Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, мотивуючи його тим, що рішенням Обухівського районного суду йому було присуджено сплачувати аліменти на утримання двох дітей, дочки - [PERSON] [INFO] , та сина [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 06.11.2019 року до досягнення дітьми повноліття. [INFO] сину [PERSON] [INFO] , виповнилось 18 років і розмір аліментів, які отримувала відповідачка змінився з 1/3 на 1/6 частини його заробітної плати. Оскільки син продовжив навчання, то добровільно почав сплачувати йому за навчання, та добровільно написав заяву за місцем роботи про стягнення з нього 1/4 частини заробітку на стягнення аліментів по утриманню дитини [PERSON] [INFO] на користь відповідача, щоб уникнути заборгованості. Проте відповідач [PERSON] подала до суду заяву про стягнення аліментів на дитину, сина [PERSON] , що продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, тобто до закінчення навчання дитини сина [PERSON] , або до досягнення ним 23 річного віку, а також подала заяву про зміну розміру стягнення аліментів на дитину з 1/6 на 1/4 частини всіх видів заробітку на утримання [PERSON] . Отже, з нього за рішенням суду стягують аліменти на утримання дітей, дочки - [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку та за рішенням Обухівського районного суду Київської області, на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку. У травні 2022 року йому стало відомо, що [PERSON] було відраховано з ВНЗ згідно з наказом № 22-с від 16.02.2022 року. Звернувшись до відділу ДВС із заявою про припинення стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , йому в усній формі було запропоновано звернутись до суду з заявою про припинення стягнення аліментів. 16.06.2022 року він звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом про припинення стягнення аліментів. Рішенням Обухівського районного суду Київської області в позові було відмовлено, в зв`язку з тим, що наказом № 78-с від 12.07.2022 року [PERSON] було поновлено на 3-й курс Академії праці, соціальних відносин і туризму. Тож, на даний час з нього стягуються аліменти, в більшому розмірі ніж передбачено чинним законодавством для такого виду стягнення. Оскільки на даний час він не може сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини в розмірі 1/6 частки від своїх доходів, також на даний час він не має власного житла, яке винаймає, що є додатковими витратами, при цьому відповідачка має власне житло, та офіційно працевлаштована, також позивач вважає, що повнолітній син має змогу працювати, так як на даний час навчання проводиться дистанційно. З огляду на вищевикладене, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. 27 лютого 2023\~року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення по справі підготовчого судового\~ засідання. 06 червня 2023 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Вислухавши позивача, представницю позивача, відповідачку, перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини. Позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, мотивуючи його тим, що рішенням Обухівського районного суду йому було присуджено сплата аліментів на утримання двох дітей, дочки - [PERSON] [INFO] , та сина [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 06.11.2019 року до досягнення дітьми повноліття. [INFO] сину [PERSON] [INFO] , виповнилось 18 років і розмір аліментів, які отримувала відповідач змінився з 1/3 на 1/6 частини його заробітної плати. Оскільки син продовжив навчання позивач добровільно почав сплачувати йому за навчання, та добровільно написав заяву за місцем роботи про стягнення з нього 1/4 частини заробітку на стягнення аліментів по утриманню дитини [PERSON] [INFO] на користь відповідача щоб уникнути заборгованості. Проте відповідачка [PERSON] подала до суду заяву про стягнення аліментів на дитину, сина [PERSON] , що продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, тобто до закінчення навчання дитини, або до досягнення дитиною 23 річного віку, а також подала заяву про зміну розміру стягнення аліментів на дитину з 1/6 на 1/4 частини всіх видів заробітку на утримання [PERSON] .. За рішенням суду з позивача стягують аліменти на утримання дітей, дочки - [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку та за рішенням Обухівського районного суду Київської області, на утримання сина [PERSON] [INFO] у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку. У травні 2022 року йому стало відомо, що [PERSON] було відраховано з ВНЗ згідно з наказом № 22-с від 16.02.2022 року. Звернувшись до ВДВС із заявою про припинення стягнення аліментів на утримання [PERSON] , проте йому в усній формі було запропоновано звернутись до суду з заявою про припинення стягнення аліментів. В подальшому позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом про припинення стягнення аліментів. Рішенням Обухівського районного суду Київської області в позові було відмовлено, в зв`язку з тим, що наказом № 78-с від 12.07.2022 року [PERSON] було поновлено на 3-й курс Академії праці, соціальних відносин і туризму. Також судом встановлено, що відповідно до договору № 8128141 від 08.11.2022 року про надання платної освітньої послуги, який укладено між відповідачкою [PERSON] та академією праці, соціальних відносин і туризму встановлено, що станом на час розгляду справи повнолітній син позивача [PERSON] продовжує навчання на 3-му курсі. На даний час позивач не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини в розмірі 1/6 частки від своїх доходів, оскільки не має власного житла, яке винаймає, що є додатковими витратами. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей\~150,\~180 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з положеннями\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В частині першій\~статті 192 СК України\~встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.\~СК України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.\~Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~статті 192 СК України\~зміна розміру\~аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Згідно із роз`ясненнями, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. При цьому у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили (абзац 4 пункту 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Згідно зі статтями\~76,\~81 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим, згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів. При цьому згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено, під час судового розгляду та підтверджується матеріалами справи на даний час батько дітей позивач [PERSON] , утримує спільних дітей з відповідачкою та сплачує аліменти на їх утримання у розмірі визначеному рішеннями суду, зокрема на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку та на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку. Позивач в позовній заяві посилається на те, що він винаймає житло, оскільки власного не має у зв`язку з чим він несе додаткові витрати, а також він несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг за місце проживання, на придбання продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни, однак на підтвердження цих обставин не надав належних і допустимих доказів, ці дані жодним чином не підтверджені. Звертаючись з позовом до суду, [PERSON] фактично не вказав обставин, які мають істотне значення для зменшення розміру аліментів, як і не надав жодних належних доказів про погіршення його матеріального стану. Посилання позивача на підставу для зменшення розміру аліментів, зокрема у зв`язку зі зміною його матеріального стану не є суттєвими та не дають достатніх та беззаперечних підстав для задоволення позовних вимог. Доводи позову ґрунтуються на обставинах, які існували на час винесення судом рішення про стягнення аліментів, тому ці обставини вже враховані у чинному судовому рішенні при визначенні розміру аліментів і не породжують правових наслідків у виді зменшення розміру аліментів у межах нової цивільної справи. Крім того, зміна розміру аліментів на іншу дитину іншим чинним судовим рішенням також враховує саме такий розмір аліментів, який стягується на дитину в межах цієї справи, та належно вмотивано необхідність збільшення розміру аліментів на іншу дитину, однак сам факт винесення судового рішення про визначення нового розміру аліментів на утримання іншої неповнолітньої дитини не породжує безумовних правових і фактичних підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання повнолітньої дитини. Крім того, слід врахувати, що стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини має більш короткий термін дії, аніж на неповнолітню. Доводи позивача про те, що стягнення аліментів у сукупності на обох дітей перевищує визначений законом розмір більше ніж 1/3 частина заробітку є безпідставними і не ґрунтуються на законі, оскільки вказаний розмір не є граничним, а в силу статті 182\~СК України розмір аліментів визначається індивідуально із врахуванням всіх зазначених у цій нормі праві факторів. Доводи про те, що сплата аліментів на утримання дитини в розмірі 1/6 частини усіх видів доходу є надмірним тягарем для позивача суд вважає необґрунтованими і непереконливими, оскільки вони не узгоджуються із матеріалами справи. Обставини, покладені в основу позову не знайшли об`єктивного підтвердження під час судового розгляду, а правові обґрунтування позову є юридично неспроможними. Враховуючи обставини, що мають істотне значення, якими в даному випадку суд вважає інтереси та потреби дітей, зумовлені їх розвитком та станом здоров`я, беручи до уваги те, що утримувати неповнолітніх дітей є обов`язком як батька, так і матері, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed