Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача\~ [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком. Обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 04 квітня 2020 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. У період шлюбу у них народився [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у нього з відповідачем не склалося, починаючи з січня 2022 року за спільною згодою з відповідачем вирішили, що син буде проживати разом з ним. Квартира, у якій він разом із сином проживають за адресою: [ADDRESS] , є повністю облаштованою як для проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , так і для його виховання та розвитку. Вказана квартира належить на праві власності його матері, [PERSON] , яка не заперечує щодо проживання у вказаній квартирі її сина та онука. Однак, відповідач у справі разом з сином, без його відома та попереднього погодження, забрала сина та проживає з ним за іншою адресою, що суперечить їх усній домовленості щодо проживання сина зі батьком. З огляду на ускладнені між ними міжособисті стосунки, він має достатньо підстав вважати, що проживання сина з відповідачем буде суперечити його інтересам, оскільки своїми діями та поведінкою відповідач може налаштовувати сина проти нього. Таким чином, даний факт порушує права дитини та права [PERSON] на вільний вибір місця проживання. У зв`язку із чим він вимушений просити суд захистити права та інтереси їх малолітнього сина, шляхом відібранням сина - [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав з поверненням сина на виховання [PERSON] як батькові з визначенням його місця проживання зі ним. Ухвалою суду\~від 29\~травня 2023\~року прийнято\~до розгляду\~позовну заяву\~та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідач звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та проти задоволення позовних вимог не заперечує. Надала суду письмові пояснення, з яких вбачається, що з січня 2022 року за спільною згодою син проживав разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Однак, вона, без відома позивача та попереднього погодження з ним, забрала сина та проживає з ним за адресою: [ADDRESS] , що суперечить їх усній домовленості щодо проживання сина зі батьком. Наразі вона не заперечує проти задоволення позивних вимог позивача. Представник Виконавчого комітету\~Довгинцівської районної\~у місті\~Радиу судове засідання не з`явився, своєчасно та належним чином був повідомлений про дату, час та місце слухання справи в порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України, пояснень у справі не надав. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України). Оскільки відповідач визнала пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, суд, враховуючи положення статті 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 04 квітня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Інгулецькому та Металургійному районах у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №128. Після реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 16). Сторони є батьками малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 17). Як зазначено позивачем, та не спростовано відповідачем, стосунки між сторонами припинено з січня 2022 року у зв`язку з різними поглядами на життя та взаємні права та обов`язки подружжя. Сторони спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Судом встановлено, а сторонами визнаний той факт, що після припинення стосунків між ними, за спільною досягнутою згодою, їх спільній малолітній син, [PERSON] , [INFO] , залишився проживати з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18 акт). Відповідач [PERSON] проживає окремо, за іншою адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Малолітній [PERSON] , [INFO] , перебував на утриманні батька, який займався його вихованням та розвитком, що не спростовано відповідачем. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що наявність на даний момент спору про визначення місця проживання дитини обумовлена порушенням відповідачем попередньо досягнутої між ними домовленості щодо визначення місця проживання сина з батьком. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як визначено статтями 141, 153 СК України, яка кореспондує зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з статтею 157 СК України, частинами 1, 2 статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. У розумінні положень частини 1 статті 160, статті 161 СК України, місце проживання дитини у віці до 10 років визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Так, судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . До того ж відповідач визнала позовні вимоги в цій частині. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Згідно з частиною 1 статті 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Указана норма права встановлює правові наслідки протиправної зміни місця проживання малолітньої дитини одним із батьків (з яким вона не проживає) або третьою особою. Положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким в силу закону чи на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання. Відібрання дитини у контексті статті 162 СК України - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, у зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати, однак з урахуванням права кожного з батьків та добросовісної поведінки батьків задля дотримання прав дитини та кожного з них. Правова позиція з цього приводу висловлена Верховним Судом в постанові від 15 лютого 2022 року у справі №548/228/19-ц (провадження № 61-20854св21). Судом встановлено та сторонами визнано, що відповідач [PERSON] порушила попередньо досягнуту з позивачем [PERSON] домовленість про визначення місця проживання їхнього малолітнього сина з ним та самовільно, без попереднього погодження з ним, змінила місце проживання дитини, за своїм місцем проживання. Таким чином, частиною 1 статті 162 СК України, якою передбачено відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання, покликані захистити права того з батьків, з ким визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків, хто самоправно змінив її місце проживання, може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки малолітня дитина проживала з позивачем, поки відповідач самовільно не змінила її місце проживання. Отже, позов у частині відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав та повернення батькові також підлягає задоволенню. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved