Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись на ті обставини, що в період з 2019 до 2021 роки вона проживала однією сім`єю з відповідачем [PERSON] [INFO] в неї народився син [PERSON] , відомості про батька якого були внесенні до актового запису про народження у відповідності до ч.1 ст. 135 СК України на підставі заяви матері. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з чим на теперішній час позивач змушена пред`явити до відповідача даний позов шляхом подання до суду відповідної позовної заяви, в якій просить суд визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] , із внесенням відповідних змін до актового запису про народження останнього та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. 23.09.2022 року ухвалою суду (а.с.19-20) позовну заяву було залишено без руху з встановленням строку і способу усунення її недоліків. 06.10.2022 року ухвалою суду (а.с.32-33) відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у загальному позовному провадженні. Одночасно роз`яснено відповідачу його право у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Кодимського районного суду Одеської області відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. 02.11.2022 року ухвалою суду (а.с.47-49) у даній справі було призначено судово-генетичну експертизу проведення якої доручено комунальній установі «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Одеської обласної державної адміністрації Департаменту охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я України, а провадження у справі зупинене на час проведення експертизи. 14.12.2022 року на адресу суду від комунальної установи\~«Одеське обласне\~бюро судово-медичної\~експертизи» Одеської\~обласної державної\~адміністрації Департаменту\~охорони здоров`я\~Міністерства охорони\~здоров`я України надійшов лист від 14.12.2022 року № 3057-11 (а.с.57, 58), яким зазначена експертна установа повідомила суду про неможливість виконання судово-генетичної експертизи призначеної ухвалою суду від 02.11.2022 року, оскільки у призначені судом дати 02.12.2022 року та 09.12.2022 року сторони до експертної установи не прибули. 22.02.2023 року на адресу суду від комунальної установи\~«Одеське обласне\~бюро судово-медичної\~експертизи» Одеської\~обласної державної\~адміністрації Департаменту\~охорони здоров`я\~Міністерства охорони\~здоров`я України надійшов лист від 22.02.2023 року № 195-11 (а.с.66, 67), яким зазначена експертна установа повідомила суду про неможливість виконання судово-генетичної експертизи призначеної ухвалою суду від 02.11.2022 року, оскільки у повторно призначені судом дати 10.02.2023 року та 17.02.2023 року до експертної установи прибула лише позивач [PERSON] разом з дитиною [PERSON] , в той час як відповідач [PERSON] не прибув до експертної установи для одночасного відбору біологічних зразків. 31.03.2023 року ухвалою суду (а.с.72) провадження у даній справі поновлено. 02.05.2023 року ухвалами суду (а.с.89-93) від органу ДРАЦС витребувано додаткові відомості, які мають значення для дотримання процесу розгляду справи, і закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-6, 8 п.1 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, про що свідчить відповідна розписка представника позивача адвоката Мартинюка Ю.М. від 30.05.2023 року (а.с.106). При цьому, 19.06.2023 року представник позивача адвокат Мартинюк Ю.М. подав до суду письмову заяву від 19.06.2023 року про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, в якій зазначив, що просить задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.4\~ст. 128 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення № 6600001339329 із судовою повісткою про виклик, яке повернуто відділенням поштового зв`язку АТ «Укрпошта» із відміткою у довідці Ф.20 про відсутність адресата за адресою, що є зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем його проживання, згідно відповіді Кодимської міської ради від 04.10.2022 року № 03-17/2702 (а.с.31) на запит суду у порядку, передбаченому ч.6\~ст. 187 ЦПК України. Відповідно до положень ч.1\~ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Водночас із цим п.1 ч.3\~ст. 223 ЦПК України\~передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Представник третьої особи Балтського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання третя особа була своєчасно повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.1\~ст. 128 ЦПК України\~на офіційну електронну адресу, зазначену на офіційному веб-сайті, про що свідчить відповідна довідка від 30.05.2023 року про доставку електронного листа із судовою повісткою про виклик (а.с.109). При цьому, в матеріалах справи міститься письмове клопотання представника третьої особи від 13.10.2022 року № 1773/24.20-21 (а.с.40) про відсутність заперечень та розгляд справи за відсутності його представника. Згідно ч.3\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] пред`явила до відповідача [PERSON] позов про визнання батьківства та стягнення аліментів посилаючись на те, що саме останній є батьком дитини сина [PERSON] народженого нею [INFO] , а відомості про батька якого були внесенні до актового запису про народження № 193 від 03.09.2019 року на підставі її заяви, тобто у відповідності до ч.1 ст. 135 СК України, що в свою чергу підтверджують копія свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого Балтським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 03.09.2019 року (а.с.13) та копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження сформованого 27.09.2022 року (а.с.28-29). Згідно копії довідки, виданої Балтською міською радою Одеської області № 311 від 12.09.2022 року (а.с.14) [PERSON] з 2019 по 2021 роки проживала по [ADDRESS] разом зі співмешканцем [PERSON] та сином [PERSON] . Зазначене також підтверджується копією довідки про склад сім`ї [PERSON] № 310 від 12.09.2022 року, виданої Балтською міською радою Одеської області (а.с.15). Згідно відомостей наявних в довідці Кодимської міської ради від 04.10.2022 року № 03-17/2702 (а.с.31), отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, у відповідача [PERSON] , [INFO] , громадянство України та останній має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Нормативно-правове застосування Статтею 81\~ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). Згідно ч.4 ст. 12 \~ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Положеннями частин 1-3 статті 13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.\~128\~СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої\~статті 135 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) зроблено висновок по застосуванню статті 130 СК України та вказано, що «закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України». Однак, для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Враховуючи обставини справи, чутливість правовідносин, в яких виник спір, суд вважає, що встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатися об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-текст є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, параграф 34, від 07 травня 2009 року). Аналогічні висновки зроблені Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в своїх постановах від 18.11.2020 року у праві № 159/3926/18 (провадження № 61-13142св20) та від 02.03.2020 року у справі № 530/1231/16-ц (провадження № 61-43301св18). При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що норма ч.2 ст. 128 СК України існує в редакції з часу набрання даним кодексом чинності, тобто ще з 01.01.2004 року, в той час як рішення у справі Калачова проти Російської Федерації № 3451/05 було ухвалено лише 07 травня 2009 року. Відповідно до ч.4 і 8 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України. У відповідності до ст. 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Згідно до\~ст.\~180\~СК України,\~батьки зобов`язані\~утримувати дитину\~до досягнення\~нею повноліття.\~На підставі\~ч.3\~ст.\~181\~СК України,\~за рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Висновки суду щодо обґрунтованості позовної вимоги про визнання батьківства Як вже відзначалось вище, 02.11.2022 року ухвалою суду (а.с.47-49) у даній справі було призначено судово-генетичну експертизу проведення якої доручено комунальній установі «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Одеської обласної державної адміністрації Департаменту охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я України, а на вирішення експерта поставленні питання про те: - чи є кровне споріднення між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] , [INFO] ; - а у разі якщо кровне споріднення є, то чи є [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] , [INFO] . Водночас із цим, в резолютивній частині згаданої ухвали,\~судом було\~роз`яснено,\~що відповідно\~до ст.\~109\~ЦПК України,\~у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Копія згаданої ухвали була надіслана відповідачу [PERSON] , який не був присутній в суді 02.11.2022 року під час її проголошення (підписання) у підготовчому засіданні, на адресу його зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно відповідної довідки Кодимської міської ради від 04.10.2022 року № 03-17/2702 (а.с.31) супровідним листом від 02.11.2022 року (а.с.50-51) та отримані відповідачем [PERSON] 29.11.2022 року, про що свідчить повідомлення № 6601100038752 про вручення йому рекомендованого поштового відправлення № 6600001340157. Водночас із цим у змісті супровідного листа від 02.11.2022 року (а.с.50-51), серед іншого, судом було повідомлено, що відповідачу [PERSON] необхідно прибути до експертної установи 02.12.2022 року або 09.12.2022 року з 10.00 до 13.00 години для проведення судово-генетичної експертизи з обов`язковим повідомленням співробітників відділення (із зазначенням контактів експертної установи номеру телефону та електронної пошти). При цьому, судом також було відзначено можливість того, що сторони (позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] ) можуть письмово узгодити між собою іншу дату одночасного прибуття до експертної установи для участі в експертизі (за умови повідомлення співробітників експертної установи), а ніж вище визначені судом. Однак, за відсутності такої узгодженості, датами з`явлення сторін до експертної установи є ті, що визначені саме судом. Однак, згідно листа комунальної установи\~«Одеське обласне\~бюро судово-медичної\~експертизи» Одеської\~обласної державної\~адміністрації Департаменту\~охорони здоров`я\~Міністерства охорони\~здоров`я України від 14.12.2022 року № 3057-11 (а.с.57, 58), виконання судово-генетичної експертизи призначеної ухвалою суду від 02.11.2022 року не виявилось за можливе, оскільки у призначенні судом дати 02.12.2022 року та 09.12.2022 року сторони до експертної установи не прибули. Супровідним листом від 03.01.2023 року (а.с.61-62), отриманим відповідачем [PERSON] 19.01.2023 року, про що свідчить повідомлення № 6601100037098 про вручення йому рекомендованого поштового відправлення № 6600001349715, відповідача було повідомлено про необхідність прибути до експертної установи 10.02.2023 року або 17.02.2023 року з 10.00 до 13.00 години для проведення судово-генетичної експертизи. Однак, згідно листа комунальної установи\~«Одеське обласне\~бюро судово-медичної\~експертизи» Одеської\~обласної державної\~адміністрації Департаменту\~охорони здоров`я\~Міністерства охорони\~здоров`я України від 22.02.2023 року № 195-11 (а.с.66, 67), виконання судово-генетичної експертизи призначеної ухвалою суду від 02.11.2022 року не виявилось за можливе, оскільки у повторно призначені судом дати 10.02.2023 року та 17.02.2023 року до експертної установи прибула лише позивач [PERSON] разом з дитиною [PERSON] , в той час як відповідач [PERSON] не прибув до експертної установи для одночасного відбору біологічних зразків. В свою чергу, ніяких повідомлень про причини неявки, зокрема поважні, відповідача [PERSON] до експертної установи 02.12.2022 року, 09.12.2022 року, 10.02.2023 року або 17.02.2023 року для участі в проведенні судово-генетичної експертизи, а саме відборі в нього біологічних зразків, від нього на адресу суду не надходило. Таким чином суд приходить до висновку про те, що відповідач [PERSON] ухилився від участі у проведенні призначеної судом судово-генетичної експертизи для встановлення наявності або відсутності в нього кровного споріднення\~з дитиною\~ [PERSON] ,\~зокрема як\~між батьком\~та сином,\~а тому\~суд на\~підставі положень\~ст.\~109\~ЦПК України\~вважає можливим визнати факт, для з`ясування якого за клопотанням позивача [PERSON] була призначена зазначена експертиза, а саме про наявність у відповідача [PERSON] кровного споріднення з дитиною [PERSON] , як між батьком та сином. Аналогічні за своєю суттю висновки неодноразово були зроблені Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в своїх постановах від 16 травня 2018 року у справі № 760/3977/15-ц (провадження № 61-2081зпв18), від 02 грудня 2019 року у справі № 345/1867/18 (провадження № 61-8706 св 19), від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 (провадження № 61-18333св19), від 18 лютого 2021 року у справі № № 569/13821/18 (провадження № 61-17782св20). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Ураховуючи вище викладене, суд вважає, що заявлений позивачем позов в частині основної позовної вимоги про визнання батьківства є обґрунтованим, у зв`язку з чим в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. У відповідності до положень підпункту 2.16.4 пункту 2.16 розділу II Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, який затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Крім того, відповідно до положень першого абзацу пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року № 3, резолютивна частина рішення щодо визнання батьківства (материнства) має містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Таким чином суд вважає необхідним навести у змісті резолютивної частини даного рішення також те, які зміни необхідно внести до актового запису про народження внаслідок задоволення позову в частині визнання батьківства. Згідно ч.1-2 ст. 148 СК України, прізвище дитини\~визначається за\~прізвищем батьків. Якщо\~мати,\~батько мають\~різні прізвища,\~прізвище дитини\~визначається за\~їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з`єднання їхніх прізвищ. Позивач [PERSON] в позові порушила питання про зміну прізвища дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] » саме у зв`язку з встановленням батьківства, в свою чергу від відповідача [PERSON] на адресу суду, протягом розгляду справи, ніяких заперечень з цього питання не надходило. При цьому, ч.3 ст. 145 СК України передбачає, що спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Крім того, згідно ч.5 ст. 148 СК України, у разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. У зв`язку з вище зазначеним суд, при задоволенні позову у даній справі про визнання батьківства, вважає за можливе внести зміни в актові записи про народження дитини, яка не досягла віку семи років, щодо її прізвища. щодо позовної вимоги про стягнення аліментів Ураховуючи обставини, що мають істотне значення відповідно до вимог ч.1 ст. 182 СК України, пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов в частині похідної позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини є обґрунтованим, у зв`язку з чим в цій частині також підлягає задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. - щодо судових витрат Враховуючи, що позивачу [PERSON] ухвалою суду від 06.10.2022 року (а.с.32-33) було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, на виконання вимог\~ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] в дохід держави судовий збір в розмірі 2147,20 грн, як за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру про визнання батьківства так і позовної заяви майнового характеру про стягнення аліментів, тобто по 1073,60 грн за кожною з позовних вимог, а разом 2147,20 грн.

Outcome: approved