~в розмірі\~6869\~грн.\~загальної вартості\~майна пайового\~фонду колективного\~сільськогосподарського підприємства\~«Промінь» в\~с.\~В.Правутин\~Славутського району\~Хмельницької області\~згідно Свідоцтва\~про право\~власності на\~майновий пай\~члена колективного\~сільськогосподарського підприємства\~серії ХМСЛ\~№ 018147,\~виданого Великоправутинською\~сільською радою\~Славутського району\~Хмельницької області\~17.06.2001,\~а також\~на майновий\~пай в\~розмірі 6869\~грн.,\~а також\~грошові вклади\~з нарахованою\~компенсацією та\~індексацією (а.с. 25, 166). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] був власником сертифікату на земельну частку (пай) із земель колективної власності колишньої ССГ «Промінь» серії ХМ № 03192240 зареєстрованого у Книзі сертифікатів на земельну частку (пай) за № 3 на території Великоправутинської сільської ради. Однак даний сертифікат втрачений. Взамін сертифікату серії ХМ № 0319224 Державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] не видавався (а.с. 28). Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину у вигляді права на земельну частку (пай) згідно зазначеного вище сертифікату, однак спадкових прав не оформила та свідоцтво про право на спадщину на зазначене спадкове майнове право не отримала. 05.01.2021 [PERSON] звернулась Славутської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) із земель колективної власності колишньої СГГ «Промінь» серії ХМ № 0319224, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за № 3 на території Великоправутинської сільської ради (а.с. 64). Однак, на зазначену вище заяву Славутська державна нотаріальна контора надала відповідь від 21.01.2021 № 10/01-16, згідно із якою за вказаним вище сертифікатом право на спадщину за заповітом отримав [PERSON] (а.с. 65). Так, згідно даних свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.09.2019 року, [PERSON] отримав у спадщину право на земельну частку (пай), що перебуває у колективній власності сільського господарського акціонерного підприємства «Промінь» (с. Великий Правутин Славутського району Хмельницької області) розміром 2,47 (дві цілих сорок сім сотих) в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належить померлому [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0319224, виданого Славутською районною державною адміністрацією Хмельницької області 04 квітня 1997 року (спадкова справа № 556/2007) (а.с. 172 (з.с.)). [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину на підставі заповіту [PERSON] від 12 лютого 2007 року, складеного о 10 год. 00 хв., посвідченого секретарем Малоправутинської сільської ради Славутського району Хмельницької області Сахнюк Р.М., яка засвідчила, що заповіт підписаний [PERSON] в її присутності. Особу заповідача встановлено, дієздатність його перевірено. Даний заповіт зареєстровано в реєстрі 15.01.2019. Разом із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину представником [PERSON] було подано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0319224, виданого на ім`я [PERSON] (а.с. 171). Таким чином, з наведеного вбачається, що [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини у вигляді сертифікату на земельну частку (пай) після прийняття [PERSON] спадщини у вигляді вказаного права. 04.11.2020 року позивачка звернулась до Славутського відділу поліції із заявою про вчинення злочину за ч. 1 ст. 358 КК України (підроблення заповіту), оскільки за станом здоров`я [PERSON] фізично не міг самостійно добратися до села М. Правутин для укладання та посвідчення заповіту. В заяві [PERSON] вказала, що підпис на спірному заповіті [PERSON] підроблений, оскільки відрізняється від підпису, які [PERSON] вчиняв на інших документах (а.с. 40-42). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно із ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Частиною 2 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 219 ЦК України, у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно із ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Загальні вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст.ст. 1247, 1248 ЦК України, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Таким чином, слід прийти до висновку, що заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Таким чином, слід прийти до висновку, що заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. При цьому, недійсним заповіт може бути визнаний у випадках в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абз. 1 ч. 2 ст. 215 ЦК України). В судовому засіданні була допитана у якості свідка [PERSON] , колишній секретар Малоправутинської сільської ради, якою, як зазначеному спірному заповіті, даний заповіт і був посвідчений. Однак, в судовому засіданні [PERSON] повідомила, що з 20.11.2000 по 19.03.2016 вона працювала секретарем Малоправутинської сільської ради. До її повноважень входило і посвідчення заповітів. Заповіт складався за участі двох осіб її, як секретаря, та заповідача у двох примірниках, один з яких залишався у сільській раді. У книзі реєстрації заповітів запис робився нею, а заповідач тільки ставив свій підпис. Отож, щодо спірного заповіту [PERSON] свідок вказала, що даний заповіт нею не посвідчувався. В книзі реєстрації заповітів запис було зроблено не нею, а старостою села заднім числом, у чому останній зізнався особисто. Фактично даний заповіт укладався старостою села з [PERSON] у час його реєстрації в реєстрі у 2019 році. Перед звільненням, коли [PERSON] передавала старості села усі документи, в тому числі і книгу реєстрації заповітів, в якій запису про заповіт [PERSON] від 12.02.2007 не було. Додатково зазначила, що на заповіті стоїть стара печатка Малоправутинської сільської ради, яку під час процесу децентралізації було розформовано, однак документи сільської ради та печатка не вилучались. Стара печатка сільської ради знаходилась у старости села. Окрім того, повністю друковані бланки заповітів розпочали використовувати десь у 2008-2009 роках, у 2007 році, коли заповіт ніби-то складався [PERSON] , був встановлений бланк заповіту, де дописувалась вручну лише воля заповідача. З показань [PERSON] , чоловіка позивачки слідує, що [PERSON] заповів [PERSON] все своє майно, оскільки вони за ним довгий час доглядали. 12.02.2007 він особисто привів [PERSON] до себе додому, щоб той наглянув за дочкою [PERSON] , до дня народження якої всі готувались. [PERSON] пробув у них вдома зранку до самого вечора. Про те, що [PERSON] оформив документи на земельну ділянку на підставі заповіту [PERSON] вони з дружиною дізнались від односельчан. Йому відомо, що право на земельну частку (пай) не було оформлено [PERSON] через втрату оригіналу сертифікату. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила наступні обставини. 12.02.2007 [PERSON] запросила її до себе для допомоги у підготовці дня народження доньки. Свідок вказала, що того дня [PERSON] з самого ранку до вечора наглядав за дитиною та перебував в будинку [PERSON] . Їй відомо, що заповіт [PERSON] склав на [PERSON] , оскільки остання за ним доглядала. В межах кримінального провадження № 12020245210000151 від 06.11.2020, відкритого за заявою [PERSON] , було проведено комплексну судово-технічну та судово-почеркознавчу експертизу. Згідно висновку експерта від 04.08.2022, підпис від імені [PERSON] в графі «підпис» у заповіті від 12.02.2007 року, посвідчений секретарем Малоправутинської сільської ради Сахнюк Р.М. та зареєстрований в реєстрі за № 3, виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів. Підпис від імені [PERSON] виконано не [PERSON] (а.с. 48-53). Зі змісту ст.ст. 102-103 ЦПК України слідує, що висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Суд призначає експертизу у справі виключно за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Висновок експерта від 04.08.2022, долучений до матеріалів справи разом із позовною заявою, є повним, чітким та конкретним, зроблений на підставі наданих експерту документів, та містить відповідну оцінку достовірності підпису. Сумнівів у правильності висновку експерта не встановлено. Стороною відповідача не було надано висновків експерта, які б спростували зазначену інформацію, у зв`язку із чим суд не має сумнівів у достовірності та повноті дослідження. Таким чином,\~заповіт від\~12.02.2007\~не містить\~власноручного підпису\~особи,\~яка зазначена\~заповідачем,\~що підтверджено\~висновком експерта.\~Крім того,\~даний заповіт\~був посвідчений\~не за\~місцем реєстрації\~(проживання)\~спадкодавця,\~де вже\~ним було\~складено заповіт\~на ім`я\~ [PERSON] ,\~а в\~іншому населеному\~пункті,\~що є\~суперечливим фактом.\~Показаннями свідків\~підтверджено,\~що через\~стан здоров`я\~ [PERSON] \~самостійно не\~міг поїхати\~до іншого\~села для\~складання іншого\~заповіту.\~Окрім того,\~протягом всього\~дня 12.02.2007\~ [PERSON] \~знаходився в\~с.\~Великий Правутин,\~що в\~судовому засіданні\~підтвердили свідки,\~а тому\~не міг\~особисто засвідчити\~складання заповіту. Крім того, із тексту спірного заповіту неможливо з`ясувати, на підставі яких документів була встановлена особа заповідача, а відповідно невідомо, чи саме заповідач був присутнім при складанні та посвідченні заповіту. Більше того, зазначений заповіт не був посвідчений [PERSON] , яка на той час була секретарем Малоправутинської сільської ради, тобто особою, на яку законом було покладено повноваження щодо посвідчення заповітів. З огляду на встановлені судом вищенаведені обставини справи та з урахуванням зазначених вище норм законодавства, суд дійшов висновку, що заповіт від 12.02.2007 року є нікчемним, оскільки не був належним чином посвідчений, не був підписаний [PERSON] , не відповідає волі спадкодавця, що є достатньою підставою для визнання цього заповіту нікчемним. Суд звертає увагу на те, що згідно ст. 218 ЦК України, на яку посилається представника відповідача, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Однак, зазначена норма закону стосується виключно простої письмової форми правочину, який стосується кількох осіб (дво- або багатостороннього правочину), а не одностороннього правочину (в даному випадку заповіту). З наведеної підстави ніхто не може заперечити дійсність цього правочину, оскільки він мав бути вчинений лише однією особою заповідачем. Окрім того, заповіт потребує не лише простої письмової форми, а і відповідного посвідчення. Тому зазначена норма закону не може бути застосована до спірних правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Отож, розглядаючи позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.09.2019, виданого [PERSON] , суд звертає увагу на те, що нікчемний заповіт не створює будь-яких правових наслідків, тому видача державним нотаріусом Ткачуку М.Ю. свідоцтва про право на спадщину на підставі нікчемного заповіту є незаконною, оскільки право на спадкування після смерті [PERSON] відповідач [PERSON] не набув. Щодо визнання незаконною та скасування відмови державного нотаріуса Славутської державної нотаріальної контори у вчинені нотаріальної дії суд звертає увагу на таке. Згідно відповіді Славутської державної нотаріальної контори від 21.01.2021 № 10/01-16, [PERSON] повідомлено про те, що на сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0319294, вданого Славутською райдержадміністрацією 04.04.1997 року, 18.09.2019 свідоцтво про право на спадщину за заповітом видано іншому спадкоємцю [PERSON] (а.с. 65). Підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій, нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії, визначені статтею 49 Закону України «Про нотаріат». Вичерпний перелік підставі для відмови у вчиненні нотаріальної дії визначений ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до підпункту 5.1 пункту 5 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі. Якщо для оформлення спадщини надано кілька заповітів спадкодавця, нотаріус повинен надати їм правову оцінку,

Outcome: approved