Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

У квітні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання неукладеним договорів позики у формі розписки від 22.08.2019 року, складених між ними. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що 30.09.2016 року [PERSON] , який є її чоловіком, [PERSON] разом з нею створили обслуговуючий кооператив "садівниче Товариство "Ладний". У 2019 році до ОК "Ладний" звернувся [PERSON] з проханням про приєднання будинку до електромереж. 22.08.2019 року вона та [PERSON] домовились про зустріч з [PERSON] у їх помешканні та сторони дійшли згоди, що вона напише розписку про отримані грошові кошти, а [PERSON] одразу передасть грошові кошти, вона написала розписку і передала її [PERSON] і в останню мить відповідач згадав, що грошові кошти він забув вдома, пішов до свого будинку, зачинив двері свого помешкання і не повернувся, грошових коштів не передав, але договір позики у формі розписки забрав з собою, у зв`язку з чим вважає, що договір позики у формі розписки є неукладеним. У зв`язку з чи позивач звернувся з позовною заяву та просить її задовольнити. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 18.04.2022 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 21-22). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.05.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 25). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.11.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с. 61-62). 13.06.2022 року до суду надійшов від відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у позові з таких підстав. Розписка від 22.08.2019 року посвідчує передання позичальникові позикодавцем визначеної грошової суми. Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 28.04.2021 року, яке набрало законної сили, встановлено обставини укладання [PERSON] і [PERSON] договору позики від 22.08.2019 року та отримання нею коштів від нього і саме ця обставина є предметом доказування у цій справі тому і не підлягає доказуванню. 13.06.2023 року на електронну адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшли додаткові пояснення по справі. [PERSON] зазначає, що вона передчасно надала розписку [PERSON] , а саме до моменту передачі грошових коштів, він жодних грошових коштів не передав, але розписку забрав з собою, що свідчить про те, що він навмисно ввів [PERSON] в оману, а тому розписка не може бути чинною. У розписці відсутні данні [PERSON] , що унеможливлює ідентифікувати особу, відсутнє зазначення місця виконання розписки, відсутнє місце повернення грошових коштів за розпискою, а тому виконання зобов`язань неможливе. Представник позивач в судове засідання позов підтримав у повному обсязі, вказав, що договір не укладено, оскільки позивач заперечує факт передачі грошових коштів. Відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та стверджує, що наявна розписка в якій підписалась позивач, її чоловік [PERSON] та грошові кошти були передані для внесення на рахунок за підключення електропостачання. Суд, оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, заслухавши думку представника позивача, відповідача, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 30.09.2016 року створено ОК "Садівниче товариство "Ладний" засновниками якого є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 14). 22.08.2019 року згідно розписки [PERSON] отримала у [PERSON] грошові кошти в розмірі 150 000,00 грн на розрахунковий рахунок ОК "Садівниче товариство "Ладний" і зобов`язалась до 01.09.2019 року внести на розрахунковий рахунок ОК "Садівниче товариство "Ладний", в випадку невнесення на розрахунковий рахунок зобов`язується повернути в повну суму до 01.10.2019 року (а.с. 82). 25.08.2019 року складено акт про нездійснену угоду, підписану [PERSON] і [PERSON] про те, що 22.08.2019 року не надано коштів у розмірі 150 000,00 грн (а.с. 16). Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 28.04.2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 08.02.2022 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] боргу на договором позики у розмірі 150 000,00 грн (а.с. 55-59). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, якими підтверджується як укладення договору, його умови, а також засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Згідно зі ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Отже, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови, договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей. Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд в справах цієї категорії. При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним. У разі встановлення отримання позичальником меншої кількості грошей або речей, ніж вказано в договорі, вважається, що договір був укладений на фактично одержану ним кількість грошей або речей. Законодавством визначено, що момент переходу права власності на предмет позики залежить від того, що саме передається позичальникові за договором. Право власності на готівкові грошові кошти виникає у позичальника в момент фактичної передачі йому таких коштів позикодавцем. Відповідно до статті 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Як було вказано, при встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним. Проте, означене положення має місце лише у тому випадку, якщо договір був підписаний між сторонами, але не відбулася фактична передача грошей. Згідно позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення без задоволення позовних вимог, під час розгляду справи [PERSON] не доведено обставин, на які вона посилається у позові, зокрема, не доведено належними і допустимими доказами відсутності факту передачі їй особисто коштів за розпискою від 22.08.2019 року. Зважаючи на викладене, суд визнає безпідставними доводи позивача та відмовляє у задоволенні позову з підстав необґрунтованості та недоведеності вимог. Що стосується витрат на правничу допомогу, то сторони мають право подати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, про що ними було заявлено під час розгляду справи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed