Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути на її користь з відповідача аліменти\~на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] у розмірі по 3000,00 грн. на кожну дитину, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і\~до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги позивач мотивує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося, тому вони розлучаються. Після розриву їхніх сімейних стосунків їхні діти залишилися проживати разом з нею та перебувають на її утриманні. Батько дітей рідко бачить, практично не бере участі у їх вихованні, не надає кошти на їх утримання. Позивач повноцінно немає можливості працювати, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Для забезпечення дітям належного і комфортного проживання позивач витрачає всі наявні кошти, оскільки їх одягає, посилено харчує, лікує, купляє всі необхідні речі. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням виконати належним чином обов`язок щодо матеріального забезпечення дітей, але відповідач не надає грошей на їх утримання, хоча працює та заробляє значні кошти, а тому має можливість сплачувати кошти на утримання дітей. Предмет та підстава позову не змінювались, позовні вимоги не збільшувались. Ухвалою суду від 15 травня 2023 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом до суду сторін по справі. Будь - яких інших процесуальних дій не проводилося. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі. Позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в передбаченому законом порядку, про що свідчать оголошення на сайті Судової влади. Про причини неявки суд не повідомив, заперечень з приводу поданого позову не надав. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останньою не надано, клопотань про їх витребування/долучення тощо не заявлено. У протилежному випадку відкладення розгляду справи без відповідних об`єктивних підстав та пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя, може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи. Суд враховує, що відповідно до ч.2\~ст.43 ЦПК України,\~учасники справи зобов`язані:\~1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу;\~2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи;\~3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою;\~4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази;\~5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні;\~6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки;\~7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи. Так, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). З урахуванням завдань цивільного судочинства та розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України,\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:\~1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;\~2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;\~3) відповідач не подав відзив;\~4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наявності існуючих умов, передбачених в ч.1 ст.280 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Так,\~положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2015 року. Під час перебування у шлюбі в сторін народилися двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані та проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Згідно з ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних обов`язків, що закріплений у ч.2 ст.51 Конституції України та в ст.180 СК України. У ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до роз`яснень, що надані у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. У ч. 3\~ст. 181 СК України\~передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст.184 СК України). Позивач наполягає на стягненні аліментів з відповідача саме в твердій грошовій сумі. Оскільки, відповідно до\~норм ч. 1 ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,\~в межах заявлених нею вимог\~і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, то суд не вправі самостійно визначати спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача аліменти в частці від його доходу. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04.07.2018 року у справі № 490/4522/16-ц. Відповідно до ч.1\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У ч. 2 ст. 182 СК України, закріплено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», установлено, що з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589,00 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років 2272,00 гривні; дітей віком від 6 до 18 років 2833,00 гривні. Враховуючи, що діти сторін віком до 6 років, то прожитковий мінімум в розрахунку на місяць становить\~2272,00 гривень, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто не менше 1136 гривень на дитину. Верховний Суд у постанові від 11.03.2020 року по справі №759/10277/18 зазначив, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Тобто Верховний Суд уважає, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище та потреби дітей відповідного віку в їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов необхідних для належного і гармонійного їх розвитку, матеріальне становище відповідача, який є працездатною особою молодого віку, матеріальний стан позивачки на утриманні якої перебувають обоє дітей, та яка не працює, оскільки здійснює догляд за дітьми та зокрема за дитиною до трьох річного віку. На підставі наведеного, врахувавши обраний позивачем спосіб стягнення аліментів, розмір прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, те що обов`язок утримувати дітей до досягнення повноліття покладений на обох батьків, суд приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача в розмірі по 2000 грн. на кожну дитину. Такий розмір аліментів не є надмірним та є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку і розумних потреб дітей, оскільки аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього. Разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків і має бути рівним та покликаний захистити інтереси дітей в коштах у розмірі необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мали діти до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Позивач просить стягувати з відповідача аліменти, які забезпечать регулярне щомісячне утримання дітей, у розмірі по 3000,00 грн. щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, однак не обґрунтовує вказаний розмір, не надає доказів, які б підтверджували можливість відповідача сплачувати аліменти саме в такому розмірі. Крім того, частиною 2\~ст.184 СК України, визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно зі статтею 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки позивач звернувся до суду з вимогами 12 травня 2023 року, то з 13 травня 2023 року слід присудити стягнення аліментів і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивач блпв звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1073,60 грн. в дохід держави. На підставі наведеного, ст.180-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial