Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

26.04.2023 року до Олександрівського районного суду Донецької області за підсудністю з Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (будинком). Цього ж дня судом надіслано запит щодо місця реєстрації відповідача та ухвалою судді Олександрівського районного суду Донецької області відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 18 травня 2023 року. 18 травня 2023 року ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті на 06 червня 2023 року о 08:30 год. 06 червня 2023 року ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області розгляд справи було відкладено на 08:20 годину 13 червня 2023 року, у зв`язку з неявкою відповідача. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що він є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, яке зареєстровано в реєстрі за № 457, та технічним паспортом на житловий будинок від 23.03.2017року. В зазначеному будинку зареєстровані: дружина позивача - [PERSON] , [INFO] , та племінник позивача, відповідач по справі - [PERSON] , [INFO] , який не проживає у вказаному будинку. Позивач проживає в цьому будинку без реєстрації, що підтверджується актом від 03.03.2023 року. Ще з початку березня 2016 року відповідач виїхав зі спірного будинку, а у 2017 році позивач вступив у спадок за заповітом і проживає в будинку на теперішній час. Зв`язок з відповідачем не підтримується, місце знаходження його невідоме. Позивач постійно належно утримує будинок, сплачує усі житлово-комунальні послуги, періодично проводить поточний ремонт. Будь-яких домовленостей, щодо утримання житла між сторонами не встановлювалося. Оскільки, відповідач зареєстрований у вказаному будинку, в нього обмежено право розпорядження цим будинком, що безумовно порушує його права, як власника. Просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Позивач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав до суду заявупро розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав. Не заперечує проти заочного розгляду справи(а.с.54). Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, до суду повторно не з`явився, та не повідомив суд про поважні причини неявки, відзив на позовну заяву не подав(а.с.43-44,48,49,53). У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши надані позивачем докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.07.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 457, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.07.2017 року, та технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 23.03.2017 року, позивач є власником будинку [ADDRESS] (а.с.11-15). Відповідно до довідки Новодонецької селищної ради № 10-26/289 від 02.03.2023 року (а.с.16), у будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , та відповідач - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки Новодонецької селищної ради № 10-26/288 від 02.03.2023 року (а.с.17), позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у [ADDRESS] . З акту про фактичне місце проживання (не проживання) від 03.03.2023 року, складеного секретарем Новодонецької селищної ради Ганінець Г. у присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та племінник чоловіка - [PERSON] , [INFO] . По факту за вказаною адресою мешкає [PERSON] , [INFO] , разом із дружиною [PERSON] . [PERSON] не мешкає за вказаною адресою з 2016 року, він проживає за межами України(а.с.21). Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на підставі ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Суд всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши письмові докази по справі, за своїм внутрішнім переконанням оцінює їх, як належні, допустимі, та достовірні. Дослідженні докази, їх взаємозв`язок у сукупності, є достатніми для вирішення справи по суті. До встановлених судом правовідносин, які склалися між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми права. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону чи рішення суду. Законодавче визначення поняття сім`ї встановлено ст. 3 СК України та передбачає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. До членів сім`ї власника будинку належить особи, зазначені у ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У випадку відсутності угоди між власником будинку і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила ст. 162 цього Кодексу. У статті 162 ЖК УРСР вказано, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Право членів сім`ї власника квартири користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї. Відповідно до частини 4 статті 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Тобто, будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема житло - житловий будинок, садиба, квартира. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власності можливе лише на підставах передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України,з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належать, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Права члена сім`ї, власника будинку(квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного випливає, що виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності особи на будинок, припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком. Відповідно до вимог частини 4 статті 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. При встановлених в судовому засіданні обставинах суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у будинку порушує права позивача як власника, так як позивач несе додаткові витрати по утриманню житла, та зайві комунальні витрати.Враховуючи викладене, суд вважає, що позов є обґрунтованим, та підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що відповідач відсутній за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік, а тому, втратив право на користування житлом за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved