Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя в якому просить визнати спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] транспортний засіб, реєстраційний номер [NUMBER] , марка ГАЗ, модель 3302-418ЗНГ, тип вантажний бортовий тентований, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , повна маса 3500 кг, маса без навантаження 1935 кг, об`єм двигуна 2464 см3, VIN код [NUMBER] , рік випуску 2008, колір білий, тип пального бензин або газ (далі транспортний засіб марки ГАЗ), транспортний засіб, реєстраційний номер [NUMBER] , марка RENAULT, модель TRAFIC, тип вантажний фургон малотонний, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , повна маса 2700 кг, маса без навантаження 1678 кг, об`єм двигуна 1995 см3, рік випуску 2007, колір білий, тип пального дизельне паливо (далі транспортний засіб марки RENAULT TRAFIC) та провести розподіл спільного сумісного майна подружжя залишивши у власності [PERSON] транспортний засіб марки RENAULT, виділити у власність [PERSON] транспортний засіб марки ГАЗ, стягнути з відповідача на її користь 19104 грн. в якості компенсації частини вартості транспортного засобу та понесені нею судові витрати. В обґрунтування вимог позивач зазначила, що між нею та відповідачем 26.10.1996 року було укладено шлюб, подружнє життя не склалося та наразі в Чутівському районному суді Полтавської області перебуває на розгляді справа про розірвання шлюбу. За час перебування у шлюбі сторони придбали за спільні кошти транспортний засіб марки ГАЗ та транспортний засіб марки RENAULT TRAFIC. Враховуючи, що автомобіль RENAULT TRAFIC, який зареєстрований за [PERSON] є дорожчим та в переважній більшості вказаним авто користується відповідач, то позивач просить дане авто залишити у власності відповідача. Транспортний засіб марки ГАЗ хоча і зареєстрований за відповідачем, але фактично використовується в роботі вітчимом позивача. Позивач та їхні спільні з відповідачем діти проживають за однією адресою з вітчимом та просить даний автомобіль залишити у її власності з компенсацією різниці частини вартості між двома транспортними засобами. Ухвалою суду від 17 листопада 2022 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 28 грудня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача надав суду заяву з проханням розглядати справу без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Про поважні причини своєї неявки суду він не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за його відсутності чи заперечень проти позовних вимог від нього не надходило. Тому суд визнає неявку відповідача з неповажних причин, та, на підставі заяви представника позивача, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, за необхідне провадити розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26.10.1996 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.13). За час перебування у шлюбі позивач з відповідачем набули у власність, транспортний засіб марки ГАЗ, 25.12.2009 року зареєстрований за [PERSON] , ринкова вартість якого згідно висновку про вартість майна від 30.09.2022 року становить 172432 грн. та транспортний засіб марки RENAULT TRAFIC зареєстрований 25.12.2012 року за [PERSON] , оскільки у позивача відсутній доступ до даного автомобіля та він не може провести його оцінку, нею була замовлена аналітична довідка від 30.09.2022 року, згідно якої середня вартість об`єкту становить 210640 грн., дану обставину відповідач не спростував, відзиву на позовну заяву не надав. Позивач просить стягнути грошову компенсацію частини вартості транспортного засобу, яка складає 19104 грн. Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ). Згідно ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України). Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша\~статті 365 ЦК України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 своєї постанови від 21 грудня 2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65СК України. Судом встановлено, що один автомобіль перебуває у користуванні відповідача, інший у користуванні вітчима позивача, на момент розгляду справи в суді сторони не вирішили питання про поділ майна, відповідачем в ході розгляду справи не спростовано режим спільного майна стосовно автомобілів, тому з огляду на викладене, позивач набуває право на отримання частини спільного сумісного майна та компенсації вартості його частки у спільному майні подружжя. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог. Слід визнати транспортний засіб марки ГАЗ, 2008 року випуску, що зареєстровано 25.12.2009 року на [PERSON] та транспортний засіб марки RENAULT TRAFIC, 2007 року випуску, зареєстрований 25.12.2012 року на [PERSON] , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя залишити у власності [PERSON] транспортний засіб марки RENAULT TRAFIC, виділити у власність [PERSON] транспортний засіб марки ГАЗ, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в якості компенсації частини вартості транспортного засобу RENAULT TRAFIC 19104 грн. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Між позивачем [PERSON] та адвокатом Хворост Дарією Михайлівною 06 жовтня 2022 року укладено договір № 82 про надання правничої допомоги (а.с.37). Позивач здійснив витрати на правничу допомогу, що підтверджується, детальним описом робіт (наданих послуг) за надану правової допомоги у розмірі 5600 грн. (а.с.33). Таким чином, надавши оцінку наданим позивачем доказам на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення з відповідача на його користь судових витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені та документально підтверджені витрати на правничу допомогу у розмірі 5600 грн. - що є правомірним розподілом витрат з огляду на задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved