Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

30 березня 2023 року до суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] в якому просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з [PERSON] на її користь 2 554 дол. США., що еквівалентно 93 405 грн. грошової компенсації половини вартості автомобіля Peugeot 308, випуску 2008 року та судові витрати по справі. Позов мотивує тим, що з 27.01.2007 року перебувала з відповідачем у шлюбі, який було розірвано за рішенням Хмельницького міськрайонного суду 07.03.2023 року. За цей час сторонами було набуто у спільну сумісну власність майно, яке вони не можуть поділити в добровільному порядку, у зв`язку із чим позивач змушена звернутись до суду. 03.04.2023 року за заявою позивача по справі вжито заходи забезпечення позову. 06.04.2023 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання. 16.05.2023 року справу призначено до слухання по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задоволити з наведених підстав, а також стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. та 453,08 грн. за проведення експертного дослідження ринкової вартості транспортного засобу. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав, щодо витрат на правничу допомогу, то просив їх зменшити, оскільки наведений розмір є завищеним. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 27.01.2007 року перебували у шлюбі, який було розірвано за рішенням Хмельницького міськрайонного суду 07.03.2023 року. За час перебування у шлюбі, сторонами було набуто у спільну сумісну власність автомобіль Peugeot 308, 2008 року випуску. Вказане майно вони не можуть поділити в добровільному порядку, що підтверджується матеріалами справи та визнається сторонами. Так, відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з приписами ст. 70 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, частки майна є рівними. Згідно ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У пункті 23-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації. Відповідно до ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Оскільки спірна автомобіль є неподільним майном, то його поділ в натурі є технічно неможливим. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. » Згідно висновку експертного дослідження №ЕД-19/123-23/3217-АВ від 28.03.2023 року, середня ринкова вартість автомобіля Peugeot 308, випуску 2008 року, станом на час проведення дослідження 28.03.2023 року становить 186 810 грн. або 5 108 дол. США. У відповідності до ч. 1-3 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У відповідності до ч. 1-2 статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У зв`язку із тим що спільне користування сторонами спірного автомобіля є не можливим, відповідач не заперечує щодо компенсації позивачу вартості її частки. За таких обставин суд вважає, що позов є підставним, обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 2 554 долари США., що еквівалентно 93 405 грн. грошової компенсації половини вартості автомобіля Peugeot 308, випуску 2008 року. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 1 073,60 грн. судового збору. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. та 453,08 грн. за проведення експертного дослідження ринкової вартості транспортного засобу, суд зазначає наступне. Так, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Частинами 1,3 ст. 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Разом із поданою до суду заявою позивача про стянення витрат на професійну правничу допомогу адвоката надано докази понесених нею витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Під час слухання справи, в судовому засіданні представник відповідача заперечував щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, пояснював, що заявлений розмір таких витрат є значно завищеним та не відповідає обставинам справи. Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Таким чином, на підставі викладеного, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню та слід стягнути з відповідача на користь позивача 11 000 грн. витрат на правничу допомогу та 453,08 грн. за проведення експертного дослідження ринкової вартості транспортного засобу, в решті слід відмовити, оскільки суд вважає, що саме такий розмір витрат відповідає складності справи та обсягу наданих послуг і виконаних робіт. Також суд виходить з критерію розумності розміру витрат на правничу допомогу, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Outcome: approved