Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що з 09.06.2006 перебуває в шлюбі з відповідачкою, під час якого народився син [PERSON] , [INFO] . Більше року він не проживає з відповідачкою, син проживає разом з ним. Між ними існує спір щодо визначення місця проживання дитини. Також не досягнуто згоди щодо розміру аліментів, які відповідач має сплачувати на утримання дитини. Добровільно вона аліменти не сплачує. Просив: стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Адвокат Ільїн Олександр Павлович в інтересах [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що дійсно між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання сина. Проте позивач за первісним позовом замовчує ту обставину, що матір звернулась до суду з зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини з нею. Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , постійно проживає з матір`ю, що підтверджується актом та довідками про реєстрацію. Батьки дитини мешкають окремо. З початком воєнного вторгнення син почав більше часу проводити з батьком, не змінюючи місця проживання та будучи зареєстрованим в одному житловому приміщенні разом з матір`ю, яка належним чином виконує свої обов`язки щодо виховання сина, його навчання та лікування. Звернення позивача до суду з первісним позовом після відмови у видачі судового наказу є зловживанням правами, позов є завідомо безпідставним та носить очевидно штучний характер. Просив: відмовити у задоволенні зустрічного позову; стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць; стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу; притягнути відповідача до відповідальності за зловживання процесуальними правами. 16.09.2022 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 19.01.2023 судом прийняття до спільного розгляду зустрічного позову та перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 13.02.2023 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Представник відповідача адвокат Гук А.О. надав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому не визнав його вимоги повністю. Зазначив, що єдиним доказом проживання дитини разом з матір`ю є акт про фактичне проживання від 12.08.2022, підписаний мешканцями сусідніх з позивачкою квартир, він не засвідчений підписом керівника та печаткою обслуговуючої організації, відтак не може бути допустимим та достовірним доказом по справі. Позивач у первісному позові зазначив, що син проживає разом з ним з 24.02.2022, а довідки, додані до зустрічного позову, стосуються більш раннього періоду і були додані як докази до іншої справи. Адвокат Ільїн О.П. надав відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якій просив відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічну позовну заяву. Зазначив, що доводи [PERSON] зводяться до невизнання ним того факту, що малолітній син переважно проживає з матір`ю. Та обставина, що після воєнного вторгнення син став більше часу проводити з батьком, не означає, що це змінило місце проживання дитини, яке зареєстроване в одному приміщенні з матір`ю. Три дні на тиждень дитина проводить з батьком, проте це не означає, що він мешкає з ним. Крім того, актом оцінки потреб сім`ї, складеного за адресою: [ADDRESS] , з 13.10.2022 по 14.10.2022, зафіксовано безпосереднє опитування дитини та її безпосереднє місце проживання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник позивача адвокат Богатинська Н.О. підтримала первісний позов, підтвердила доводи, викладені в ньому в обґрунтування позовних вимог. Заперечувала проти задоволення позовних вимог зустрічного позову. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Ільїн О.П. підтримали зустрічний позов, просили його задовольнити та відмовити у задоволенні первісного позову. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає [PERSON] , з якою має гарні сусідські стосунки, та її сина. [PERSON] живе в квартирі [ADDRESS] разом з сином приблизно десять років. Вона з [PERSON] та хлопцем гуляють втрьох у парку на ВДНГ. Батька дитини вона ніколи не бачила. [PERSON] знає три роки. Два рази на місяць буває у Ірини вдома. Серафім переважно мешкає з матір`ю, з батьком проводить вихідні дні. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] - це його сусідка по [ADDRESS] . В період вересня-жовтня 2022 року він був у своїй квартирі [ADDRESS] щодня після обіду. Зустрічав [PERSON] та її сина приблизно два рази на тиждень. Він знайомий з батьком хлопця. Бачив дитину або з матір`ю, або з батьком, або з обома батьками. Він не може підтвердити, що дитина постійно проживає з матір`ю. Він бачив дитину у квартирі та дитячі речі у квартирі [PERSON] , через це підписав акт. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] з 09.06.2006 перебувають в шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 09.06.2006. Відомості про розірвання шлюбу між подружжям на день ухвалення рішення відсутні. [PERSON] народився [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.12.2013. Суду не було надано відомостей, що подружжя має інших дітей. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією акту обстеження умов проживання від 11.01.2022 зі слів [PERSON] встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані та фактично проживають [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] орендує квартиру для проживання за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , задекларований у лікаря-педіатра КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва (лист КНП «ЦПСДМ №2» від 15.12.2021 №0520-2077). Згідно даних Стоматологічної клініки «Київ дент» станом на 14.12.2021 [PERSON] на регулярній основі відвідує стоматолога та проходить лікування в супроводі матері [PERSON] . [PERSON] з 24.10.2022 регулярно відвідує гурток танців та з липня 2022 року гурток Араши-Карате у супроводі батька [PERSON] (лист ТОВ «Оллстарс» від 01.12.2022, лист ГО «Всеукраїнська федерація спортивного розвитку Грифон, серед дітей та молоді» від 23.01.2023). [PERSON] , [INFO] , в період 13-14.10.2022 був безпосередньо опитаний під час складання акту оцінки потреб сім`ї разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , в період 11-16.02.2022 був безпосередньо опитаний під час складання акту оцінки потреб сім`ї разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В провадженні Голосіївського районного суду міста Києва знаходиться цивільна справа №752/20810/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. З висновку Органу опіки та піклування в особі Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 16.05.2023 №100-5324 встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , більше року проживає з батьком, реалізацію прав дитини на належне харчування, лікування та забезпечення одягом відповідно до статі та сезону здебільшого здійснюється батьком. Згідно з копією акту обстеження умов проживання від 13.01.2023 [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з батьком [PERSON] та бабою [PERSON] . Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1-2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Оцінюючи надані сторонами докази, суд вважає, що малолітній [PERSON] фактично протягом року проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Зазначена обставина підтверджується копією висновку Органу опіки та піклування в особі Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 16.05.2023 №100-5324. Так, Органом опіки та піклування було встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , більше року проживає з батьком, реалізацію прав дитини на належне харчування, лікування та забезпечення одягом відповідно до статі та сезону здебільшого здійснюється батьком. Зазначений висновок був складений після вивчення умов проживання малолітньої дитини та наданий для врахування судом під час розгляду справи №752/20810/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Суд, оцінюючі надані сторонами докази щодо місця проживання неповнолітньої дитини, не приймає як доказ акти про фактичне проживання від 02.08.2022 та від 27.01.2023, надані обома сторонами та засвідчені підписами сусідів. Суд вважає ці акти не є достовірними доказами, оскільки з них неможливо встановити дійсні обставини справи. Суд дійшов такого висновку, аналізуючи свідчення свідка [PERSON] , який суду пояснив, що він не може підтвердити, що дитина [PERSON] постійно проживає з матір`ю [PERSON] . Свідок пояснив, що підписав акт про фактичне проживання дитини з матір`ю, оскільки він бачив дитину у квартирі та дитячі речі у квартирі [PERSON] . Також суд критично оцінює свідчення свідка [PERSON] , яка має гарні сусідські стосунки з [PERSON] , та яка дала суперечливі свідчення щодо того, що [PERSON] живе разом з сином приблизно десять років, при тому, що з останньою вона знайома три роки. Крім того, свідок пояснила, що два рази на місяць буває у Ірини вдома, проте ця обставина не є беззаперечним підтвердженням того, що Серафім переважно мешкає з матір`ю. Суд відзначає, що листи та довідки щодо відвідування неповнолітнім [PERSON] лікарів та гуртки не приймається судом, оскільки вони складені за період 2021 року, при тому що батько звернувся до суду з позовом в вересні 2022 року, тобто відомості, що містяться в цих письмових доказах, не охоплюються спірним періодом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеною ту обставину, що малолітній [PERSON] протягом року постійно проживає з батьком [PERSON] , а тому саме батько обґрунтовано вимагає стягнення аліментів з матері на утримання сина. Таким чином, відповідач [PERSON] зобов`язана утримувати свого неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття. Підстав для притягнення [PERSON] до відповідальності за зловживання процесуальними правами судом встановлено не було. Зазначене дає суду підстави для висновку про необґрунтованість зустрічних позовних вимог, що має наслідком відмову у їх задоволенні. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідачки на утримання сина, судом враховується як матеріальне становище позивача та відповідачки, які не мають на утриманні інших неповнолітніх дітей, матеріальне становище відповідачки, яка є особою працездатного віку, проте не працює, відсутність доказів неспроможності надання відповідачем такої допомоги за станом здоров`я. Також суд бере до уваги відсутність відомостей про хвороби відповідачки та дитини. Виходячи з визначеного законодавством обов`язку батьків щодо утримання неповнолітньої дитини, враховуючи, що відсутні відомості про те, що відповідач має на утриманні інших дітей або непрацездатних осіб, що вона є працездатною особою, суд вважає можливим визначити аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою, тобто з 09.09.2022 і до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, вказаний розмір аліментів є співмірним із тими відомостями та доказами, які були надані суду. При цьому такий розмір аліментів забезпечить матеріальні потреби дитини з урахуванням її віку і стану здоров`я. Крім того, стягнення аліментів у зазначеному розмірі відповідає сталій судовій практиці. Таким чином, первісні позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Згідно з ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1073,60 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову до суду відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». При цьому судові витрати на професійну правничу допомогу [PERSON] за рахунок відповідача за зустрічним позовом не відшкодовуються, оскільки суд відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Outcome: approved