Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-22 00:00:00

Адвокат Тивоненко Д.Р. в інтересах [PERSON] в грудні 2022 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» на його користь безпідставно отримані грошові кошти в сумі 9906,10 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10.07.2020 року Виконавцем відкрито провадження № 62543829 з примусового виконання Виконавчого напису № 479, виданого 31.03.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з [PERSON] (далі позивач) на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» (далі відповідач) 67 907,47 грн. Згідно з Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2022 року у справі № 334/923/22 (далі Рішення) Виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з тим, що його видано на виконання Кредитного договору, вимоги щодо нотаріального посвідчення якого недотримані, а відтак, і видача (здійснення) Виконавчого напису була протиправною. Зазначене Рішення набрало законної сили 19.05.2022 року. У зв`язку з визнанням Виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, зазначене виконавче провадження було закінчене згідно з Постановою від 02.10.2022 року. На момент закриття виконавчого провадження з позивача вже було стягнуто і перераховано відповідачу 9 906,10 грн, факт чого підтверджено Виконавцем у Листі №5365 від 09.10.2022 року. Оскільки вказана сума коштів була стягнута з позивача на підставі виконавчого документу (Виконавчого напису), виданого всупереч вимог законодавства, факт чого встановлений судом, то кошти отримані відповідачем без належних на те правових підстав і підлягають поверненню позивачу. З метою позасудового врегулювання спору відповідачу було надіслано Лист-вимогу (вих. № 07/11 від 07.11.2022 року) про повернення вказаних коштів, про відмову в задоволені якої відповідач відмовив у Відповіді від 14.11.2022 року. У зв`язку з цим позивач вимушений звернутись за захистом своїх прав до суду. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 грудня 2022 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін . 11.01.2023 року представник Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» Заставна О.В. надав відзив на позов , в якому в задоволенні позову просив відмовити. Відзив обґрунтований тим , що між позивачем та відповідачем існують договірні правовідносини і позивачем у справі не доведено відсутності заборгованості за кредитним договором, а отже стягнення з [PERSON] коштів в рахунок наявної за кредитним договором заборгованості, не можна вважати безпідставно набутим відповідачем майном. Крім того, у наданому відзиві представник відповідача вважав , що відповідачем не надано належних доказів на понесення ним витрат на правову допомогу, зазначені витрати є завищеними, а частина з них , зокрема, підготовка та подача позову до канцелярії суду , не можуть бути віднесені до жодного з видів правової допомоги. 29.12.2022 року відповідачем АТ «ІДЕЯ БАНК» засобами поштового зв`язку була подана зустрічна позовна заява про стягнення боргу за кредитним договором. В зустрічній позовній заяві АТ «ІДЕЯ БАНК» просило стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» заборгованість за кредитним договором в сумі 56\~101,37 гривень та 9906,10 гривень, а всього 66007,47 гривень. Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що 23.05.2017 року між Банком та гр. [PERSON] було укладено кредитний договір №Z62.210.73737. Згідно Кредитного договору Позичальник отримав кредит в розмірі 50000,00 грн., зі сплатою 15.0000 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Банк повністю виконав свої зобов`язання згідно Кредитного договору. Станом на дату подання цієї заяви Позичальник не повернув отриманий кредит в встановлений договором термін, не сплатив процентні платежі, та інші платежі за Кредитним договором, та намагається стягнути з АТ «Ідея Банк» кошти, які надійшли в погашення заборгованості за Кредитним договором, у зв`язку з чим АТ «Ідея Банк» змушене звернутися до суду з цим зустрічним позовом. Ухвалою суду від 17 січня 2023 року прийнято до провадження зустрічну позовну заяву Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, об`єднано в одне провадження справу за позовом адвоката Тивоненка Данила Руслановича в інтересах [PERSON] до \~\~ Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів) та зустрічним позовом Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження.. Ухвалою суду від 10 квітня 2023 року закрите підготовче\~ провадження та призначено\~ справу до судового розгляду по суті з\~ викликом учасників справи. У вступному слові представник позивача- відповідача позов підтримав, зустрічний позов визнав частково , заперечував в частині стягнення з [PERSON] плати за обслуговування кредиту, пославшись на некчемність відповідних положень договору в цій частині . Представник відповідача- позивача Заставна О.В. у вступному слові позов не визнала з підстав, викладених у відзиві , зустрічний позов підтримала , надавши пояснення аналогічні викладеним в зустрічній позовній заяві. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Встановлено, що 23 травня 2017 року між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір №Z62.210.73737, згідно якого Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби у сумі 50 000,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позичальник зобов`язувався повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами Кредитного договору. Станом на 24.02.2020 року у позивача утворилась заборгованість у розмірі 66007,47 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за договором №Z62.210.73737. 31.03.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем було вчинено виконавчий напис № 479 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» невиплачені в строк грошові кошти на підставі кредитного договору № Z62.210.73737 від 23.05.2017 року, укладеного між акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] , строк платежу за яким настав 23.06.2019, задоволено вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк», стягнуто з [PERSON] за період з 24.07.2019 року по 24.02.2020 року включно в розмірі: 34 889,24 грн. - строковий основний борг, 6 447,34. - прострочений основний борг, 4 669,34 грн. - прострочені проценти, 542,12 грн. - строкові проценти, 1398,25 грн. - строкова плата за обслуговування кредиту, 14 807,50 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту, 3 253,13 - пеня, 1900,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 67 907, 47 гривень (а.с. 22). Приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Хохловим К.К. - 10.07.2020 відкрито виконавче провадження № 62543829 про стягнення коштів з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» в розмірі 66 007,47 грн. на підставі виконавчого напису № 479, виданого 31.03.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2022 року у справі 334/923/22 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича від 31.03.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 479, щодо стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» заборгованості у розмірі 67 907, 47 грн. за кредитним договором № Z62.210.73737. Згідно листа Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова К.К. від 09.10.2022 № 5365 , у виконавчому провадженні № 62543829 з [PERSON] стягнуто та перераховано як сплата заборгованості 9906,10 гривень. Сума боргу [PERSON] за Кредитним договором станом на 23.12.2022 , яка виникла 24.02.2020 складає 56\~101,37 грн, та складається з наступного: прострочений борг- 38\~407,19 грн.; прострочені проценти- 1 518,28 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту- 12 922,77 грн., пеня-3253,13 грн. Вказана сума боргу оспорювалася представником [PERSON] адвокатом Тивоненко Д.Р. лише в частині нарахування простроченої плати за обслуговування кредиту в сумі 12 922,77 грн., в іншій частині представник [PERSON] суму боргу визнав. З матеріалів первісної позовної заяви вбачається, що в позовній заяві [PERSON] було заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача АТ «Ідея Банк» безпідставно набутих грошових коштів в сумі 9906,10 гривень . За правилами ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~ Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз\~статті 1212 ЦК України\~дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Оскільки у розглядуваній справі виконавчий напис, вчинений 31.03.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М.,зареєстрований в реєстрі за № 479, за яким стягнуто 67 907, 47 грн. за кредитним договором № Z62.210.73737, визнано таким, що не підлягає виконанню, правова підстава для примусового стягнення спірних грошових коштів вважається такою, що відпала. За таких обставин, суд дійшов правильного висновку, що відповідно до приписів\~статті 1212 ЦК України\~відповідач зобов`язаний повернути позивачу отримані грошові кошти в сумі 9906,10 гривень, а тому позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. Доводи відповідача про те, що спірні грошові кошти набуті на належній підставі, а саме за кредитним договором, висновків суду не спростовують, оскільки кошти не були сплачені [PERSON] добровільно, а їх стягнення відбувалось примусово на підставі виконавчого напису, визнаного в подальшому таким, що не підлягає виконанню. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 623/363/20. Вирішуючи зустрічну позовну заяву АТ «Ідея Банк», суд приходить до наступних висновків. Відповідно до\~статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Судом встановлено, що сума боргу [PERSON] за Кредитним договором станом на 23.12.2022 , яка виникла 24.02.2020 складає 56\~101,37 грн, та складається з наступного: прострочений борг- 38\~407,19 грн.; прострочені проценти- 1 518,28 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту- 12 922,77 грн., пеня-3253,13 грн. При цьому, зазначена сума розрахована виходячи з того, що з [PERSON] було стягнуто на підставі виконавчого напису нотаріуса 9906,10 гривень, і вказані грошові кошти зазначеним судовим рішенням стягнуті з АТ «Ідея Банк» як безпідставно набуті. Вирішуючи обґрунтованість заявленої Банком вимоги щодо стягнення з [PERSON] простроченої плати за обслуговування кредиту- 12 922,77 грн., яка оспорюється представником [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до положень частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами першою, третьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша стаття 229 ЦК України). Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (частина друга статті 8\~Закону України «Про споживче кредитування»). Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Постановою Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49 затверджені Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила), які розроблено відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність» «Про національний банк України», «Про споживче кредитування», встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача. Згідно з пунктом 8 Правил банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Банк зазначає реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту за рядком «Усього» у колонках 9 і 10 (відповідно)\~форми, наведеної в додатку 2 до цих Правил. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. У вказаній справі суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] простроченої суми за обслуговування кредиту, оскільки [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доведення факту ненадання відповідачем інформації про умови кредитування при укладенні спірного договору, при цьому судом встановлено, що позичальник ознайомився 23 травня 2017 року з інформацією про умови кредитування , що підтверджено довідкою повідомленням , був обізнаний як до, так і на час підписання кредитного договору про те, що умовами договору передбачено плата за обслуговування кредитної заборгованості (п.1.4 договору) . Суд зазначає, що кредитор надав повну та достовірну інформацію про умови кредитування та реальну ціну фінансової послуги, які [PERSON] мав би розуміти, підписуючи кредитний договір. Отже, матеріали справи та встановлені судом обставини не дають підстав вважати, що дії позивача за зустрічним позовом АТ «Ідея Банк» при укладанні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню позивача та вимогам закону. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Проаналізувавши підстави звернення до суду, норми законодавства України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, положення оспорюваного відповідачем за зустрічним позовом договору, суд дійшов висновку, що стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка діяла до набрання чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(набрав чинності 10 червня 2017 року), на яку посилався у вступному слові представник [PERSON] , як на підставу заперечень, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки на момент укладення спірного договору діяла інша правова норма, яка підлягає застосуванню. Тобто вказані посилання представника відповідача є необґрунтованими і фактично зводяться до помилкового тлумачення правових норм, які регулюють спірні правовідносини. З огляду на вищевикладене , суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову АТ «Ідея Банк» в повному обсязі. У частині дванадцятій\~статті 265 ЦПК України\~передбачено, що у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму. Оскільки первісний та зустрічний позов підлягають задоволенню в повному обсязі , то підстав для проведення зустрічного зарахування грошових сум не вбачається. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача АТ «Ідея Банк» на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 793,92 гривень. Також, з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» підлягає стягненню судовий збір в сумі 2481,00 гривень. Згідно ч.ч. 1, 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Пунктом 3 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 3\~ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та адвокатом Тивоненком Данилом Руслановичем було укладено договір про надання правничої допомоги № 24/05 від 24.05.2022 року. В позовній заяві позивачем зазначено, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 15 500,00 грн, що підтверджується ордером від 12.12.2022 року на надання правової допомоги, Договором № 24/05 від 24.05.2022 року про надання правової допомоги , Додатком № 2 від 09.12.2022 року до Договору, Актом № 2 від 09.12.2022 року про надані послуги до Договору. Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 09.12.2022 адвокат надав, а клієнт прийняв наступні послуги: 1)консультація щодо можливості та доцільності вирішення справи у судовому порядку, у тому числі: проведення двох зустрічей з Клієнтом, попереднє вивчення та аналіз наданих Клієнтом документів, добірка та аналіз норм чинного законодавства щодо спірних правовідносин, вивчення судової практики Верховного Суду, формування висновку щодо можливості захисту прав Клієнта в судовому порядку - 1 години; гонорар за надану послугу 1 000,00 грн; 2)складання позовної заяви - 3 години; гонорар за надану послугу 3 000,00 грн; 3)складання листа вимоги - 1 години; гонорар за надану послугу 500,00 грн; 4) підготовка до подачі позовної заяви до канцелярії суду, у тому числі роздруківка позову , добірка та сканування письмових доказів для додавання до позову, завіряння копій документів 1 години; гонорар за надану послугу 500,00 грн; 5)представництво інтересів Клієнта в Суді в одному судовому засіданні, незалежно від тривалості засідання та його виду (підготовче засідання, судове засідання) - гонорар за надану послугу 1000,00 грн. За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність від» 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За висновками об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладеними у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості,\~як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена)\~відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до умов договору про надання правничої допомоги № 24/05 від 24.05.2022 року розмір гонорару Адвокатського бюро, а також умови і порядок його сплати визначаються у додатках до цього договору (п. 5.1). Відповідно до Акту № 2 до договору визначено порядок сплати гонорару - протягом 30 робочих днів з моменту набрання законної сили рішенням у справі. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача за первісним позовом АТ «Ідея Банк» на користь позивача витрат на правову допомогу, суд доходить висновку, що наявні у матеріалах справи докази у повному обсязі доводять реальність та обґрунтованість витрат на правову допомогу. У даному випадку судом встановлено, що представником позивача адвокатом Тивоненко Д.В. надано належні та допустимі докази понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі. Щодо заперечень представника АТ «Ідея Банк» про стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу за надання послуги, яка полягає у підготовці до подачі позовної заяви до канцелярії суду, у тому числі роздруківка позову , добірка та сканування письмових доказів для додавання до позову, завіряння копій документів та складає 500,00 грн., то суд вважає, що вказана вимога є обґрунтованою, оскільки канцелярські роботи хоча не підпадають під поняття правової допомоги , однак є складовою інших процесуальних дій, що вчинялися адвокатом у ході представлення інтересів клієнта в суді та на думку суду зазначена сума підлягає відшкодуванню в повному обсязі . Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн., які є документально підтвердженими. Також, суд зазначає, що посилання відповідача у відзиві на те, що позивачем не надано документів, які підтверджують оплачені послуги на правничу допомогу є безпідставним, оскільки описані вище документи, підтверджують витрати позивача на правову допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved