Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

11.05.2023 року представник позивача за договором і довіреністю звернулася до суду з позовом, яким просить розірвати шлюб між позивачкою [PERSON] і відповідачем [PERSON] , посилаючись на те, що позивачка стверджує, що шлюбні відносини в неї з відповідачем фактично припинені з січня 2023р., тому подальше їх спільне проживання та збереження шлюбу неможливо, бо суперечить інтересам подружжя, несе реальну загрозу життю та здоров`ю позивачки та спільних дітей сторін: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які фактично проживають з позивачем, та перебувають на її утриманні і залишаться проживати після розірвання шлюбу з нею, між сторонами відсутній спір про поділ спільного майна. Також представник позивача просить стягнути з відповідача судові витрати - в розмірі сплаченого позивачем судового збору - 1073,60грн., та витрати на оплату послуг з професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 7000грн., надавши відповідні докази про їх оплату. Сторони у судове засідання не прибули, представник позивача надала суду заяву про розгляд позову за її відсутністю, не заперечуючи проти заочного розгляду справи, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач, що був повідомлений судом належним чином про час та місце судового засідання, - до суду не прибув, не надав суду заперечень або пояснень щодо предмету та підстав позову, тому суд обґрунтовано ухвалив справу розглянути заочно. Крім того, відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України, оскільки відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що справа підлягає заочному розгляду, а позовні вимоги - задоволенню за наступних підстав. Згідно матеріалів справи, 08.04.2008р. відділом РАЦС Болградського РУЮ Одеської області був зареєстрований шлюб між гр. [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про шлюб [NUMBER] , видане 08.04.2008р., а/з№32), дружині присвоєно прізвище " [PERSON] ". Від цього шлюбу в сторін народилися діти: [INFO] - син [PERSON] (свідоцтво [NUMBER] , вид.19.03.2009р. відділом РАЦС Болградського РУЮ Одеської області, а/з №25 (а.с.10), 03.08.2011р. - син [PERSON] (свідоцтво [NUMBER] , вид.18.08.2011р. відділом державної РАЦС Болградського РУЮ Одеської області, а/з №164 (а.с.12), та 24.08.2014р. - дочка [PERSON] (свідоцтво [NUMBER] , вид.02.09.2014р. відділом державної РАЦС Болградського РУЮ в Одеській області, а/з №458,(а.с.11).- які, як стверджує представник позивача, проживають з позивачкою в [ADDRESS] . Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної Декларації прав людини, що ухвалена Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948р., згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя (ст.110 СК України). Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка та припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу, потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З матеріалів даної справи вбачається, що позивач продовжувати шлюбні відносини не бажає, від відповідача не надійшло заперечень на позов, тому, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам позивача, що потягне за собою неприпустиме порушення його прав на вільний вибір. Відповідно до ст.112 - її ч.2 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення для розгляду позову про розірвання шлюбу, оскільки незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання його права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд враховує те, що сторонам відомі норми чинного законодавства про наслідки розірвання шлюбу судом, а саме, - ч.2ст.114 СК України, згідно якої, в разі розірвання шлюбу судом, - шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; ч.3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, що набрало законної сили. Що стосується стягнення витрат на користь позивача сулових витрат, то суд враховує висновки Постанови Пленуму ВС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно п.47,48 якої право на правову допомогу гарантовано ст.ст.8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (рішення від 16.11.2000р. №13-рп/2000; від 30.09.2009р. №23-рп/2009; від 11.07.2013р. №6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано ст.ст.133,137,141 ЦПК України. Витрати на правничу допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й в разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, що безпосередньо пов`язані з наданням правничої допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій, переклад, тощо). На підтвердження витрат на правничу допомогу суду надано договір №14_01/03 від 14.03.2023р. про надання правової допомоги, додаткова угода №1 до цього договору та акт від 01.05.2023р. прийому-передачі послуг за ним, а також квитанції про оплату цих послуг №0.0.2976243020.1 від 01.05.2023р. та №@2PL683333 від 01.05.2023р., ордер пор надання правничої (правової) допомоги від 04.05.2023р. та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії№004286(а.с.14-20). У зв`язку з чим, вимоги позову про стягнення судових витрат в частині витрат на правничу допомогу в розмірі 7000грн. - підлягають задоволенню. Крім того, згідно правового висновку у постанові Великої Палати ВС у справі №910/12876/19 зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а тому суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають також стягненню судові витрати в розмірі сплаченого судового збору - 1073,60грн

Outcome: approved