Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва звернулась позивач [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини та повернення дитини. Згідно заявлених вимог, позивач просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] та відібрати у [PERSON] малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , і повернути дитину матері. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 14 листопада 2018 року між сторонами укладено шлюб, від якого сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що ще має доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживала з нею під час її шлюбу з відповідачем. Також зазначає, що після припинення стосунків з відповідачем у вересні 2022 року, вона забрала дітей та речі і почала проживати окремо за адресою: [ADDRESS] . 20 грудня 2022 року відповідач забрав дитину сторін з дитячого майданчику, коли остання гралась із старшою сестрою, та до сьогоднішнього часу дитину не повернув. З приводу викрадення дитини позивач звернулась із заявою до Дніпровського УП ГУ НП в м.Києві та до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. Позивач вказує, що відповідач, який не має особистого досвіду цілодобового догляду за малолітньою дитиною, без згоди матері забрав дитину та увіз в невідомому напрямку, а отже фактично вкрав дитину. Позивачу не відомо де та з ким на даний час проживає відповідач, чи безпечні умови для здоров`я дитини та в якому психологічному ставні перебуває малолітня. Позивач вважає, що відповідач своїми діями загрожує життю та здоров`ю малолітньої дитини. Також, позивач зазначає, що відповідач створює їй перешкоди у реалізації її батьківських прав. Вважає, що з врахуванням малолітнього віку дитини, її індивідуальних та психологічних особливостей, найкращим інтересам дитини буде відповідати визначення її місця проживання разом з матір`ю. На думку позивача, вона здатна забезпечити розвиток дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2023 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію, зобов`язано Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, відповідно до вимог ст. 19 Сімейного кодексу України, надати письмовий висновок щодо розв`язання спору. (а.с.50-52) Також ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2023 року частково задоволено заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Федірко С.А. про забезпечення позову - заборонено перетинання державного кордону малолітній громадянці України [PERSON] , [INFO] , уродженці м.Києва, в напрямку виїзд з України у супроводі [PERSON] чи інших осіб за його дорученням. В іншій частині заявлених вимог - відмовлено. (а.с.53-56) 23 березня 2023 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відзив вмотивовано тим, що 14 листопада 2018 року між сторонами було укладено шлюб, від якого сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . В 2022 році позивач почала проживати з іншим чоловіком. 18 жовтня 2022 року позивач подала до суду заяву про розірвання шлюбу. У відзиві зазначається, що позивач робила спроби викрасти дитину сторін та безпідставно викликала працівників поліції за адресою, де відповідач проживав з донькою. У відзиві стверджується, що дитина сторін проживала разом з обома батьками, але коли позивач пішла до іншого чоловіка, донька залишилась проживати з відповідачем. Наголошує на тому, що він постійно проживає та піклується про дитину. Також зазначає, що позивач розірвала декларацію з лікарем щодо дитини, яку уклав відповідач. Вказує, що наведені в позовній заяві доводи про те, що позивач належним чином виконує свої батьківські обов`язки, на думку відповідача, є порожніми словами. Щодо існування між сторонами спору зазначає, що донька сторін зареєстрована та проживає з відповідачем, а позивач проживає в своє задоволення в іншому місці. Посилається на те, що за адресою його проживання з донькою створені всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини, відповідач має стабільний дохід, постійне житло, до кримінальної відповідальності не притягувався, хронічних захворювань не має, не перебуває на обліку у лікаря психіатра, позитивно характеризується за місцем роботи. Відповідач вважає, що в інтересах доньки проживати саме разом з ним, оскільки між ними існує тісний психологічний контакт, велика прив`язаність один до одного, відповідач має можливість забезпечити дитині належні умови проживання, займатись її вихованням. Також посилається на те, що позивач не мала і не має коштів на підтримання свого існування. Під час спільного проживання сторін, саме він забезпечував родину. Зазначає, що позивач не має доходу, не має свого житла, а наданий позивачем договір оренди квартири закінчив свою дію. Також у відзиві надана оцінка наявним в матеріалах справи доказам та зазначено, що з моменту реєстрації позивачем ФОП, остання жодного разу не надавала жодних послуг з робіт з ремонту та обслуговування машин і устаткування промислового призначення, вказані послуги надавав саме відповідач, а після розірвання між сторонами стосунків, у позивача є лише документ, за яким вона рахується як ФОП. (а.с.100-105) Також відповідачем подані письмові пояснення, долучені до матеріалів справи, в яких зазначено, що після визначення службою у справах дітей та сім`ї способів участі позивача у вихованні дитини, позивач взяла дитину та не повернула її додому. (а.с.126-127) 03 квітня 2023 року представник позивача [PERSON] - адвокат Федірко С.А. подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що рішенням суду від 22 березня 2023 року шлюб між сторонами розірвано. Також у відповіді на відзив вказується на хибність тверджень сторони відповідача про те, що позивач не має власного житла та коштів для існування, оскільки позивач має у власності 1/5 частину квартири. Зазначається, що відповідач є громадянином російської федерації та не має на території України власного житла, отже будь-які переваги щодо житлових умов, створених для дитини за місцем проживання відповідача відсутні. Також у відповіді наводяться доводи про сумніви щодо законності перебування відповідача на території України. Зазначається про наявність у позивача доходів та вказується на невідповідність доводів відповідача про фактичне здійснення ним підприємницької діяльності за ФОП позивача, поданим доказам. Крім того, представник позивача зазначає про безпідставність доводів відзиву щодо порушення позивачем рішення служби у справах дітей та сім`ї про визначення способів участі позивача у вихованні дитини, оскільки на засіданні комісії 22 березня 2023 року було прийнято рішення про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Також наведені доводи про те, що місце проживання дитини визначається з одним з батьків а не за певною адерсою (місцем реєстрації). (а.с.135-141) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 квітня 2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання малолітньої дитини та повернення дитини в частині вимог про відібрання у [PERSON] малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та повернення дитини матері [PERSON] залишено без розгляду. (а.с.169, 185-186) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 квітня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.176, 187-188) Внаслідок зміни прізвища, з 04 травня 2023 року позивач документується як [PERSON] (а.с.194-195) Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Федірко С.А. в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. Представник позивача надала пояснення аналогічні доводам, викладеним у заявах по суті справи. Позивач суду пояснила, що вона не забороняла відповідачу спілкуватись з донькою, він брав участь в її вихованні, але 22 грудня 2022 року біля будинку відповідач забрав дитину, заблокував контакти з позивачем, не давав побачитись з донькою, позивач з цього приводу зверталась до поліції. Також зазначила, що відповідач почав водити доньку до садочку тільки в лютому 2023 року. Після засідання комісії позивач забрала доньку з садочку, у дитини була порушена нервова система, були проблеми зі здоров`ям. Зазначила, що зважаючи на вік дитини та її прихильність до матері, дитині буде краще з позивачем. Також позивач пояснила, що до 22 березня 2023 року вона працювала неофіційно, мала дохід приблизно 40 000,00 грн - 45 000,00 грн на місяць, її робота не мала відношення до зареєстрованого ФОП, де працювали наймані працівники. Проте з часу, коли донька знову проживає з позивачем, внаслідок виявлених у дитини захворювань та необхідності постійного догляду за дитиною, позивач тимчасово не працює, однак вже в липні має намір продовжити займатись підприємницькою діяльністю - перереєструвати КВЕД, відкрити магазин, найняти працівників, а з вересня донька піде до садочка. Також зазначила, що має значні заощадження, які дають змогу утримувати дитину. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Яців О.Р. в судовому засіданні просили в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача надав пояснення аналогічні доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву та додатково пояснив, що позивачем було порушено встановлений службою графік спілкування з дитиною, ФОПом позивач не працювала, оскільки не має відповідної освіти, всю роботу здійснював відповідач. Зазначив, що у позивача в м.Києві відсутнє особисте житло, немає доходу, аліментів вона не отримує, докази наявності заощаджень відсутні. Відповідач в судовому засіданні надав пояснення аналогічні доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях, додатково пояснив, що з часу повернення позивача з Польщі в червні 2022 року позивач не працювала. В серпні 2022 року відповідач також повернувся з Польщі до м.Києва, влаштувався на роботу, з вересня дитина пішла в садочок. Зазначив, що в робочі дні дитина проживала у нього, у вихідні - у позивача, проте в жовтні відповідач поїхав у відрядження і позивач відправила дітей у село до бабусі старшої доньки позивача, де відсутні належні умови проживання, звідки відповідач 18 грудня 2022 року забрав дітей до Києва. 20 грудня 2022 року забрав доньку до себе. Стверджував, що позивач не водила дитину до лікаря. Зазначив, що не пускав позивача до квартири, оскільки та намагалась влаштувати скандал, зверталась до поліції з надуваними заявами. Також пояснив, що у нього дитина забезпечена всім необхідним, він офіційно працевлаштований, підробляє, отримує приблизно 40 000,00 грн на місяць, проте позивач не має роботи, вважає, що дитині буде краще проживати в відповідачем, підкреслив, що може здійснювати за донькою належний догляд. Зазначив, що квартира, в якій він зареєстрований та проживає, належить його доньці, яка мешкає за кордоном. Проте, позивачу належить на праві власності 1/5 частина квартири площею 29 кв.м, яка знаходиться в непридатному для проживання стані. Зазначив, що ще в 1999 році отримав посвідку на постійне проживання в Україні. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, представник [PERSON] направила до суду заяву, в якій висновок органу опіки та піклування підтримала в повному обсязі, просила розглядати справу без присутності в судовому засіданні представника служби та органу опіки та піклування та прийняти рішення в найкращих інтересах дитини (а.с.131). Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що з 14 листопада 2018 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.11), який був розірваний рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року та відновлено [PERSON] дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с.142-145). З 04 травня 2023 року позивач документується як [PERSON] (а.с.194-195) Сторони мають спільну дитину - малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Як убачається зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого органом приватизації при виконавчому комітеті Христинівської міської ради 30 березня 2010 року, [PERSON] є співвласником (1/5 частка) однокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 25,9 кв.м, житловою площею 17,4 кв.м. (а.с.146) З 28 жовтня 2022 року позивач орендує квартиру [ADDRESS] (а.с.18). Згідно додаткової угоди від 06 квітня 2023 року строк оренди продовжено по 29 жовтня 2023 року (а.с.165). Місце проживання відповідача та доньки сторін зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.108, 109). За поясненнями сторін вказана квартира належить доньці відповідача - [PERSON] . Також сторонами не заперечується, що з 20 грудня 2022 року донька сторін [PERSON] проживала з батьком, а з 22 березня 2023 року проживає з матір`ю в орендованій квартирі. Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 14 лютого 2023 року №89 визначено участь матері [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . (а.с.106) Відповідно до частин 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 1, 2 статті 155 СК України). Відповідно до ч.1, 2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам малолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. При розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. За змістом довідки Закладу дошкільної освіти №368 м. Києва від 19 січня 2023 року №3, [PERSON] , [INFO] , є вихованкою ДНЗ №368 з 20 травня 2021 року. На той час коли дитина відвідувала заклад (20.12.2022; 21.12.2022) дитину приводив і забирав тато [PERSON] , а 19.12.2022 року дитину приводила і забирала мама [PERSON] . Після 21.12.2022 дитина заклад не відвідує. Упродовж того періоду, коли дитина відвідувала заклад до 19 грудня 2022 року, її приводили і забирали тато і мама. Вона була доглянута, психологічний, фізичний та розумовий стан відповідав віковим нормам. (а.с.91). Аналогічні відомості містяться в довідці Закладу дошкільної освіти №368 м. Києва від 14 лютого 2023 року №4, де також зазначено, що після 21.12.2022 дитина заклад не відвідувала по 13.02.2023. 13.02.2023 та 14.02.2023 дитину приводив і забирав [PERSON] (а.с.123) За змістом характеристики на дитину Закладу дошкільної освіти №368 від 19 січня 2023 року, [PERSON] , [INFO] , дитина поступила до дитячого садочка [INFO] . [PERSON] врівноважена, спокійна, фізично здорова, дотримується розпорядку, володіє культурно-гігієнічними навичками, на заняттях активна і допитлива. Мовний, пізнавальний, соціальний розвиток дитини відповідає віку. (а.с.92, 203) Як убачається з консультативного висновку спеціаліста НДСЛ «Охматдит» МОЗ України від 05 квітня 2023 року, [PERSON] , [INFO] , встановлено основний діагноз: гострий вульвіт, супутній діагноз: зрощення соромітних губ, часткові, та надані рекомендації (а.с.166) Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] , [INFO] , дитині встановлено діагноз: нервозність, астено-невротичний синдром та призначено лікування, в тому числі три тижні домашнього режиму (а.с.196-197). За змістом наявного в матеріалах справи витягу з реєстру платників єдиного податку від 13 березня 2020 року Головного управління ДПС у Черкаській області, [PERSON] є фізичною особою-підприємцем з встановленими КВЕД - ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування машин і устаткування промислового призначення, ремонт і технічне обслуговування електронного устаткування, установлення та монтаж машин та устаткування, електромонтажні роботи, інші будівельно-монтажні роботи. (а.с.22) Згідно руху коштів по рахунку фізичної особи-підприємця [PERSON] , станом на 05 січня 2023 року, останнє надходження мало місце 25 жовтня 2022 року, а 29 жовтня 2022 року здійснено переказ між власними рахунками (а.с.23-27). При цьому позивач в судовому засіданні пояснила, що роботу за вищевказаними КВЕД здійснювали наймані працівники, а відповідач зазначив, що позивач лише зареєстрована ФОП, однак роботу здійснював саме відповідач. Разом з тим позивач пояснила в судовому засіданні, що до 22 березня 2023 року вона працювала неофіційно - займалась торгівлею та отримувала 40 000,00 грн - 45 000,00 грн на місяць, однак коли забрала дитину до себе, у зв`язку зі станом здоров`я доньки виникла необхідність в постійному догляді, через що позивач на даний час не працює, проте має намір змінити КВЕД та займатись торгівлею вже в липні цього року - найняти продавців, а з вересня дитина піде до дитячого садочку. Також зазначила, що має заощадження, за рахунок яких утримує дітей. Згідно витягу з Інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» [PERSON] станом на 03 січня 2023 року до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. (а.с.28) Як убачається з наявної в матеріалах справи довідки №0301/4, виданої 03 січня 2023 року КНП «КМНКЛ «Соціотерапія», [PERSON] не має психіатричних, у тому числі спричинених вживанням психоактивних речовин, протипоказань для виховання дитини (а.с.29). Відповідач [PERSON] є громадянином російської федерації (а.с.111-112) та 04 червня 2007 року йому було видано безстрокову тимчасову посвідку на постійне проживання в Україні серії [NUMBER] (а.с.155) Згідно довідки ТОВ «Київське метрологічне бюро» №0112/1 від 01 грудня 2022 року [PERSON] працює в товаристві та займає посаду інженера з метрології згідно з наказом №8-к від 30 червня 2021 року (а.с.118), позитивно характеризується за місцем роботи (а.с.119). Дохід відповідача за місцем роботи за період з 01 липня 2021 року по 31 жовтня 2022 року склав 110 516,14 грн (а.с.120) Як убачається з наявної в матеріалах справи медичної довідки серії 10 ААЖ №995793, виданої 05 січня 2023 року ТОВ «Медстрахсервіс», у [PERSON] ознак психіатричних захворювань не виявлено (а.с.107). Згідно сертифікату серії 12ЯЯС №590627, виданого 05 січня 2023 року ТОВ «Медстрахсервіс», у [PERSON] ознак наркологічних захворювань не виявлено (а.с.110) Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 передбачено, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Як за місцем проживання позивача з донькою за адресою: [ADDRESS] , так і за адресою проживання відповідача: [ADDRESS] створені належні умови для проживання доньки сторін, що підтверджується відповідними актами №5 від 10 січня 2023 року та №9 від 24 січня 2023 року (а.с.21, 125, 204). Згідно Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини (протокол засідання Комісії №4 від 22.03.2023) від 27 березня 2023 року №103/2130/41/3, комісією з питань захисту прав дитини встановлено, що батьки дитини [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, стосунки між ними припинилися у вересні 2022 року. На даний час між батьками існує спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] звернулась до суду з відповідним позовом. Мати дитини [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , має постійне місце роботи, стабільний дохід. В квартирі за вказаною адресою створені належні умови проживання та розвитку дитини. Батько [PERSON] був присутній на засіданні комісії, заперечив визначення місця проживання дитини з матір`ю та пояснив, що бажає, щоб дитина проживала з ним, так як він має постійне місце роботи, стабільний дохід, забезпечений житлом, може створити належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . (а.с.132-133). Статтями 12-15 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). Частиною 2 ст.171 СК України передбачено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. У підготовчому засіданні, судом, з урахуванням положень ст. 171 СК України та віку малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , вирішено за недоцільне проводити вислуховування думки дитини по суті спору. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі загострились взаємовідносин, така ситуація в їх особистих відносинах не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання дитини, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на визначення місця проживання дитини визначений сімейним законодавством України. За встановлених судом обставин, малолітня донька сторін з грудня 2022 року по березень 2023 року проживала з батьком, з березня 2023 року проживає з матір`ю в орендованій квартирі, де створені всі належні умови для проживання дитини. Матір здійснює за донькою постійний догляд, піклується про неї, забезпечує всім необхідним. З наявної в матеріалах справи медичної документації вбачається, що на час розгляду справи донька сторін має ряд захворювань, що зумовлюють здійснення на даний час постійного догляду за малолітньою дитиною, медичного спостереження та лікування. При цьому, на переконання суду, враховуючи вік дитини та стан її здоров`я саме матір зможе забезпечити належний догляд за донькою сторін. Через таку необхідність, позивач тимчасово не працює, проте зареєстрована фізичною особою-підприємцем, згідно пояснень позивача, до березня 2023 року вона працювала неофіційно, мала стабільний дохід, має намір змінити КВЕД та здійснювати підприємницьку діяльність в галузі торгівлі, за допомогою найманих працівників, що надасть їй можливість більше часу приділяти догляду за донькою. Не довіряти таким поясненням у суду підстав немає. Судом не встановлено щоб хтось із батьків неналежним чином виконував свої батьківські обов`язки. Разом з тим, судом не встановлено обставин, за яких проживання дитини з матір`ю могло б негативно впливати на неї. При цьому позивач належним чином виконує свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню доньки, піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створила належні умови для проживання. При вирішенні даної справи, суд виходить з того, що за обставин що склались на час розгляду справи, враховуючи вік та стан здоров`я доньки сторін, кращий догляд за дитиною зможе здійснювати саме матір. З огляду на викладене, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своєї дитини, враховуючи ставлення сторін до доньки, участь кожного з них у її вихованні, та беручи до уваги вік дитини та стан її здоров`я, суд виходячи з якнайкращих інтересів дитини, приходить до висновку, що визначення місця проживання дитини сторін з матір`ю в ситуації, що склалась на час розгляду справи, відповідатиме якнайкращим інтересам дитини сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи, що сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, проте за ситуації, що фактично склалася, визначення місця проживання дитини з матір`ю відповідатиме якнайкращим інтересам доньки сторін На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 610,40 грн (за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову). На підставі викладеного та

Outcome: approved