Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. На обґрунтування своїх вимог зазначав, що він з 28.01.2012 року перебувала у шлюбі з [PERSON] , за період якого у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що шлюбні відносини з відповідачем припинились ще у 2018 році, у зв`язку з чим позивач звернувся до Києво-Святошинського районого суду Київської області з позовом про розірвання шлюбу. Справа на час подачі цього позову розглянута ще не була. За час спільного проживання у шлюбі, за спільні кошти, сторони набули у власність: - однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 40,5 кв. м, житловою площею 16,3 кв. м (далі квартира); - автомобіль «НУNDAI GETZ», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер кузова (шасі, рами) [NUMBER] (далі автомобіль). Вказане майно зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] . Посилаючись на те, що між сторонами існує спір щодо розподілу майна, набутого за час шлюбу, яке є їх спільною сумісною власністю, [PERSON] просить суд: - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку автомобіля та на 1/2 частку квартири; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку автомобіля та на 1/2 частку квартири. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.01.2020 року провадження у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. 24.07.2020 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] адвоката Кучерука М.\~В. про забезпечення позову, в якій останній просив накласти арешт на спірний автомобіль і на спірну квартиру та заборонити їх відчуження. 24.07.2020 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначає, що спірний автомобіль був придбаний нею 20.11.2018 року, тобто після припинення у липні 2018 року шлюбних відносин між сторонами та виключно за власні кошти позивача за зустрічним позовом. Спірний автомобіль був придбаний нею для здійснення господарської діяльності та в інтересах спільної дитини. Щодо спірної квартири зазначає, що відповідно до попереднього договору купівлі-продажу від 21.11.2011 року квартира була придбана [PERSON] , за власні кошти. Вартість квартири становила 40\~727,00 дол. США, що еквівалентно на день підписання договору 327\~038,00 грн. До реєстрації шлюбу (28.01.2012 року) [PERSON] 21.11.2011 року здійснила попередній платіж за квартиру в розмірі 8 030,00 грн, що на день договору було еквівалентно 1\~000,00 дол. США. Після, [PERSON] 28.11.2011 року оплатила кошти в розмірі 281\~050,00 грн, що на день здійснення перерахування коштів було еквівалентно 35 000,00 дол. США. Зазначає, що значну суму коштів надав її батько [PERSON] , який 25.11.2011 року зняв їх зі своїх депозитних рахунків у розмірі 234 069,69 грн та передав їй для придбання квартири, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 11.02.2020 року № ЕВП6УК2РЬ5О7903Н. Іншу частину коштів у розмірі 37 958,00 грн, що еквівалентно 4 727,00 дол. США, відповідач була зобов`язана сплатити продавцю не пізніше 21.11.2012 року, що підтверджується попереднім договором купівлі-продажу квартири від 21.11.2011 року № 26. До реєстрації шлюбу, а саме до 05.01.2012 року, згідно попереднього договору купівлі-продажу квартири [PERSON] сплатила за суму в розмірі 6 326,00 грн. Іншу частину у розмірі 31\~632,00 грн, що еквівалентно 3\~940,00 дол. США зі своїх коштів відповідач сплатила вже під час перебування у шлюбі. Відповідно, при вартості квартири у розмірі 327 038,00 грн, до шлюбу було сплачено 295 406,00 грн, а це означає, що при прийнятті рішення про поділ спільного майна подружжя, придбаного під час шлюбу, поділу підлягає частина квартири за яку сплачено суму у розмірі 31 632,00 грн. 1/2 від цієї суми становить 15 816,00 грн, яку відповідач внесе на депозитний рахунок суду для виплати компенсації [PERSON] [PERSON] , посилаючись на те, що спірне майно є її особистою приватною власністю, просить суд визнати за нею право власності на автомобіль, який був придбаний виключно за власні кошти, які належали їй особисто, у той час коли шлюбні відносини між сторонами були фактично припинено; визнати за нею право власності на квартиру, яка є її особистою приватною власністю; присудити позивачу компенсацію за частку у праві спільної сумісної власності на квартиру у розмірі 15 816,00 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.08.2020 року заяву позивача [PERSON] \~ про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на спірне майно та заборонено його відчуження. 04.08.2020 року представник [PERSON] подав клопотання про призначення оціночно-будівельної експертизи. Клопотання про призначення експертизи обґрунтовано тим, що у відзиві на позовну заяву відповідач стверджує, що вартість спірної квартири становить 680\~000,00 тис. грн, що не відповідає реальним ринковим цінам. Так відповідно до оголошень про продаж квартир у вказаному житловому комплексі середня вартість квартири становить на рівні приблизно 950\~000,00 грн. Поділ спільного сумісного майна подружжя має бути здійснений відповідно до реальної ринкової вартості майна подружжя. Звіт оцінки, копія якого долучена до відзиву не відображає реальну вартість. Водночас звіт долучений не в повному обсязі та не відображає дослідницької частини, а тому є таким що ставиться під сумнів. Ухвалою Києво-Святошинського\~районного суду\~Київської області\~від 28.10.2020\~року зустрічний\~позов [PERSON] \~до [PERSON] \~про поділ\~спільного сумісного\~майна подружжя,\~прийнято до\~провадження та\~об`єднано\~в одне\~провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. 17.12.2020 року [PERSON] подав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову [PERSON] , посилаючись на те, що її доводи за зустрічним позовом є безпідставними та не підтвердженні належними доказами. [PERSON] не надала належних доказів того, що спірний автомобіль використовується нею для здійснення господарської діяльності та не зазначила, якою саме господарською діяльністю вона займається. Також вказує на безпідставність доводів [PERSON] про те, що квартира придбана нею більшою мірою за її власні кошти та за кошти її батька. Зазначає, що сторони у справі почали проживати разом ще з грудня 2009 року в квартирі, яку винаймав його брат. Всі заощадженні ними кошти, були витрачені на купівлю спірної квартири. Також вказує, що посилання [PERSON] на те, що він працював касиром на заправці та отримував невелику заробітну плату, підтверджує той факт, що позивач за первісним позовом мав дохід. Тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . 09.03.2021 року [PERSON] подала заперечення на відзив за зустрічним позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя, в обґрунтування якого зазначає, що з [PERSON] вона познайомилися лише у жовтні 2010 року. Після знайомства з позивачем за первісним позовом вони переїхати до квартири, в якій він проживав зі своїм рідним братом та його цивільною дружиною, в якій вони проживали з лютого 2011 року до травня 2012 року. Під час спільного проживання позивач і відповідач не жили як чоловік і жінка однією сім`єю, не були пов`язанні спільним побутом та не мали спільного бюджету. Крім того вказує на те, що із початку 2018 року сторони хоча і перебували у шлюбі, однак не жили як чоловік і жінка, стосунків не підтримували, спільне господарство не вели. Також зазначає, що у період роботи у ПАТ «УкрСиббанк» з 20.02. до 31 жовтня 2018 року [PERSON] отримала дохід у сумі 125\~000,40 грн, за який пізніше придбала спірний автомобіль. Крім того, [PERSON] додатково підробляла із січня 2016 року в мережі Інтернет, продаючи дитячий одяг, за що отримували близько 8000 10\~000 грн доходу. Зарплата [PERSON] становила 5\~000,00 грн, яку він витрачав виключно на себе. Тому просила задовольнити зустрічні вимоги в повному обсязі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.03.2021 року, з урахуванням ухвали суду про виправлення описки від 24.05.2021 року, клопотання представника позивача [PERSON] про призначення судової оціночно-будівельної експертизи задоволено. Призначено у справі судову оціночно-будівельну експертизу на вирішення якої поставлено наступне питання: яка ринкова вартість спірної квартири станом на час проведення експертизи? Провадження у справі зупинено на час проведення судової експертизи. Витрати по проведенню експертизи покладено на позивача [PERSON] 10.04.2023 року до суду Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз було направлено висновок експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 32210/21 від 24.03.2023 року. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.04.2023 року провадження у справі поновлено і призначено підготовчий розгляд справи. Ухвалою Києво-Святошинського\~районного суду\~Київської області\~від \~ \~ \~ \~ \~ \~02.05.2023\~закрито підготовче\~провадження у\~цій справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання 12.06.2023 року учасники справи не з`явилися. Представник позивача подав через канцелярію суду заяву про проведення розгляду справи у відсутності позивача та представника позивача за первісним позовом. Первісний позов підтримав та просив суд задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник відповідача подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності відповідача за первісним позовом. Проти первісного позову заперечував та просив суд відмовити. Зустрічний позов підтримав та просив суд задовольнити у повному обсязі. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд,\~дослідивши матеріали\~цивільної справи,\~повно і\~всебічно з`ясувавши\~всі фактичні\~обставини справи,\~на яких\~ґрунтується позов,\~об`єктивно оцінивши\~докази,\~які мають\~юридичне значення\~для розгляду\~справи і\~вирішення спору\~по суті,\~приходить до\~висновку,\~про відмову задоволення\~первісних позовних\~вимог та\~задоволення зустрічних\~позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між [PERSON] та [PERSON] 28 січня 2012 року було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції м. Києва. Від спільного подружнього життя сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду 30.06.2020 року в справі № 369/10196/19. Також встановлено, що 21.11.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу квартири. Відповідно до п. 2.1 договору орієнтовна вартість квартири на день укладення договору становить 327\~038,00 грн, що на день укладання договору становило 40\~727,00 дол. США. На підтвердження наміру щодо укладення основного договору та з метою забезпечення зобов`язань, передбачених цим договором покупець передала продавцю завдаток у розмірі 1\~000,00 дол. США (8\~030,00 грн). Частку орієнтовної вартості квартири в розмірі 281\~050,00 грн (35\~000,00 дол. США) [PERSON] зобов`язувалася внести до 28.11.2011 року. Залишкову частину орієнтовної вартості квартири, яка складала 37\~958,00 грн (4\~727,00 дол. США) [PERSON] зобов`язалася сплатити не пізніше 21.11.2012 року. До реєстрації шлюбу, а саме до 05.01.2012 року, згідно попереднього договору купівлі-продажу квартири [PERSON] сплатила за неї суму в розмірі 6 326,00 грн. Отже, до реєстрації шлюбу [PERSON] сплатила за квартиру кошти у розмірі 295\~406,00 грн. Іншу суму у розмірі 31\~630,00 грн [PERSON] сплатила після реєстрації шлюбу з [PERSON] . Внесення коштів [PERSON] відповідно до попереднього договору купівлі-продажу підтверджуються розпискою продавця та підписами у попередньому договорі. Відповідно до довідки від 11.02.2020 року № ЕВП6УК2РЬ5О7903Н, виданою АТ КБ «ПриватБанк» батьком [PERSON] [PERSON] було знято 25.11.2011 року з депозитних рахунків кошти у розмірі 234 069,69 грн. 04.07.2012 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно спірну квартиру. Відповідно до довідки від 27.08.2020 року, виданої Київським політехнічним інститутом імені Ігоря Сікорського, [PERSON] проживала та була зареєстрована в гуртожитку [ADDRESS] з 07.09.2006 року до 19.05.2011 року. Відповідно до листа Регіонального сервісного центру МВС в Київській області від 12.11.2019 року № 31/10-5186, станом на 15.11.2019 року за [PERSON] зареєстрований спірний автомобіль, дата державної реєстрації 20.11.2018 рік. Свідок [PERSON] [INFO] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , вказала: «Що за час проживання у квартирі ( [ADDRESS] ), яку винаймала вона зі своїм колишнім цивільним чоловіком [PERSON] (брат позивача [PERSON] ), з лютого 2011 року проживала [PERSON] та сплачувала кварплату із власних коштів. Суму оренди ділили порівну. Сторони у справі на той час не жили як чоловік і жінка однією сім`єю, не були пов`язанні спільним побутом не мали взаємних прав та обов`язків, не здійснювали спільні покупки, не мали спільного майна та не вели спільного господарства і бюджету. Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатом проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 24.04.2023 року, ринкова вартість спірної квартири станом на 20.03.2023 року становила 1 281 430,00 грн. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України). Тлумачення статей 60, 61 СК України дає підстави для висновку, що спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частиною першою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20), конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Згідно з частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (частина друга статті 70 СК України). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ від\~21\~грудня 2007\~року №\~11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Предметом поділу у цій справі є спірна квартира та автомобіль. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] , посилався на те, що спірне майно набуте сторонами під час шлюбу, а тому є спільним майном подружжя, просив поділити порівну, визнавши за ним 1/2 частку на квартиру та 1/2 частку на автомобіль. Звертаючись до суду із зустрічним позовом, [PERSON] , посилалася на те, що спірний автомобіль є її особистою власністю, придбаний після припинення шлюбних відносин за її особисті кошти, тому просила визнати за нею в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, право особистої приватної власності на автомобіль. Щодо квартири вказувала на те, що більшу частину коштів за квартиру були сплачені нею до реєстрації шлюбу, а тому просила визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру, а [PERSON] присудити виплату компенсації за частку у праві спільної сумісної власності на квартиру у розмірі 15\~816,00 грн, які на час прийняття рішення перебуватимуть на депозитному рахунку суду. Щодо автомобіля суд виходить з наступного. Як вбачається з матеріалів справи спірний автомобіль був придбаний 20.11.2018 року. Звертаючись до суду з позовом, як [PERSON] так і [PERSON] вказували на те, що вони хоча і перебували у офіційному шлюбі, однак подружнє життя між ними припинено з 2018 року. Зазначали, що не жили як чоловік і жінка, стосунків не підтримували, спільне господарство не вели, спільного бюджету не мали. На підтвердження придбання автомобіля за власні кошти [PERSON] надала довідки з місця роботи про отримання заробітної плати, яка була достатня для придбання спірного автомобіля. Однак, в свою чергу, [PERSON] не надав жодних доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль був придбаний частково за його особисті кошти чи за їх спільні кошти з [PERSON] . Враховуючи те, що [PERSON] спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на автомобіль, який набутий ними в період шлюбу, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] про поділ автомобіля і задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на автомобіль. Щодо спірної квартири суд виходить з наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи договір купівлі-продажу спірної квартири укладений 21.11.2011 року між [PERSON] та [PERSON] . Тобто договір купівлі-продажу укладений до реєстрації шлюбу. Крім того, як встановлено судом і не спростовано [PERSON] , до реєстрації шлюбу [PERSON] сплатила за спірну квартири кошти у розмірі 295 406,00 грн, що становить 9/10 частки від всієї квартири. Іншу суму у розмірі 31\~630,00 грн, що становить 1/10 частки від всієї квартири, [PERSON] сплатила після реєстрації шлюбу з [PERSON] . Внесення коштів [PERSON] відповідно до попереднього договору купівлі-продажу підтверджуються розпискою продавця та підписами у попередньому договорі. Отже, оцінивши надані сторонами докази, встановивши, що [PERSON] спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте частково в період шлюбу, суд дійшов висновку, що 9/10 частки у спірній квартирі є особистою приватною власність [PERSON] . Доказів на спростування зазначеного, матеріали справи не містять. Інші 1/10 частки спірної квартири є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] . Частка [PERSON] становить 1/2 від 1/10 частки, що дорівнює 1/20 частки квартири. [PERSON] просила визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру, присудивши [PERSON] грошову компенсацію за його частку. Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. Статтею 365 ЦК України передбачено випадки припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Так, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. У такому випадку, заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, слід виходити з того, що ця норма права не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про\~необхідність попереднього\~внесення коштів\~на депозитний\~рахунок суду\~стосуються тих\~випадків,\~коли позивач\~(один\~із подружжя\~чи колишній\~чоловік,\~колишня дружина)\~згідно зі\~статтею 365\~ЦК України\~заявив вимогу\~про припинення\~права відповідача\~на частку\~у спільній\~власності (такі\~кошти забезпечують\~отримання відповідачем\~грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Указаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22). Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатом проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 24.04.2023 року, ринкова вартість спірної квартири станом на 20.03.2023 року становила 1 281 430,00 грн. Виходячи в викладеного, оцінивши надані сторонами докази, встановивши, що 9/10 частки у спірній квартирі є особистою приватною власністю [PERSON] , а інші 1/10 належить [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя, а також врахувавши, що часка [PERSON] є незначною і не може бути виділена в натурі, суд дійшов висновку про наявність підстав для припинення права [PERSON] на частку у спільному майні подружжя та визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на спірну квартири, присудивши [PERSON] компенсацію за його частку у розмірі 64 071,50 грн. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позов [PERSON] не підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved