Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

04.10.2022 року з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів на його утримання у розмірі частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати звернення до суду та до досягнення сином повноліття тобто до [INFO] , до суду звернулась [PERSON] . Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О.. Ухвалою суду від 02.11.2022 року відкрито провадження по цивільної справі за правилами загального позовного провадження. 05.12.2023 року позивач уточнила позовні вимоги, та просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . В матеріалах справи міститься заява позивача [PERSON] про можливість розгляду справи за її відсутністю, в якій позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] . Батьківских прав відносно їх спільного сина підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, відповідно до вимог чинного законодавства, шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб- сайті Київського районного суду м.Одеси. В матеріалах справи міститься заява заінтересованої особи Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради як органу опіки та піклування щодо можливості розгляду справи за їх відсутності, при постанволенні рішення просять суд врахувати інтереси дитини та висновок органу опіки від 13.04.2023 року №01-05-3/141вх. Відповідно до вимог ст. 211 ч. 3 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували, проживали однією сім`єю з 2011 по 2018 рік. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане відділом по місту Іваново та Іванівського району комітету Іванівської області РАГС 03.10.2012 року. Після зупинення фактичних шлюбних відносин сторони проживають окремо. Малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Згідно з довідкою №377447 [PERSON] 20.09.12 року зареєстровано громадянином України Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05.01.2021 року виданого Суворовським районним у місті Одесі ВДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , після реєстрації якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території м.Одеси малолітній [PERSON] не зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території м.Одеси [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою; [ADDRESS] , але фактично проживає за адресою: [ADDRESS] з 20.08.2004. Дитина постійно проживає з матір`ю, знаходиться повністю на її повному утриманні. Батько дитини, [PERSON] , не бере участі у вихованні та утриманні дитини, ухиляється від виконання своїх батьківсьских обов`язків. Відповідно до довідки Одеської загальноосвітньої школи № 73 І-ІІІ ступенів від 13.03.2023 № 78 малолітній [PERSON] , [INFO] навчається в 4-Б класі вказаного закладу. Згідно із характеристикою, наданою Одеською загальноосвітньою школою № 73 І-ПІ ступенів малолітній [PERSON] , [INFO] , навчається в даному закладі з 2 класу. Зарекомендував себе як старанний, дисциплінований учень, завжди має охайний вигляд. Хлопчик забезпечений усім необхідним шкільним приладдям та речами, які необхідні для навчання. Успіхів в навчанні досяг завдяки допомоги та підтримки матері. [PERSON] прагне того, щоб дитина була всебічно розвинена. [PERSON] виховує сина без батька, багато уваги приділяє вихованню сина, постійно відвідує батьківські збори, цікавиться шкільним життям сина, допомагає йому у навчанні. В свою чергу, біологічного батька дитини керівництво навчальниого закладу не бачило, з вчителями він не спілкувався, батьківські збори не відвідував. 15.02.2023 спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради обстежено умови проживання родини [PERSON] , складено відповідний акт та з`ясовано, що матір`ю створені необхідні умови для проживання дитини, в квартирі чисто, прибрано. Квартира складається з 2 кімнат. У хлопчика є окрема кімната, облаштована усім необхідним, є меблі, ноутбук, телевізор, місце для сну, занять. Малолітній [PERSON] , [INFO] надав органу опіки та піклування Сувровської районної адміністрації Одеської імської ради письмові пояснення, в яких зазначив, що проживає з мамою, та [PERSON] , якого називає батьком і сестрою. В нього є власна кімната. Дуже любить свою родину. Про біологічного батька не згадує. Малолітній [PERSON] був опитаний судом у присутності вчителя початкових класів Одеського ліцею №73 Одеської міської ради [PERSON] , який на запитання суду пояснив, що з його рідним батьком не спілкується, останній раз бачив його більше 5 років назад, батьком вважає маминого чоловіка - [PERSON] . Таким чином, наведені факти свідчать про свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками щодо виховання і утримання малолітнього його батьком [PERSON] , оскільки він не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання дітей, порушує права дитини щодо вирішення соціально-побутових питань. Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування надав висновок від 13.04.23 року за № 01-05-3/141вх , яким вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] [INFO] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно ст.164 ч.1 п.2 Сімейного Кодексу України батько або мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання обов`язків щодо виховання, утримання та розвитку дитини. Вирішуючи спір виходить з наступного. Одним з головних принципів сімейного права є паритетність у побудові сімейних відносин. Цей принцип навіть знайшов своє відображення в Основному Законі України - Конституції, у статті 51 якої зазначено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до положення ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України містить роз`яснення з приводу того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч.1 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. "Про права дитини" (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України). Виходячи із змісту ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним із батьків, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченні інтересів дитини. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З матеріалів наданих суду, вбачається, що відповідач ухиляється від участі у вихованні дитини та її повноцінному утриманні, з відповідними заявами про встановлення порядку участі у вихованні сина не звертався, враховуючи зазначені обставини суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог, щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно сина [PERSON] , [INFO] . Матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов`язками відносно дитини. Враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання обов`язків щодо виховання, утримання та розвитку своєї дитини, суд дійшов висновку, що вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню, а тому на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, що складаються із судового збору в сумі 992,40 гривень.

Outcome: approved