Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

26.05.2023 представник позивача звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.02.2022. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] помер батько позивача, [PERSON] , про що виконавчим комітетом Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області 18.02.2022 зроблено запис у книзі реєстрів актів про смерть №55 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 18.02.2022. Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області 18.02.2022 за №340, позивач проживав разом із батьком до дня смерті останнього за адресою: [ADDRESS] . При житті батько позивача заповіту не склав. 15.04.2022 позивач звернувся в Старосамбірську державну нотаріальну контору Львівської області із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріус відмовила у видачі свідоцтва, оскільки батько [PERSON] , який помер [INFO] , являвся членом колгоспного двору житлового будинку [ADDRESS] . Станом на 01.07.1990 членами колгоспного двору були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У зв`язку з наведеним, з метою захисту спадкових прав позивача, його представник звернулася до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2023 справа передана для розгляду судді Клімченку М.І. Ухвалою судді від 31.05.2023 відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження. В підготовче судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялися, представник надала через канцелярію суду заяву, відповідно до якої просила справу розглянути за її відсутністю та відсутністю позивача, позов підтримала. Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, проте від представника відповідача на адресу суду надійшла заява, в якій останній просить справу розглядати у їх відсутності, проти позову не заперечує. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Згідно частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог статей 200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача, [PERSON] , про що виконавчим комітетом Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області 18.02.2022 зроблено запис у книзі реєстрів актів про смерть №55 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 18.02.2022. На випадок своєї смерті заповіту не складав. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] . На випадок своєї смерті заповіту не складала. Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області 18.02.2022 за №340, позивач [PERSON] проживав разом із батьком [PERSON] до дня смерті останнього за адресою: [ADDRESS] , вели разом спільне господарство та здійснив поховання батька за власний рахунок. 15.04.2022 позивач звернувся в Старосамбірську державну нотаріальну контору Львівської області із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріус відмовила у видачі свідоцтва, оскільки батько [PERSON] , який помер [INFO] , являвся членом колгоспного двору житлового будинку [ADDRESS] . Станом на 01.07.1990 членами колгоспного двору були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно довідки Самбірського міжміського бюро технічної інвентаризації №427 від 13.03.2023 відомо, що згідно записів у реєстрових книгах та матеріалах інвентаризаційних справ Самбірського міжміського бюро технічної інвентаризації будинок [ADDRESS] , зареєстровано на праві особистої власності в цілому за [PERSON] головою колгоспного двору на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконкому Старосамбірської районної ради від 20.04.1989 за №86. Технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами станом на 31 березня 2023 року встановлений факт існування житлового будинку [ADDRESS] , інвентаризаційна вартість будинку, господарських будівель та споруд 315912, 00 грн. Згідно виписки виконавчого комітету Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області 24.05.2023 №215 з погосподарської книги №8 за 2021-2025 роки відомо, що житловому будинку [ADDRESS] присвоєно номер об`єкта погосподарського обліку 02-0384-1. Головою домоволодіння є [PERSON] . Членами домогосподарства, місце проживання яких зареєстровано у домоволодінні є [PERSON] (дружина голови), [PERSON] (дочка), [PERSON] (внучка). Будинок побудований у 1939 році. Загальна площа будинку 79,9 кв.м., житлова площа будинку 41,1 кв.м., кількість кімнат 3, матеріал дерево, покриття шифер, оц. бляха. У користуванні перебуває земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею - 0,25 га. Спадкоємців до обов`язкової частки у спадщині, відповідно до наданих матеріалів спадкової справи, судом не встановлено. Таким чином, через відсутність належних правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв`язку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно статті 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Так, відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина 1 статті 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (пункт 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України\~положення зазначеного\~Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності діючим ЦК України, положення цього\~Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, які виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки згадані вище правовідносини виникли до набрання чинності діючим ЦК України, то суд при розгляді даного спору у вказаній частині керується положеннями ЦК Української РСР 1963 року та діючими на той час законодавчими актами. Так, у відповідності до положень частини 2 статті 9 Закону СРСР «Про власність в СРСР», який набрав чинності з 01.07.1990, майно селянського господарства належить його членам на праві загальної спільної власності, якщо інше не передбачено законодавчими актами союзної і автономної республіки. Пунктом 4 Постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.1991 № 885-12 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» (що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що правила, які містяться у Законі Української РСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність в СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР, тобто з 01.07.1990. Як роз`яснюється у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення у дію цього Закону (тобто з 15.04.1991). Таким чином, до правовідносин, які виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.01.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Так, відповідно до статей 120, 121 ЦК Української РСР 1963 року у редакції, яка була чинною до 1991 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою усіх членів двору. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю, тощо. Відповідно до статей 120-127 ЦК Української РСР 1963 року у редакції, яка була чинною до 1991 року, колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб-членів колгоспу, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства та задоволення сімейних потреб. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку у його майні. Такими, що втратили це право згідно положень\~статті 126 ЦК Української РСР 1963 року у редакції, яка булла чинною до 1991 року, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (у цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних у відповідності до положень статті 123 ЦК Української РСР. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до пункту 20 «Вказівок по веденню погосподарського обліку у сільських радах народних депутатів», затверджених постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990 за № 69, у графі «суспільна група господарства» записується станом на 01 січня відповідного року одна із наступних суспільних груп: господарство колгоспника; господарство робітника; господарство службовця; господарство інших категорій населення. Суспільна група господарства встановлювалася у залежності від роду занять голови господарства. Згідно з вимогами статті 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки голови (члена) колгоспного двору у майні двору застосовуються з 01.07.1990. У разі смерті голови (члена) колгоспного двору спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті голови та кожного з його колишніх членів. Таким чином, спадщина після смерті колишнього голови колгоспного двору\~ [PERSON] на його частку в майні колгоспного двору відкрилася після його смерті, тобто [INFO] , а спадщина члена колгоспного двору [PERSON] відкрилася після її смерті тобто [INFO] . Відповідно, спадкування проходить за правилами, визначеними діючим ЦК України. Таким чином, з огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що після смерті спадкодавця [PERSON] належне останньому право власності на житловий будинок, перейшло за загальними правилами спадкування до [PERSON] (позивача у справі). Однак, оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на дане нерухоме майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Отже, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved