Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

06.02.2023 року позивач через свого представника адвоката Мещерякова М.В. звернувся до суду з позовною заявою, зазначивши, що 05.08.2021 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір позики, згідно з яким сума позики становить 9 450 000 гривень 00 копійок. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноруч написаною відповідачем в момент передачі йому суми позики. Відповідно до вказаного Договору відповідач зобов`язаний повернути всю суму позики готівкою до 05.08.2022 року, але відповідач не виконав взяте на себе зобов`язання. 19.12.2022 року позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо повернення отриманих коштів. У відповідь відповідач листом від 28.12.2022 року повідомив позивача, що не відмовляється від взятих на себе зобов`язань, проте на даний час не має можливості повернути отриману позику. Станом на день звернення до суду сума позики залишається неповернутою. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 9450000,00 грн, а також судові витрати. 09.02.2023 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання. Справа розглядається за правилами загального позовного провадження. 07.03.2023 року закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд по справі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, зазначивши при цьому, що на даний час немає можливості повернути борг через обставини непереборної сили, якими є війна росії проти України, оскільки ці події вплинули на його матеріальне становище. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 05 серпня 2021 року між [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] як позичальником укладено Договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачу позику на суму 9 450 000 гривень 00 копійок. Про отримання грошових коштів, 05.08.2021 року [PERSON] оформив розписку. Згідно з п. 3.1. Договору позичальник зобов`язується повернути позику до 05.08.2022 року готівкою або на банківський рахунок позикодавця, який зазначений у реквізитах до даного договору. 19.12.2022 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з вимогою повернення грошових коштів. У відповідь [PERSON] листом від 28.12.2022 року повідомив, що не відмовляється від взятих на себе зобов`язань, проте на даний час не має можливості повернути отриману позику. Станом на день звернення з позовом відповідач не повернув позивачу передані в позику грошові кошти в розмірі 9 450 000 гривень 00 копійок. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. З наявних у матеріалах справи розписки від 05.08.2021 року та Договору позики від 05.08.2021 року вбачається, що відповідач [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 9 450 000 гривень 00 копійок та зобов`язувався повернути борг позивачу [PERSON] протягом визначеного у Договорі позику строку, а саме до 05.08.2022 року. Відповідно до ст.526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. У частині ч.1ст.527 ЦК України сформульоване загальне правило, відповідно до якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Таким чином, зобов`язання з повернення коштів позивачу відповідач підтвердив своїм підписом. Крім того, відповідачем повністю визнано позовні вимоги позивача. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача до відповідача про стягнення боргу є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову даного характеру, тобто 6710 грн 00 коп. Інші 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову даного характеру у сумі 6710 грн 00 коп., згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved