Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

24.02.2023 року представник позивачки [PERSON] - адвокат Костенко О.М. звернувся до суду із зазначеним вище позовом, в якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , збільшити розмір аліментів на дітей, які стягуються з відповідача, до частини всіх видів його заробітку (доходу), стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачка та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, від цих стосунків у них народилися діти, дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Відповідач зловживає алкогольними напоями, покинув дітей та з ними не проживає, не цікавиться їхнім життям та здоров`ям, участі у вихованні не приймає. Діти проживають з позивачкою. Позивачка 02 травня 2022 року уклала шлюб з [PERSON] , між останнім та дітьми склались доброзичливі стосунки. Відповідач без поважних причин самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Діти знаходяться на утриманні позивачки, яка забезпечує дітей всім необхідним, проте її коштів не вистачає на належне забезпечення дітей всім необхідним. З відповідача стягуються аліменти на утримання дітей у розмір 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу). Відповідач має заборгованість зі плати аліментів. Матеріальне становище позивачки погіршилось, оскільки вона є вагітною та не працює. Крім того, збільшились витрати на утримання дітей, пов`язані з навчанням та вихованням. В свою чергу, матеріальне становище відповідача покращилось, оскільки його заробітна плата підвищилась. Ухвалою суду від 22 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, сторонам роз`яснено їх права щодо подачі заяв по суті. Ухвалою суду від 08 травня 2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Відповідач [PERSON] до суду відзив у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України не подав, хоча судом йому було роз`яснено право на подачу відзиву в ухвалі про відкриття провадження. Згідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Представник позивачки [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав повністю. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник третьої особи Мокронос В.І. направив до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника третьої особи, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, судові повістки повертались до суду із відміткою «адресат відмовився», причини неявки суду не повідомив. Положеннями ст. 280 ЦПК України передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзиву до суду не подав та представник позивачки не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не проводилось. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 15,16 - копії свідоцтв про народження). Неповнолітня [PERSON] навчається у 1-В класі ОЗНЗ Згурівська ЗОШ Згурівської селищної ради (а.с. 17 - довідка). Неповнолітній [PERSON] відвідує заклад дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу «Веселка» Згурівської селищної ради (а.с. 18 - довідка). 02.05.2022 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] (а.с. 14 - копія свідоцтва про шлюб). Позивачка [PERSON] є вагітною та отримує державну допомогу у зв`язку із вагітністю і пологами жінкам, які не застраховані в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с.14 зворот - копія довідки). Діти проживають з позивачкою та її чоловіком [PERSON] в приватному житловому будинку, стан благоустрою прилеглої території задовільний (а.с.20 - акт обстеження). На підставі судового наказу Ічнянського районного суду Чернігівської області № 733/619/21 від 04.08.2021 року з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу). Відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 01.02.2023 року становить 79882,29 грн (а.с.18 - копія довідки, копія розрахунку заборгованості, а.с. 23 - інформація з АСВП). Згідно з рішенням Виконавчого комітету Згурівської селищної ради від 10 квітня 2023 року № 133 затверджено Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] . В обґрунтуванні даного висновку зазначено, що відповідач без поважних причин ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не забезпечує дітей належними умовами утримання та виховання, не цікавить їхнім життям та здоров`ям (а.с. 47- рішення, а.с. 48-49 - висновок). Таким чином, відповідач [PERSON] без поважних причин ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , участі в житті дітей не приймає, ними не цікавиться, все це є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Згідно з ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. В силу положень п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово підкреслював, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Приймаючи рішення про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, суд виходить з того, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідає інтересам неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] . Неповнолітні [PERSON] , [PERSON] проживають в сім`ї своєї матері, позивачки [PERSON] . Позивачкою створені належні умови для навчання та проживання дітей. Відповідач [PERSON] свідомо нехтує виконанням батьківських обов`язків, з дітьми не спілкується, вихованням не займається, не цікавиться їхнім здоров`ям та життям. Все це свідчить про повну байдужість відповідача до долі своїх дітей. Поважні причини невиконання батьківських обов`язків відповідачем судом не встановлені. За даних обставин суд не вбачає іншого шляху забезпечення інтересів дітей, окрім як розірвання їх сімейних зв`язків з батьком. Суд вважає за необхідне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В частині збільшення розміру аліментів, суд не знаходить підстав для задоволення цієї позовної вимоги. Відповідно до положення ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Суд приходить до висновку, що позивачка належними та допустимими доказами не підтвердила погіршення свого майнового стану та покращення майнового стану відповідача відповідно. Зміна сімейного стану позивачки, а саме укладення нею шлюбу та вагітність, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Відтак, у задоволенні позовної вимоги про збільшення розміру аліментів слід відмовити. В частині розподілу судових витрат суд приходить до наступного. Позивачкою сплачено судовий збір за вимогою немайнового характеру про позбавлення батьківських прав у розмірі 1073,60 грн (а.с. 26 - квитанція). На підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] судовий збір за вимогою немайнового характеру про позбавлення батьківських прав у розмірі 1073,60 грн. Враховуючи те, що при подачі позову позивачка звільнена від сплати судового збору за вимогою про збільшення розміру аліментів, в задоволенні цієї вимоги судом відмовлено, судовий збір слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial