Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

06 квітня 2023 року позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.\~Одеса) про припинення обтяження. В позовній заяві позивач посилається на те, що [PERSON] , [INFO] є власником 1/3 квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] Позивач вказує, що у березні 2023 року звернувся до управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради для проведення реєстрації права власності речових прав на нерухоме майно, яке належить йому на праві приватної власності. При проведенні реєстраційний дій з`ясувалось, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є відомості про накладення обтяжень на квартиру, що належить позивачу на праві приватної власності. Для з`ясування причин накладення зазначених обтяжень позивач звернувся з заявою від 09.03.2023 року до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на яке отримав відповідь від 13.03.2023 року № 11679, в якій повідомлялось, що згідно даних Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявні обтяження відповідно до постанови АН №340442 від 07.04.2005 Другого ВДВС Приморського РУЮ у м. Одесі на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та обтяження відповідно до постанови АА № 173872 від 07.04.2005 Другого ВДВС Приморського РУЮ м. Одеси на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , однак встановити за якими виконавчими провадженнями накладено арешт не надається можливим, у зв`язку\~з тим, що виконавчі провадження знищені за строком зберігання Таким чином, внаслідок того, що зазначені обтяження до цього часу не припинені, на теперішній час склалась така ситуація, що позивач, як власник нерухомого майна, позбавлений можливості зареєструвати свої право власності на зазначене нерухоме майно, володіти та розпоряджатися ним на свій власний розсуд. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2023 року провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду. У судове засідання призначене на 07 червня 2023 року сторони не з`явились, про дату та час судового засідання сповіщенні належним чином. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18. Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Суд, у зв`язку з неявкою сторін та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про можливість розглянути справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є власником 1/3 квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2008 року по справі №2-3692/08 про визнання договору міни дійсним та визнання права власності та додатковим рішенням Приморського іонного суду міста Одеси від 03 квітня 2008 року по справі № 2-3692/08. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 19902976 встановлено, що [PERSON] , [INFO] є власником 1/3 квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно Листа від 13.03.2023 року № 11679, Другий Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі в якій повідомлялось, що згідно даних Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявні обтяження відповідно до постанови АН №340442 від 07.04.2005 Другого ВДВС Приморського РУЮ у м. Одесі на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та обтяження відповідно до постанови АА № 173872 від 07.04.2005 Другого ВДВС Приморського РУЮ м. Одеси на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , однак встановити за якими виконавчими провадженнями накладено арешт не надається можливим, у зв`язку\~з тим, що виконавчі провадження знищені за строком зберігання Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно приписів 4.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до висновку Верховного суду України викладеного у справі №6-26цс 13 від 15 травня 2013 року вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" (2016 року) у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Позивач має намір реалізувати свої права, проте через наявність арешту позбавлений такої можливості у зв`язку з накладенням арешту на майно. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Також суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у Постанові КЦС ВС від 12.10.2022 № 203/3435/21 (61-5467св22), про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Виходячи з вищевикладеного та враховуючи мету звернення до суду як спадкування на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується спадкові права позивача, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. За наведених обставин, суд доходить висновку, що позов є законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved