Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

\~ У квітні 2023 року ТОВ "Фінансова\~компанія "Європейська\~агенція з\~повернення боргів" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №3298006647/733637 від 23.09.2021 в розмірі 39475,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» (далі\~первісний кредитор) та відповідачем було укладено кредитний договір №3298006647/733637, підписаний електронним підписом позичальника, шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону [PERSON] . Вказує, що 12.08.2022 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «Європейська\~агенція \~з повернення\~боргів»\~було укладено договір факторингу №12082022, відповідно до якого ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні права вимоги до боржників ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група», вказаними у реєстрі боржників. Зазначає, що відповідно до реєстру боржників від 12.08.2022 до договору факторингу №12082022 від 12.08.2022, позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 39475 грн. 00 коп., з яких: 10 000 грн 00 коп. - заборгованість за основною сумою боргу; 29 475 грн 00 коп.\~сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн.\~сума заборгованості за пенею. Позивач вказав, що всупереч умовам кредитних договорів, відповідач не виконувала свої зобов`язання. З моменту отримання прав вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. На підставі вищевикладеного, просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором у загальному розмірі 39475,00 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 03.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився. В прохальній частині позовної заяви міститься клопотання про розгляд справи за відсутності ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", проти винесення заочного рішення судом, не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. У судові\~засідання відповідач\~не з`явилася,\~про день\~та час\~розгляду справи\~повідомлялася належним\~чином за\~місцем її\~реєстрації,\~про причини\~неявки суд\~не повідомила,\~будь-яких\~клопотань не\~ заявляла. Окрім того, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідач була повідомлена про дату, час і місце проведення судового засідання, призначеного на 21.06.2023 через оголошення на\~офіційному\~веб-сайті\~судової\~влади\~України, про що в матеріалах справи наявне підтвердження. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. З врахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 8 ст. 279 ЦПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог\~статей 76-79 ЦПК України\~доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Частиною 1\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. \~ \~ \~ \~ \~Cудом встановлено, що 23.09.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №3298006647/733637, за умовами якого товариство надає клієнту грошові кошти в сумі 10 000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності. Кредит на дається на 30 днів, тобто до 22.10.2021. Строк дії договору починається з моменту його укладання, відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Окрім того, даним договором визначено, що клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Тобто за користування кредитними кредитом, клієнт сплачує Товариству 912,5% річних від суми кредиту, в розрахунку 2,5% на добу. (а.с. 5-7). Кредитний договір було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер телефону.\~ Електронний оригінал вищевказаного договору знаходяться у позивача, про що було зазначено в додатках до позовної заяви. Варто зазначити, що за правилом ч.1 ст. 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до\~статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша\~статті 627 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга\~статті 639 ЦК України). Абзац другий ч. 2\~ст. 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі\~205,\~207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при укладенні кредитного договору. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті первісного кредитора подала заявку на отримання позики та кредитних коштів за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання позики та кредиту, після чого первісний кредитор надіслали відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, які заявник використала для підтвердження підписання кредитного договору. Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідача кредитний договір не буб би укладений сторонами, суд дійшов висновку, що зазначений правочин відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію»\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що 12.08.2022 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №12082022 відповідно до якого ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» передав (відступив) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с. 8-10). Згідно з ч.1\~ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Частиною 1\~ст. 1082 ЦК України\~ визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Приписами статтей \~514\~та\~516 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №12082022 від 12.08.2022 ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» має право грошової вимоги до [PERSON] у сумі 39 475,00 грн (а.с. 11). Не виконуючи належним чином свої зобов`язання, згідно з розрахунком заборгованості за договором №3298006647/733637 станом на 31.03.2023 (за період з 12.08.2022 по 31.03.2023 ) [PERSON] має заборгованість у розмірі 39 475 грн. 00 коп., з яких: 10 000 грн. 00 коп. - заборгованість за основною сумою боргу; 29 475 грн. 00 коп.\~сума заборгованості за відсотками (а.с. 12). Згідно зі\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.04.2018 року за наслідком розгляду справи №\~910/10156/17 сформулювала висновок, яким розмежувала наслідки правомірного та неправомірного користування чужими грошовими коштами: "Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством, зокрема, частиною першою статті 1048 ЦК. Разом із тим, наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом." Відповідно до ст. ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала. Згідно до частин 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав щодо задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача суми кредитної заборгованості у загальному розмірі 39 475,00\~грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 2684,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved