Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. Свої вимоги мотивує тим, що 16.04.2020 відповідач взяв у нього в борг грошові кошти в розмірі 1400 (одна тисяча чотириста) доларів США, про що був укладений договір позики, в якому відповідач особисто розписався. Відповідно до п.2 вказаного договору відповідач зобов`язався повернути борг до 04.06.2020. Однак, порушуючи вказані умови договору позики, відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання. Намагання вирішити вказане питання із відповідачем в позасудовому порядку залишилося безрезультатним. Добровільно повернути кошти відповідач не бажає. Вважаючи свої права порушеними, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість згідно договору позики від 16.04.2020 в розмірі 1400 (одна тисяча чотириста) доларів США основного боргу та пеню, що становить 0,3 проценти від суми несвоєчасного повернення позики за кожен день прострочення за період з 05.06.2020 по 23.02.2022 в розмірі 96608 (дев`яносто шість тисяч шістсот вісім) гривень 11 (одинадцять) копійок. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, вх.№2756 від 04.05.2023, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином - судовими повістками із рекомендованими повідомленнями, які двічі направлялася за зареєстрованим місцем проживання [PERSON] . Про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив суду не подав, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в його відсутність до суду не надійшло. Відмітки на поштовому повідомленні: «адресат відсутній за вказаною адресою», відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України свідчить про те, що відповідач належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Судом встановлено, що 16.04.2020 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач взяв у позивача в борг грошові кошти в розмірі 1400 (одна тисяча чотириста) доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 04.06.2020. Згідно п.5 договору позики від 16.04.2020 в разі порушення строку повернення позики відповідач [PERSON] зобов`язався сплатити позивачеві неустойку у розмірі 0,3 проценти від суми несвоєчасного повернення позики за кожен день прострочення (а.с.6). На виконання вимог ухвали суду від 24.05.2023, позивачем поданий до суду оригінал вищевказаного договору. Оскільки сторони дійшли обопільної згоди про те, що грошові кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час і визначили строк повернення грошей про що склали відповідний договір, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови. Із копії паспорта громадянина України [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , та відповіді №49607 від 27.04.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру, встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований по [ADDRESS] (а.с.7,11). Із повідомлення Національного банку України встановлено, що станом на 26.04.2023 офіційний курс гривні щодо долара США становить 36,5686 гривень за 1 долар США (а.с.9). Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Статтею 1047 ЦК України передбачена письмова форма укладення договору позики. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На час розгляду справи договір позики відповідачем не виконаний, сума позики у встановлений договором строк позивачу не повернута. Матеріали справи не містять доказів повного або часткового виконання відповідачем його зобов`язань з повернення позивачу позики. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, суд керується позицією Великої Палати Верховного Суду України від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц, згідно якої у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням. А тому суд вважає за необхідне визначити стягнення з [PERSON] суми основного боргу саме в іноземній валюті. Таким чином, досліджені у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики від 16.04.2020 в розмірі 1400 (одна тисяча чотириста) доларів США. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення пені з відповідача розмірі 0,3% від суми несвоєчасного повернення позики за кожен день прострочення за період з 05.06.2020 по 23.02.2022, що становить 96608 гривень 11 копійок, суд виходить з наступного. Згідно п.5 договору позики від 16.04.2020 відповідач зобов`язався сплатити позивачеві неустойку у розмірі 0,3 проценти від суми несвоєчасного повернення позики за кожен день прострочення, у разі порушення ним строку повернення позики. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). Згідно зі ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Згідно частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи у встановлений договором строк відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, грошові кошти позивачу не повернув, отже позивач має право вимагати від відповідача повернення суми боргу та сплату неустойки, розмір та строк нарахування якої сторони визначили у договорі позики. Відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, та діє на даний час. Таким чином, розрахунок 0,3% пені від суми несвоєчасного повернення позики за кожен день прострочення визначається лише за період до введення в Україні воєнного стану, а саме: з 05.06.2020 по 23.02.2022. Станом на дату звернення до суду - 26.04.2023, за даними Національного банку України офіційний курс 1 долара США становив 36,5686 гривень (1400 доларів США х 36,5686 = 51196,04 грн). Суд погоджується із розрахунком пені, наведеним позивачем у позовній заяві, а саме те, що 0,3% від суми несвоєчасного повернення позики за кожен день прострочення за період з 05.06.2020 по 23.02.2022 складає 96608 гривень 11 копійок (51196,04 грн. х 0,3 % =153,59 х 629 днів = 96608,11 грн.). Тому, враховуючи вказане, суд вважає і в цій частині позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 96608 (дев`яносто шість тисяч шістсот вісім) гривень 11 (одинадцять) копійок. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені квитанцією №8 від 26.04.2023, за правилами ст.141 ЦПК України покладаються на відповідача, а тому суд має підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат по оплаті судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Outcome: approved