Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-22 00:00:00

15.06.2021 позивачка звернулася із вказаним позовом до суду, зазначивши, що з 27.04.2013 по 28.07.2017 вона з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 28.07.2017 шлюб між нею та відповідачем розірвано, однак вони із ним спільно не проживають ще з 2014 року та з того часу їхній син повністю знаходиться на її утриманні. Оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надавав, 05.01.2021 Подільським районним судом міста Києва за заявою позивачки було видано судовий наказ, яким стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Однак відповідач аліментів не сплачує та будь-якої іншої матеріальної допомоги на утримання сина не надає, що свідчить про його ухилення від здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків. Крім того, протягом майже восьми років він не приймає жодної участі у вихованні сина, не займається його фізичним, моральним та духовним розвитком. Із урахуванням наведеного, позивачка вказує на наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, позивачка зазначає, що розмір стягуваних із відповідача аліментів є незначним та не відповідає потребам дитини, а тому вона просить змінити розмір аліментів та стягувати їх в подальшому з відповідача в твердій грошовій сумі, в розмірі 3000 грн. щомісячно. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2021 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою суду від 01.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. Відповідач у встановлений строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Ухвалою суду від 15.09.2022 доручено Органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації підготувати та надати до суду письмовий висновок щодо доцільності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 05.12.2022 повторно витребувано у органу опіки та піклування вказаний висновок. 27.04.2023 на адресу суду надійшов висновок Органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації щодо доцільності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав. Крім того, органом опіки та піклування, як третьою особою у справі, подано до суду заяву про розгляд справи без участі його представника, в якій орган опіки та піклування позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Ухвалою суду від 02.05.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивачка не з`явилася, від її представника [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, в якій представник позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечуючи щодо ухвалення судом заочного рішення. Відповідач на повторні виклики в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. За змістом статті 164 СК України позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Конвенцією про права дитини у ст. 18 визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. У відповідності до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Як встановлено судом, з 27.04.2013 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно з рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 28.07.2017, ухваленим у справі №592/7127/17. Від шлюбу у сторін є син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, згідно з яким батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Згідно із судовим наказом Подільського районного суду міста Києва №758/14498/20 від 05.01.2021 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.12.2020 і до досягнення дитиною повноліття. З`ясовано судом і те, що неповнолітній [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] та повністю знаходиться на її утриманні, тоді як батько дитини проживає окремо та з часу припинення спільного проживання з дитиною покладених на нього законом батьківських обов`язків не виконує, не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться її життям, не відвідує її. Так, із висновку Органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації №106-3295 від 26.04.2023 вбачається, що з метою розгляду питання щодо можливості позбавлення батьківських прав [PERSON] направлялося запрошення на засідання комісії органу опіки та піклування за останньою відомою адресою його проживання, а саме: [ADDRESS] . Однак такий лист повернувся за закінченням терміну зберігання. При цьому син сторін повідомив, що з батьком не спілкується більше чотирьох років. Комісією також встановлено, що за весь цей час [PERSON] жодного разу не телефонував сину, зі святами не вітав, будь-якої допомоги не надавав, не проявляв турботи до дитини. Вказані обставини також підтверджуються характеристиками дитини за місцем її навчання №132 від 03.06.2021, №34 від 09.06.2021, а також довідкою КНП «ЦПМСД №2» №1352 від 23.06.2021. Зазначеним вище висновком органу опіки та піклування визнано за доцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] . При розгляді даної справи судом також враховується, що відповідач, будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання жодного разу не з`явився та будь-яких належних та допустимих доказів в заперечення наведених в обґрунтування позову обставин не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач ухиляється від виконання обов`язків по вихованню його сина [PERSON] , [INFO] , не проявляє батьківської турботи, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Виходячи із оцінки доказів у справі, таке ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків суд вважає свідомим та умисним, а тому вважає, що позбавлення його батьківських прав є доцільним і відповідатиме інтересам дитини, у зв`язку з чим позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині зміни розміру аліментів, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Як встановлено судом, на підставі судового наказу Подільського районного суду міста Києва від 05.01.2021 з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача, на даний час не відповідає потребам дитини, а вона самостійно неспроможна забезпечити дитину усім необхідним. Крім того, вона вказує на необхідність стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі. Судом приймаються до уваги такі її доводи, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на їх спростування відповідачем до суду не подано. Досліджені в судовому засіданні докази, на думку суду, свідчать про можливість відповідачем надавати матеріальну допомогу своїй дитині, оскільки з матеріалів справи не вбачається наявності у нього інших утриманців чи даних про його поганий стан здоров`я, який би перешкоджав йому у виконанні батьківських обов`язків щодо його неповнолітнього сина [PERSON] , тому суд приходить до висновку про можливість зміни розміру аліментів. При цьому, судом приймаються до уваги положення ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, відповідно до якого мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також положення ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік», відповідно до якого з 01.01.2023 прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить 2833 грн., а тому суд вважає вірним в подальшому стягувати з відповідача аліменти в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд виходить із наступного. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із наявної в матеріалах справи квитанції №0.0.2122924258.1 від 14.05.2021, позивачем [PERSON] за позовну вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн. Таким чином, враховуючи задоволення цієї частини позовних вимог у повному обсязі, вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на наведене, враховуючи те, що при зверненні до суду із вимогою про зміну розміру аліментів позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 908,00 грн., а саме за ставками судового збору, що діяли на дату подачі позову до суду 15.06.2021. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved