Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, уточнивши позовні вимоги в ході судового розгляду справи, до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання 9/25 часток житлового будинку в [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, а також визнання за [PERSON] права власності на 9/50 часток житлового будинку в [ADDRESS] та на гаражу № [NUMBER] ряд 3 , в автогаражному кооперативі «Автотурист» за адресою місто Полтава, вулиця Фрунзе, 152а як на частку в спільному майні подружжя, та визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом права власності на 3/50 часток житлового будинку в [ADDRESS] , та на 1/6 гаражу № [NUMBER] ряд 3 , в автогаражному кооперативі «Автотурист» за адресою місто Полтава, вулиця Фрунзе, 152а , посилаючись на те, що у 1986 році почали проживати з [PERSON] та одружились, для спільного проживання вони вселилися до частини будинку за адресою [ADDRESS] , оскільки цей будинок був у занедбаному стані, то вони з [PERSON] спільними працею та коштами, проводили ремонтні та відновлювальні роботи, добудували частину будинку, а також був збудований гараж в автогаражному кооперативі «Автотурист» за адресою місто Полтава, вулиця Фрунзе, 152а , правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно оформили на ім`я [PERSON] , при життя [PERSON] хотів скласти заповіт на свою дружину [PERSON] , щоб його діти не вигнали її з будинку і будинок належав позивачу, але не встиг, гараж же він хотів, щоб дружина продала і на ці гроші поставили пам`ятник на кладовищі. Діти [PERSON] зауважували що не претендуватимуть на будинок та гараж, але після смерті батька подали заяви про прийняття спадщини та претендують вдвох на 2/3 будинку та гаражу, а тому частина, яка безспірно припадає позивачу лише 1/3, хоча позивач вважає такий розподіл несправедливим, оскільки за час перебування у шлюбі з [PERSON] , вони спільною працею і спільними коштами фактично зберегли будинок від руйнування та більше того, добудували його, що призвело до істотного збільшення у своїй вартості та площі вищевказаного будинку. Представник відповідача [PERSON] - Бибик подав до суду відзив, в якому виклав заперечення проти позову, надавши документи що стосувались оформлення права власності на частину будинку за [PERSON] в порядку спадкування та посилався на те, що таке майно є особистою власністю одного з подружжя, на обґрунтування заперечень щодо визнання за позивачем права власності на частину гаражу як на частку в спільному майні подружжя ніяких доводів не надано. Від відповідача [PERSON] жодних процесуальних документів не надходило. Третя особа належним чином повідомлена про судове засідання. До суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. У судовому засіданні 20.01.2021 року представник позивача позов підтримала, але відзиву не отримувала, тому просила час на ознайомлення та надання відповіді на відзив. Представник відповідача [PERSON] - Бибик у судовому засіданні позов не визнав. У судовому засіданні 01.03.2021 представник позивача заявила клопотання про відкладення, надавши докази звернення до ПП «ПБІ «Інвентаризатор» для отримання документів щодо технічних характеристик спірної частини будинку до та під час перебування у шлюбі. У судовому засіданні 04.06.2021 та 16.12.2021 представник позивача заявила клопотання про призначення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи. Ухвалою від 16.12.2021 призначено судову оціночно-будівельну та будівельно-технічну експертизу на вирішення якої поставлено питання: яка ринкова вартість спірної частини житлового будинку та яка ринкова вартість і яку частину складають роботи, добудови, та поліпшення, виконані під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] . 16.01.2023 року надійшов до суду висновок експерта №1, виконаний 22.12.2022 за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №554/8804/20. В судовому засіданні 20.03.2023 представник позивача, з урахуванням результатів експертизи подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила частину спірного будинку визнати спільною сумісною власністю подружжя у зв`язку з його істотним збільшенням у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат, затрат другого з подружжя за час шлюбу, а також було надано пояснення свідків. Від відповідачів заперечень на заяву про уточнення позовних вимог не надходило, в судові засідання відповідачі та їх представники не з`являлись. При цьому, позивач та представник позивача пояснили, що [PERSON] з [PERSON] вселилися до частини житлового будинку з прилежними до нього будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою [ADDRESS] саме для спільного проживання, на час їхнього заселення до частини вказаного будинку, він був абсолютно не придатним для життя у ньому (будинок споруджено у 1939 році), стіни, покрівля, підлога були у поганому стані, що могло призвести до його руйнування. Після їхнього заселення ними було вирішено здійснити поліпшення (ремонт, відновлення) вказаного житлового будинку з метою можливості подальшого в ньому проживання, у зв`язку з цим спільними зусиллями та за спільні кошти [PERSON] , разом зі своїм чоловіком здійснили будівельні та ремонтні роботи у вказаній частині будинку, зокрема поштукатурили стіни, поклеїли шпалери, переробили підлогу (яка була повністю зіпсована), переобладнали піч, яка була у непридатному для користування стані, добудували тамбур, кухню, провели до будинку газ, відновляли фундамент (залили заново бетоном), який був старий та неякісний з часом майже зник як такий та почали руйнуватись стіни та стеля, у зв`язку з цим змушені були відновити стелю, також провели воду, встановили бойлер, добудували туалет, ванну та коридорчик, поклали плитку, дерев`яну підлогу також замінили плиткою, у зв`язку з цим збільшено не лише площу будинку, в якому починало проживати подружжя, та його вартість, що відповідно внаслідок спільних трудових та грошових затрат призвело до істотного збільшення у своїй вартості вищевказаної частини будинку, але й взагалі будинок був збережений від руйнування, оскільки на час вселення будинок мав жахливий стан та міг зруйнуватися за умови непроведення ремонтних та відновлювальних робіт. Позивач та представник позивача також зазначили, що [PERSON] останні 15 років життя хворів, в тому числі потребував оперативного втручання (в 2007 році операція на нирках, в подальшому в 2013 році ще 3 підряд операції на нирках, але одна нирка так і не відновила свою роботу), в 2010 році у [PERSON] стався перший інсульт та в подальшому з 2011 по 2013 роки ще 3 інсульти, після яких не був здатен до пересування, приблизно за пів року до смерті [PERSON] трохи почав пересуватись, весь час позивач здійснювала піклування та догляд за ним, ночувала в лікарні та доглядала його до смерті. Слід зазначити, що з незрозумілих причин усі медичні документи після смерті [PERSON] забрала собі відповідач [PERSON] , тому у позивача не залишилось жодних медичних документів померлого. Окрім цього, позивач та представник позивача пояснили суду, що усі витрати на лікування [PERSON] покривалися за рахунок пенсій подружжя, але більша частина витрат покривалась за рахунок коштів позивача, які їй надавали її діти, а не діти [PERSON] , крім того, значну частину поліпшень у будинку також було зроблено за рахунок коштів, які надавали позивачці її діти (один з синів працює в Іспанії). Позивач та представник позивача наголосили, що відповідачі у лікуванні [PERSON] (батька) не приймали участі та майже не відвідували батька, якщо у сина ( [PERSON] ) були певні причини, а саме перебував у плаванні (моряк) та дуже рідко приїздив до м.Полтави (коли приїздив до м.Полтави, то міг купити гостинців (продуктів), рази зо три-чотири передавав батьку через сестру по 1000 гривень, на поховання дав 5 000 гривень), то дочка, проживаючи у м.Полтаві або в подальшому перебуваючи в м.Полтаві майже не відвідувала батька, в тому числі коли він хворів, хоча було відомо, що батько хворіє і потребує лікування, але не те, щоб матеріальної допомоги не надавалось, а навіть спілкування чи моральної підтримки батько був позбавлений, позивач неодноразово просила допомоги у [PERSON] , щоб відвести батька до лікарні коли він перебував у тяжкому стані, але [PERSON] допомоги так і не отримав. Також, одного разу, [PERSON] передав через сестру ( [PERSON] ) батькові кошти у розмірі 100 євро, про що сказав у телефонній розмові [PERSON] (оскільки відповідач [PERSON] та позивач мали приязні стосунки), але дочка передала батькові лише 1000 грн., а залишок коштів присвоїла собі. Також, позивач та представник позивача вказали, що [PERSON] неодноразово зазначав, що хоче скласти заповіт на ім`я позивачки, щоб будинок залишився їй та її не вигнали його діти на вулицю, але позивачці було ніяково від таких слів, бо такі розмови так чи інакше стосувалися майбутньої смерті [PERSON] , що примушувало її засмучуватись з думкою про можливу смерть чоловіка, тому намагалась не підтримувати розмов чоловіка про заповіт, крім того, позивач вважала, що оскільки вони з чоловіком прожили разом дуже багато років і зробили спільними силами будинок придатним до життя, його діти навряд чи будуть претендувати на домоволодіння, тим паче що мають де жити, а дочка взагалі мала декілька об`єктів житлової нерухомості, крім того [PERSON] наголошувала, що не буде претендувати на домоволодіння, а після смерті [PERSON] подала заяву на прийняття спадщини, у розмові аргументуючи це тим, що нехай онукові залишиться згадка про діда, хоча за життя [PERSON] онук діда майже не відвідував (один раз на рік чи півроку не більше 15 хвилин), зазвичай міг прийти після дзвінка [PERSON] , який наполягав на відвідуванні [PERSON] хоча б зрідка. Зазначені вище обставини були підтверджені поясненнями свідків. Також, було надано технічний паспорт станом на 06.05.1986 року та станом на 11.07.2019, довідку №7469 від 26.07.2019, надійшов висновок експерта №1 за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №554/8804/20, який виконано 22.12.2022, відповідно до вказаних документів технічні характеристики житлового будинку (9/25) розташованого за адресою: [ADDRESS] під час шлюбу [PERSON] з [PERSON] істотно змінились. Отже, у зв`язку з істотністю збільшення 9/25 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат подружжя позивач вважає, що 9/25 часток будинку може бути визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дослідивши матеріали справи, пояснення свідків, заслухавши пояснення сторін та їх представників, оцінивши наявні в справі докази у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , 16.09.1987 укладено шлюб, зареєстрований Міським Палацом шлюбів Виконкому Полтавської міської ради народних депутатів Полтавської області, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] , видане 16.09.1987 року. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, до складу якого входить зокрема 9/25 часток житлового будинку в [ADDRESS] та гараж № [NUMBER] ряд 3 в автогаражному кооперативі «Автотурист» за адресою місто Полтава, вулиця Фрунзе, 152а. Відповідно до ст.ст.1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. [PERSON] , в установленому законом порядку прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Ющенко Вікторії Вікторівни в рамках спадкової справи за №13/2018 заведеної 16.05.2018. Крім того, в спадковій справі наявні заяви про прийняття спадщини від дочки померлого [PERSON] та сина померлого [PERSON] , інших заяв про відмову або прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходило, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Ющенко В.В. №528/02-31 від 26.11.2019. Згідно довідки №280/01-16 від 19.09.2018 Приватного нотаріуса ПМНО Ющенко Вікторії Вікторівни, спадкоємцями після [PERSON] є дружина померлого [PERSON] (Позивач) та його син [PERSON] і донька [PERSON] (Відповідачі). При цьому, оформити право власності на половину від 9/25 часток житлового будинку в [ADDRESS] та гаража № [NUMBER] ряд 3 в автогаражному кооперативі «Автотурист» за адресою місто Полтава, вулиця Фрунзе, 152а [PERSON] - не має можливості зокрема у зв`язку з наявністю суперечностей щодо характеристики, а саме (частки чи окремо виділеного об`єкту нерухомого майна) та неможливістю довести до відома інших спадкоємців інформацію про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (копія постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії додається). Також, зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.11.2019 №528/02-31 вбачається, що наявність суперечностей щодо характеристики нерухомого майна пов`язана з тим, що інша від 9/25 частина домоволодіння виділена в окремий об`єкт нерухомого майна з присвоєнням нової адреси, а померлий [PERSON] за життя правовстановлюючі документи не перереєстрував на 9/25. Разом з тим, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності передусім необхідно визначити частку померлої особи у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування. Визначення частки передбачає встановлення ідеальної (арифметичної) частки у праві на спільне майно. На даний момент спадкоємиця [PERSON] не має необхідних документів, які свідчили б про домовленість між співвласниками щодо розміру часток у спільному майні із зазначенням конкретної частки, яка належить померлому [PERSON] або рішення суду з цього приводу та таке право на конкретну частку не зареєстровано, та не може бути зареєстровано після смерті спадкодавця [PERSON] , тому видача свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] на належну їй 1/2 частку від 9/25 часток житлового будинку в [ADDRESS] та гаража № [NUMBER] ряд 3 в автогаражному кооперативі «Автотурист» за адресою місто Полтава, вулиця Фрунзе, 152а не може бути вчинена нотаріусом на ім`я його дружини [PERSON] . Статтею 1226 Цивільного кодексу України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Разом з тим, норма Цивільного кодексу України, яка регулює питання спадкування частки у праві спільної сумісної власності, особливо нічого не зазначає, окрім того, як право спадкоємців на частку у спільному сумісному майні (ст. 1226 ЦК України), що стосується Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Мін`юсту України від 22.02.2012 № 296/5, то слід зазначити, що Порядок містить зобов`язання нотаріуса повідомити інших спадкоємців про те, що другий з подружжя просить видати свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні, разом з тим вказаний обов`язок нотаріусом виконаний бути не може, оскільки листи з повідомленнями інших спадкоємців повернулися без вручення спадкоємцям. Таким чином, за вказаних умов відсутня позасудова можливість отримання другим із подружжя, що є живим частки у їх спільному майні. З огляду на зазначене, оскільки неможливо за зазначених вище умов отримати свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя, це є перешкодою для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом. Також, для оформлення права на спадщину нотаріусу неможливо надати правовстановлюючий документ у зв`язку з його втратою, оскільки після смерті [PERSON] , оригіналу правовстановлюючого документа, а саме свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, видане житлово-експлуатаційним об`єднанням міськвиконкому від 20.05.1989 року за №292 серед документів на 9/25 частин домоволодіння за адресою [ADDRESS] не було виявлено. Разом з тим, згідно довідки ПП ПБТІ Інвентаризатор за номером № 7469 від 26.07.2019 року, вбачається, що підставою виникнення права власності є свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок, видане житлово-експлуатаційним об`єднанням міськвиконкому від 20.05.1989 року за №292. При цьому, під час розгляду справи представником відповідача [PERSON] було надано документи про те, що право власності на 9/25 часток житлового будинку в [ADDRESS] було набуто [PERSON] в порядку спадкування. Також, під час перебування у шлюбі [PERSON] набув право власності на гараж, а саме 24.05.2011 винесено рішення Октябрського районного суду м.Полтави про визнання за [PERSON] права власності на гараж № [NUMBER] ряд 3 в автогаражному кооперативі «Автотурист» за адресою: місто Полтава, вулиця Фрунзе, 152а , що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав №30986398 виданим 16.08.2011 ПП ПБТІ «Інвентаризатор». Так, відповідно до наявного в матеріалах справи технічного паспорту виготовленого ПП «ПБІ «Інвентраризатор» станом на 06.05.1986 року 9/25 часток житлового будинку в [ADDRESS] складається з частини житлового будинку А-1 загальною площею 36,4 м.кв. житловою площею 14,9 кв. м., що складається з кухні 2-2 площею 12,2 кв.м., кімнати 2-3 площею 14,9 кв.м., веранди ІІ площею 6,8 кв.м., тамбуру ІІІ площею 2,5 кв.м., погребу а3 загальною площею 2 м.кв., гаражу Е, сараю В. Згідно наявного в матеріалах справи технічного паспорту виготовленого ПП «ПБІ «Інвентраризатор» станом на 11.07.2019 та довідки №7469 від 26.07.2019 - 9/25 часток житлового будинку в [ADDRESS] складається з житлового будинку А-1 загальною площею 46,4 м.кв. житловою площею 14,9 кв.м., що складається з кухні 2-2 площею 12,2 кв.м., кімнати 2-3 площею 14,9 кв.м., сіней ІІ площею 12,8 кв.м., тамбуру ІІІ площею 3,6 кв.м., санвузолу ІV площею 2,9 кв.м., літньої кухні В загальною площею 38.5 м.кв., сараю в2 загальною площею 17.1 м.кв., гаражу Е загальною площею 18.1 м.кв., вбиральні І загальною площею 1.1 м.кв., погребу а3 загальною площею 2.1 м.кв., вимощення №2, огорожі №3, воріт огорожі №4, хвіртки №5, воріт огорожі №6, огорожі №7, колонки питної №12. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 16.12.2021 по справі №554/8804/20 за клопотанням представника позивача призначено судову оціночно-будівельну та будівельно-технічну експертизу, на вирішення експерта поставлено такі питання: - Яка ринкова вартість частини (9/25) житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, яка складає окремий об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: [ADDRESS] та складається з: житлового будинку А-1 загальною площею 43.5 м.кв. житловою площею 14,9 кв.м., який складається з кухні 2-2 загальною площею 12.2 м.кв., кімнати 2-3, загальною площею 14,9 кв.м., сіней ІІ загальною площею 12,8 м.кв., тамбуру III загальною площею 2.9 м.кв., санвузлу ІV загальною площею 2,9 м.кв., веранди «аб», погребу «а3»; літньої кухні «В» з верандою «в»: сараю «в2»; гаражу «Е»; вбиральні «І»;, вимощення №2; огорожі №3; воріт огорожі №4; хвіртки №5; воріт огорожі №6; огорожі №7; колонки питної №12. - Яка ринкова вартість та яку частину складають, у частині (9/25) житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, яка складає окремий об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: [ADDRESS] , роботи, добудови, та поліпшення, виконані під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] (з 1987 року по 2018 рік), що складаються в тому числі, але не виключно з сіней II загальною площею 12,8 м.кв.; тамбуру ІІІ загальною площею 2.9 м.кв.; санвузлу ІV загальною площею 2,9 м.кв.; веранди «аб» та «в»; сараю «в2»; вбиральні «І»; вимощення №2; огорожі №3; воріт огорожі №4; хвіртки №5; воріт огорожі №6; огорожі №7; колонки питної №12; обкладення погребу «а3» цеглою; оздоблення стелі ДВП та стін штукатуркою, перебудови печі та обкладення її кахлями у житловому будинку А-1; обладнання житлового будинку А-1 системою водопостачання та каналізації; встановлення бойлеру, туалету та ванни у житловому будинку А-1: заміни даху у житловому будинку А-1; заміни фундаменту у житловому будинку А-1, що розташований під стіною, що межує з прибудованими сінами ІІ?. Результати судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи викладені у висновку експерта №1 за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №554/8804/20, який виконано 22.12.2022. За результатами вищезазначеної експертизи зроблено такі висновки: «По першому питанню: Ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після поліпшень визначена за допомогою порівняльного підходу складає 344 520 (триста сорок чотири тисячі п`ятсот двадцять гривень). По другому питанню: Вартість поліпшень, пов`язаних зі спільними трудовими чи грошовими витратами визначена за допомогою порівняльного підходу складає 171676 (сто сімдесят одна тисяча шістсот сімдесят шість гривень). Поліпшення, що виконані під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] (з 1987 року по 2018 рік) складають частину від всього житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] .». Отже, висновком експертизи встановлено істотність збільшення вартості будинковолодіння за час перебування [PERSON] та позивача [PERSON] у шлюбі. Зазначений доказ відповідачами не спростований. Разом з тим, частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Згідно ст.28. КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Статтею 25 КпШС України визначено, що якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Аналогічні положення містить ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.4 ст.368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. За правилами ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Статтею 60 СК України, визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також, стаття 62 СК України встановлює, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зі змісту ч.1 ст. 70 СК України слідує, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Крім того, аналіз вищевказаних положень закону свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Виходячи з наведеного, беручи до уваги те, що під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] вони за спільні кошти, спільною працею істотно покращили спірну частину житлового будинку шляхом ремонту та добудування, що є ознакою покращення його якісних характеристик, а отже збільшили своєю спільною працею та за спільні кошти його вартість, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог в частині права позивача на визнання нерухомого майна - 9/25 часток будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] .. Також, проаналізувавши зазначені норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що гараж № [NUMBER] ряд 3 в автогаражному кооперативі «Автотурист» за адресою: місто Полтава, вулиця Фрунзе, 152а, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав №30986398 виданим 16.08.2011 ПП ПБТІ «Інвентаризатор» є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки [PERSON] набув право власності на гараж в період шлюбу з позивачем, а тому частки кожного з них у гаражі становлять по 1/2 частині. Відповідно до змісту ст. 1216 ЦК України, у разі спадкування права та обов`язки спадкодавця переходять до спадкоємців. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до змісту ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Оформити право власності на вищезазначену частку житлового будинку з прилежними до нього будівлями та спорудами і гараж через нотаріуса - не має можливості, про що вказано у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Це й змусило позивача звернутися до суду з цим позовом. Таким чином, права позивача на отримання спадкового майна порушено та підлягають захисту шляхом визнання за позивачем права власності на нього. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України одним зі способів захисту цивільних прав та обов`язків є визнання права. В даному випадку право позивача на половину від 9/25 часток житлового будинку в [ADDRESS] та половину гаража № [NUMBER] ряд 3 , в автогаражному кооперативі «Автотурист» за адресою місто Полтава, вулиця Фрунзе, 152а як на частку у спільному майні подружжя та на спадкове майно, яке складається з 1/6 від 9/25 часток житлового будинку в [ADDRESS] та 1/6 гаража № [NUMBER] ряд 3 , в автогаражному кооперативі «Автотурист» за адресою місто Полтава, вулиця Фрунзе, 152а не визнається. Відповідно ст. 392 ЦК України, власник може пред`явити позов про визнання за ним права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, згідно ст.ст. 1217, 1261 ЦК України позивач є спадкоємцем за законом і бажає оформити право власності на спадкове майно. Так, п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року "судову практику у справах про спадкування» передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до положень п.3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. У зв`язку з викладеним, позивач позбавлений можливості оформити право власності на частку у спільному майні подружжя та спадщину в позасудовому порядку, а тому змушений звертатися до суду за захистом, обираючи спосіб захисту свого права у вигляді визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності за спадкоємцем в порядку спадкування за законом. Отже, право позивача на отримання частки в спільному майні подружжя та відповідно спадкового майна порушено та підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на них. За таких підстав, суд приходить до висновку про можливість визнання за [PERSON] право власності на 9/50 часток житлового будинку в [ADDRESS] та на гаражу № [NUMBER] ряд 3 , в автогаражному кооперативі «Автотурист» за адресою місто Полтава, вулиця Фрунзе, 152а , як на частку в спільному майні подружжя та в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] право власності на 3/50 часток житлового будинку в [ADDRESS] та на 1/6 гаражу № [NUMBER] ряд 3 , в автогаражному кооперативі «Автотурист» за адресою місто Полтава, вулиця Фрунзе, 152а . У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Так, у висновоку експерта №1, виконаному 22.12.2022 за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №554/8804/20 зазначено таке, «Домоволодіння [ADDRESS] був об`єктом спільної часткової власності станом на 15.02.2016 р., а саме: - [PERSON] - 1/4 частина (договору купівлі-продажу серія ВЕХ №178961 від 05.09.2007 року (договору купівлі - продажу б/р 19.09.1978); - [PERSON] - 3/5 частина (свідоцтво по право власності від 25.07.1997 №332); - [PERSON] - 9/25 частини цього домоволодіння (відповідно до Свідоцтва на право власності №292 від 20 травня 1989 року. Право власності на вищевказане нерухоме майно зареєстровано в КП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» 15.06.2005 року, реєстраційний номер 9877003). Частина домоволодіння, що належала співвласникам [PERSON] та [PERSON] відповідно до договору про виділ від 25.02.2016 серія НАТ 690292, виділена в окремий об`єкт нерухомого майна. Згідно рішення сьомого скликання дев`ятої сесії Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 23.06.2016 земельній ділянці кадастровий номер 5310137000:18:007:0378 загальною площею 647 м2 надана нова адреса - [ADDRESS] . Майно за адресою: [ADDRESS] до складу якого входить частина житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 43.5 м2, житловою - 14.9 м2; тамбура літ. «а4»; господарські будівлі і споруди: літня кухня літ. «В»; сарай літ. «в2»; гараж літ. «Е»; вбиральня літ. «І»; погріб літ. «а3»; вимощення №2; огорожа №3; ворота огорожі №4; хвіртка №5 відповідає нормативно-технічним вимогам та складає окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦКУ. При цьому об`єкт не втрачає свого цільового призначення . Частина домоволодіння 9/25 , що належить [PERSON] відповідає самостійному об`єкту нерухомого майна.». Таким чином, співвласники домоволодіння [ADDRESS] , а саме [PERSON] (яка продала свою частку будинку [PERSON] ) та [PERSON] виділились в окремий самостійний об`єкт нерухомого майна, якому присвоєно адресу: [ADDRESS] та відповідно право спільної часткової власності на домоволодіння припинилось, при цьому визначення домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , як 9/25 частин домоволодіння залишилось, хоча фактично домоволодіння за адресою: [ADDRESS] не перебуває у спільній сумісній власності з [PERSON] (яка продала свою частку будинку [PERSON] ) та [PERSON] та складає одиницю, як самостійний об`єкт нерухомого майна, а не 9/25 часток. З огляду на зазначене, у випадку реєстрації права власності за рішенням суду державний реєстратор не зможе зареєструвати право власності на 9/25 частин домоволодіння, оскільки інших 16/25 часток цього домоволодіння документально вже не існує, тобто 16/25 частин домоволодіння, вже складають окремий самостійний об`єкт нерухомого майна з адресою: [ADDRESS] , та відповідно 9/25 частин домоволодіння також складають самостійний об`єкт нерухомого майна з адресою: [ADDRESS] . Вищезазначене підтверджується також даними технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами інвентаризаційна справа №4469 від 11.07.2019 складений ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», оскільки у ньому містяться характеристики лише домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та відсутні характеристики домоволодінь співвласників [PERSON] та [PERSON] , як це було у минулих технічних паспортах до виділення частин домоволодіння співвласників у самостійний об`єкт нерухомого майна. Крім того, рішенням Октябрської районної у м.Полтаві ради від 21.04.2016 року, погоджено виділення в окрему садибу земельної ділянки по [ADDRESS] , площею 647 м2, яка виділена гр. [PERSON] та гр. [PERSON] договором про виділ майна із спільної часткової власності від 25.02.2016р. за № 145. Створеній садибі присвоїти адресу [ADDRESS] (п.2, 2.1. Рішення). За садибою по [ADDRESS] зареєструвати земельну ділянку площею 531 м2. (п.2.4 Рішення). Тобто, садибі, що утворилась в результаті виділу часток [PERSON] та [PERSON] з об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] присвоєно адресу [ADDRESS] , а за частиною домоволодіння, що лишилась після виділення та яка рахувалась за [PERSON] , залишено адресу [ADDRESS] . Також, у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.11.2019 №528/02-31 вказано про наявність інформації з ПП "ПБТІ "Інвентаризатор" про те, що інша частина домоволодіння виділена в окремий об`єкт нерухомого майна з присвоєнням нової адреси, а померлий [PERSON] за життя правовстановлюючі документи не перереєстрував. Таким чином, те що 9/25 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] не перереєстровано в окремий самостійний об"єкт нерухомого майна, хоча інші співвласники виділелись з присвоєнням нової адреси, також стало причиною відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. З огляду на вказане, суд вважає, що ефективним засобом (способом) захисту буде визнати 9/25 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] окремим самостійним об`єктом нерухомого майна, шо складає одиницю. Питання про розподіл судового збору суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) та [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у сумі 1916 грн. 80 коп.

Outcome: approved