Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Амако Україна», в особі генерального директора Бородія Д.В. звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та штрафних санкцій. В обґрунтування позову позивач зазначив, що між ТОВ «Амако Україна» та фізичною особою [PERSON] була досягнута усна домовленість та укладений усний договір, згідно з умовами якого позивач зобов`язувався протягом дії даного договору поставляти відповідачу запасні частини та супутні товари для техніки, а відповідач зобов`язувався приймати товар та оплачувати його за встановленими в видаткових накладних цінами. На момент подачі даного позову, не оплаченим залишається товар, поставлений позивачем відповідачу, на загальну суму 249375,51 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 249375,51 грн., суму 3% річних у розмірі 25702,76 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 58741,32 грн., суму судового збору у розмірі 5007,29 грн. та судові витрати. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.12.2021 року, відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» до [PERSON] , про стягнення заборгованості та штрафних санкцій, до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за відсутності сторони позивача. Зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. Надав до суду заяву про перенесення судового засідання на іншу дату. Разом з цим, суд не бере до уваги подане відповідачем клопотання, оскільки систематичне відкладення розгляду справи призводить до порушення розумного строку розгляду справи. Крім того, справа неодноразово переносилась у зв`язку з відсутністю відповідача, а останній навіть не подав до суду письмовий відзив на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлено, що між ТОВ «Амако Україна» та фізичною особою [PERSON] була досягнута усна домовленість та укладений усний договір, згідно з умовами якого позивач зобов`язувався протягом дії даного договору поставляти відповідачу запасні частини та супутні товари для техніки, а відповідач зобов`язувався приймати товар та оплачувати його за встановленими в видаткових накладних цінами. Позивач свої зобов`язання за усним договором виконав в повному обсязі, а саме поставив відповідний товар, в свою чергу відповідачем залишилось неоплаченим товар на загальну суму 249375,51 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «Амако Україна» № 002961/01 від 11.11.2021, видатковими накладними № К-025310/002961 від 01.02.2018 на суму 64703,14 грн., № К-025311/002961 від 01.02.2018 на суму 12069,12 грн.,№ К-025312/002961 від 01.02.2018 на суму 180030,72 грн., № К-025689/002961 від 07.02.2018 на суму 4726,02 грн., № К-025784/002961 від 08.02.20158 на суму 26108,93 грн., № К-025955/002961 від 12.02.2018 на суму 16103,90 грн.,№ К-026828/002961 від 22.02.2018 на суму 16672,68 грн., № К-026834/002961 від 22.02.2018 на суму 9513,36 грн., № К-027287/002961 від 28.02.2018 на суму 1259,62 грн., № К-028942/002961 від 29.05.2018 на суму 17746,01 грн. Як вбачається з матеріалів справи поставлений позивачем відповідачу товар було частково повернуто. Вартість повернутого товару складає 99557,99 грн., що підтверджується накладними № К-000000745/002961 від 23.08.2018 на суму 4238,06 грн., № К-000000746/002961 від 23.08.2018 на суму 20866,37 грн., № К-000000835/002961 від 11.09.2018 на суму 50006,23 грн., № К-000000260/002961 від 26.05.2020 на суму 18342,29 грн., № К-000000261/002961 від 26.05.2020 на суму 1379,02 грн., № К-000000262/002961 від 26.05.2020 на суму 4726,02 грн. Таким чином, загальна суму основного боргу становить 348933,50 грн. - 99557,99 грн. = 249375,51 грн. Позивач неодноразово звертався з вимогою до відповідача оплатити заборгованість. В результаті перемови між позивачем та відповідачем погоджено розстрочку, внаслідок чого підписано договір № 29 від 30.03.2020 про встановлення порядку погашення заборгованості. Згідно п. 1 договору № 29 від 30.03.2020 відповідач виявив бажання повністю виконати перед позивачем грошові зобов`язання, що виникли у зв`язку з поставкою товару за вищевказаними накладними. Сторони підтвердили загальний розмір заборгованості на дату підписання договору, з урахуванням повернутих відповідачем запчастин - 249375,51 грн., що підтверджується п. 2 договору № 29 від 30.03.2020. Відповідно до п. 3 договору № 29 від 30.03.2020 відповідач зобов`язався сплатити грошові кошти на загальну суму 249375,51 грн. рівними платежами в період з 30.07.2020 по 31.07.2021. Проте, коштів на виконання своїх зобов`язань з оплати поставленого товару та на виконання договору № 29 від 30.03.2020 відповідач так і не сплатив, що не спростовано відповідачем. Вказана суму заборгованості підтверджується також підписаними сторонами Актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2018 по 09.07.2020. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно з ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплатити неустойку. Позивачем надано розрахунок 3% річних та інфляційної складової боргу, який містяться в матеріалах справи, з яким погоджується суд та який при цьому не оспорений відповідачем, з якого вбачається, що 3% річних становлять 25702,76 грн., інфляційні втрати становлять 58741,32 грн. Положеннями частини 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Частиною 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 5 ст. 137 ЦПК України). Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З матеріалів справи вбачається, що 23.12.2020 ТОВ «Амако Україна» уповноважило юрисконсульта ТОВ «Амако Україна» Дацко В.А. представляти інтереси товариства в усіх судах України. При цьому, жодних належних та допустимих доказів щодо зазначеного в позовній заяві орієнтовного розрахунку витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн. позивачем до суду не надано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» до [PERSON] , про стягнення заборгованості та штрафних санкцій. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 5007,29 грн.

Outcome: partial