Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-08 00:00:00

ТОВ "Житомиргаз Збут" (далі - позивач) звернулось до суду з вище вказаною позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожитий природний газ у сумі 4650,79 грн, інфляційні втрати в сумі 716,74 грн, 3 % річних в сумі 274,59 грн та 2684,00 грн судового збору. Позов обґрунтовано тим, що відповідач є побутовим споживачем природного газу, постачальником якого є позивач. Посилаючись на те, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі здійснювала оплату спожитого природного газу за період з 01.06.2019 року по 24.02.2023 року, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, що і стало підставою звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 05.04.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 29). Одночасно, учасникам справи було направлено ухвалу суду про відкриття провадження (а.с. 30). 19.04.2023 року відповідач подала клопотання про розгляд справи з викликом сторін (а.с. 32). Ухвалою суду від 20.04.2023 року (а.с. 34-35) у задоволенні клопотання [PERSON] про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін відмовлено. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву (а.с. 37-43), у якому посилаючись на те, що у [PERSON] заборгованість перед ТОВ «Житомиргаз збут» за споживчий газ відсутня, та те, що відповідач з січня 2021 року є споживачем природного газу, постачальником якого є ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», просить відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Житомиргаз збут» та стягнути з позивача на користь відповідача понесені нею судові витрати. У визначений ухвалою суду строк для подання відповіді на відзив, позивач відповідь на відзив на адресу суду не надав; відповідно до трекінгу «Укрпошта» відзив було вручено представнику за довіреністю 05.05.2023 року (а.с. 65). Заяв, клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. У своїй діяльності по постачанню природного газу ТОВ "Житомиргаз збут" керується нормами Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496 (далі - Правила № 2496), Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2500 (далі - Типовий договір постачання природного газу), Цивільним кодексом України. Підтвердженням приєднання до умов договору є підписана та повернута заява-приєднання, та/або сплачений споживачем рахунок постачальника за поставлений природний газ, та/або фактичне споживання природного газу. Відповідач вважається таким, що прийняв пропозицію позивача щодо укладення договору постачання природного газу побутовим споживачам, положення якого затверджені постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2500. Відповідно до довідки ТОВ "Житомиргаз збут", останнє станом на 30.04.2022 року надавало послуги з газопостачанню споживачу [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Як вбачається з доданого позивачем фінансового стану особового рахунку відповідача (а.с. 11), останньою здійснювалась оплати послуг газопостачання: у червні 2019 року, у січні 2021 року та у лютому 2021 року. Згідно п. 2 глави І Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30.09.2015 року №2496 на постачальників, споживачів природного газу- фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб-підприємців, юридичних осіб та Операторів ГРМ/ГТС розповсюджуються "Правила постачання природного газу", затверджених вказаною постановою. Відповідно розділу ІІІ зазначених Правил, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості відповідач за період з 01.06.2019 року по 31.12.2021 року має заборгованість за споживання природного газу в сумі 4650,79 грн (а.с. 10). Через наявність заборгованості, що утворилась у відповідача з причини неналежного виконання своїх зобов`язань щодо оплати наданих послуг із постачання природного газу, позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат за період з червня 2019 року по січень 2022 року та 3 % річних за період з 11.06.2019 року по 23.02.2022 року. Згідно поданого позивачем розрахунку, інфляційні втрати складають 716,74 грн, 3% річних - 274,59 грн (а.с. 6). Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Цивільним кодексом України визначено вимоги до письмової форми правочину, а відтак інші нормативно-правові акти, не можуть суперечити його вимогам. Статтею 203 ЦК України, визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Всупереч зазначеним вимогам позивач до позовної заяви не додав письмового договору, укладеного особисто між ним та Відповідачем щодо надання послуг з постачання природного газу, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості. Разом з тим, подання копії договору, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, є імперативною вимогою цивільного процесуального законодавства. Згідно статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. В матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач уклав відповідачем публічний договір, зокрема у формі приєднання, передбаченою у ст. 634 ЦК України шляхом підписання заяви-приєднання до умов постачання природного газу побутовим споживачам. Публікація на сайті є публічною офертою, але за відсутності письмового підтвердження споживача про прийняття такої пропозиції є недостатнім доказом про укладення письмового договору на постачання природного газу. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 32 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Частиною п`ятою ст. 32 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що у платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. Частиною сьомою ст. 32 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що платіжний документ може містити графи, в яких зазначаються суми до сплати за надані послуги, не проплачені повністю споживачем у попередній розрахунковий період. Платіжний документ не може містити графи, в яких зазначаються суми за оплату послуг, не передбачених договором, або суми доплат за надані послуги понад ті, що передбачені діючими тарифами. В рахунках, які надсилалися ТОВ "Житомиргаз збут" для оплати послуг [PERSON] за період, вказаний позивачем (а.с. 47-48), заборгованість на користь ТОВ "Житомиргаз збут" за спожитий газ відсутня. У повідомленні про сплату рахунку [NUMBER] від 08.07.2020 р. за червень 2020 року по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] переплата на 01.06.2020 року становить 1085,06 грн (а.с. 47), відповідно графи «заборгованість» не вказано; натомість у фінансовому звіті, який позивач додає до позовної заяви сума боргу вказана 3691,12 грн (а.с. 11), що не відповідає вимогам законодавства про інформування споживача. В повідомленні про сплату рахунку [NUMBER] від 08.02.2021 року за січень 2021 року по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] вказано заборгованість на 01.01.2021 р. - 944,39 грн (а.с. 48) і така заборгованість оплачена ще 18.01.2021 року, що підтверджується скріншотом з особистого кабінету клієнта Sense Bank відповідачки (а.с. 50). та і в графі «сплачено у січні» самого ж повідомлення; натомість у фінансовому звіті, який позивач додає до позовної заяви, сума боргу вказана 4771,32 грн (а.с. 11), що також не відповідає вимогам законодавства про інформування споживача. Отже, наведені позивачем у позовній заяві розрахунки заборгованості та нарахування інфляційних втрат та 3% річних, не відповідають дійсності та спростовуються вищенаведеними доказами. [PERSON] з січня 2021 року є споживачем природного газу, постачальником якого є ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», що підтверджується розрахунком за споживання газу від ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» за січень 2021 року (а.с. 49). У розумінні ст. ст. 77 - 80 ЦПК України, надані позивачем до позовної заяви докази, не можуть бути належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами укладання правочину із відповідачем та наявності у останньої будь-якої заборгованості перед позивачем. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову ТОВ «Житомиргаз збут». Щодо стягнення витрат на правничу (правову) допомогу. За правилами ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правничу допомогу. За правилами п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представником відповідача - адвокатом Романюк О. В. надано суду детальний опис наданих послуг згідно договору № 05/23 про надання правничої допомоги від 27.04.2023 року у справі № 278/1195/23 в розмірі 4026,00 грн та копії: ордеру на надання правничої допомоги (правової) допомоги (а.с. 55); посвідчення адвоката (а.с. 57); свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 56); договору № 05/23 про надання правової (правничої) допомоги від 27.04.2023 року (а.с. 51-53); додаткової угоди № 01 про надання правової (правничої) допомоги № 05/23 від 27.04.2023 року (а.с. 54); акту про надання правової (правничої) допомоги № 01 від 02.05.2023 року (а.с. 58); платіжну інструкцію про оплату послуг адвоката на загальну суму 4026,00 грн (а.с. 61). Частинами 4, 5 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи категорію і складність даної справи, обсяг робіт, виконаних адвокатом; з огляду на те, що у задоволенні позову відмовлено, стороною відповідача понесено судові витрати на оплату професійної правничої допомоги, що підтверджено належними доказами; суд вважає, що вимога відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню і стягує з позивача ТОВ «Житомиргаз збут» на користь відповідача 4026,00 грн понесених нею витрат на оплату професійної правничої допомоги. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved