Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

29.09.2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДІНЕРО», про визнання недійсним договору, у якому просить визнати недійсним договір № L4168274 від 23.10.2019 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДІНЕРО». Позов обґрунтовує наступним. У травні 20233 року позивачу стало відомо, з реєстру Українського бюро кредитних історій, що позивачем [PERSON] та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДІНЕРО» укладений договір позики № L4168274 від 23.10.2019 року та позивач є боржником за вказаним кредитним договором. Зазначена сума кредиту - 3 915,00 гривень, та загальна сума, що підлягає стягненню - 5 369,00 гривень. Термін кредиту - 02.12.2019 року. 30.05.2022 року та 28.06.2022 року позивачем направлено заяву до керівника ТОВ «ФК «ДІНЕРО» щодо існування кредитної заборгованості на суму 5 369 гривень за договором № L4168274. У своїй заяві позивач вимагав від відповідача належним чином завірені копії документів, а саме: 1) копію договорів та заяви на кредит; 2) документ на підтвердження надання суми кредиту; 3) копії повідомлень позивача про заборгованість за вказаним кредитом; 4) копію документів щодо персональних даних позивача, які знаходились у відповідача під час складання вищевказаного договору; 5) копії документів щодо звернення з цього питання до суду або інших правоохоронних органів. Відповідно до сервісу відстеження поштового відправлення Укрпошти, відповідач отримав заяву 07.06.2022 року та 04.07.2022 року, але відповідь станом на день звернення позивача з позовом до суду не надав. Позивач зазначає, що ніколи не звертався до відповідача та ніколи не укладав і не підписував з ним кредитного договору для отримання коштів у борг. Заборгованості за кредитною угодою з відповідачем не має, з письмовою вимогою про наявність та погашення заборгованості відповідач не звертався. Позивачу взагалі не було відомо про наявність укладеного кредитного договору з відповідачем від його імені. Позивач [PERSON] не отримував жодних примірників кредитного договору та не ставив на ньому підпис власноруч, не використовував електронний цифровий підпис, тощо. Більш того, позивач не звертався до відповідача за грошовими коштами, жодних своїх даних відповідачу не надавав та не мав на меті укладати будь-які правочини з відповідачем. З огляду на вищевикладене позивач вважає, що зазначений договір може бути визнаний недійсним в судовому порядку. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2022 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Коломаренко К.А. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2022 року матеріали позовної заяви направлено за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. Постановою Запорізького апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2022 року про передачу справи на розгляд іншому суду скасовано, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду справу передано на розгляд судді Коломаренко К.А. Ухвалою суду від 02.11.2022 року відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати в порядку загального позовного провадження, визначено сторонам строк для подання заяв по суті спору. Також при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за клопотанням позивача витребувано від відповідача докази, а саме: оригінали заяв [PERSON] від 30.05.2022 року та 28.06.2022 року, щодо існування кредитної заборгованості на суму 5 369 гривень за договором № L4168274; копію договорів та заяви [PERSON] на кредит; документ підтвердження надання [PERSON] суми кредиту; копії повідомлень [PERSON] про заборгованість за вказаним кредитом; копію документів щодо персональних даних [PERSON] , які знаходились у відповідача під час складання вищевказаного договору; копії документів, щодо звернення з цього питання до суду або інших правоохоронних органів. 30.01.2023 року від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого з позовними вимогами не згоден в повному обсязі. В обґрунтування посилається на те, що позивач [PERSON] є клієнтом ТОВ «ФК «ДІНЕРО» починаючи з березня 2018 року, оскільки ним було укладено п`ять договорів з ТОВ «ФК «ДІНЕРО». По даним договорам позивачем виконані зобов`язання щодо повернення кредитних коштів. Договір кредитної лінія № AG1903698 від 23.10.2019 року (номер у системі L4168274) було укладено в Інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача в електронній формі. Дата повернення коштів визначена 06.11.2019 року з можливістю відтермінування (продовження) дати повернення коштів. Вказав, що позивачем, окрім оспорюваного договору, було укладено ще п`ять договорів, які ним виконувались в повному обсязі, в тому числі з відсотками за користування кредитними коштами. Договір було укладено позивачем, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було надіслано позивачу на його фінансовий номер телефону. Процес верифікації, який проходив позивач на сайті відповідача підтвердив, що саме позивач, використовуючи особистий фінансовий номер телефону та власну банківську карту особисто уклав договір. Крім того, номери банківських карток, на які перераховувалися кошти по кредитних договорах, які повністю закриті, співпадають з номером банківської карти, на яку позивачем було отримано грошові кошти на виконання, зі сторони відповідача, оспорюваного позивачем кредитного договору, щодо надання коштів у кредит. Аби зменшити ризик шахрайства щодо отримання коштів у кредит особами по документах, які їм не належать, відповідач просить позичальників зробити відповідне фото з його паспортом, для подальшого встановлення особи. Вказане фото позивача з паспортом додано до відзиву на позовну заяву. Відповідач зауважив, що оспорюваний договір не має ознак недійсності. До відзиву відповідачем надано докази на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів. 16.02.2023 року на електронну пошту суду надійшла заява від позивача [PERSON] , в якій зазначено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДІНЕРО» не надано суду доказів перерахування грошових коштів на рахунок [PERSON] , зокрема не зазначено який саме рахунок відповідач зазначив у своїй заяві-анкеті, а отже позивач грошові кошти не отримував. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2023 року витребувано у відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДІНЕРО» докази перерахування коштів на рахунок позивача [PERSON] та номер рахунку, який був зазначений позивачем у заяві-анкеті та на який відповідачем було перераховано кошти позивачу. 15.03.2023 року та 13.04.2023 року повторно на електронну пошту суду від відповідача у справі, за підписом представника - Павленко С.В., надійшло клопотання про долучення доказів на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів від 17.02.2023 року, а саме докази перерахування кредитних коштів на рахунок позивача. Ухвалою суду від 14.04.2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений завчасно та у встановленому законом порядку, про що свідчить довідка про доставку повідомлення у додаток «Viber» та реєстр №Р-1-19.05.2023/665 (а.с.194,196). Матеріали справи містять клопотання позивача про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні (а.с. 59, 177-178). В судове засідання представник відповідач ТОВ «Фінансова компанія «ДІНЕРО» не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений завчасно та у встановленому законом порядку, про що свідчить довідка про доставку електронного листа та реєстр №Р-1-19.05.2023/665 (а.с.195-196). Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З матеріалів справи судом встановлено, що на офіційному сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» в мережі Інтернет розміщено «Правила надання грошових коштів у кредит товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро», які є публічною пропозицією (офертою) на укладення кредитного договору на умовах і в порядку, що визначені ними. 23.10.2019 року звернувся до ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» із заявкою на отримання кредиту, що, відповідно до умов Правил надання грошових коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро», є акцептом на укладення кредитного договору, що підтверджується копією договору та описом дій клієнта в ІТС ТОВ «ФК «Дінеро». Того ж дня між сторонами було укладено договір кредитної лінії №AG1903698 від 23.10.2019 року (номер у системі L4168274). Пунктом 2 договору передбачено, що встановлення договірних відносин між Сторонами за допомогою дистанційних засобів забезпечується таким чином: 2.1.1. на Порталі Позичальник повинен заповнити Заяву шляхом введення необхідної Суми Кредиту та Терміну оплати, а також надати (завантажити) інші дані та документи, що вимагаються. Також, якщо буде використовуватися електронний платіж, посилання на постачальника таких послуг повинно відкриватися у полі, в якому Позичальник повинен ввести реквізити своєї платіжної картки. Після заповнення вищезазначеної Заяви: 2.1.1.1. Позичальник створює Особистий кабінет на Порталі, шляхом виконання вказівок, викладених на Порталі; 2.1.1.2. Позичальнику надається пропозиція Кредитодавця на основі інформації, наданої в Заяві (надалі іменується як «Пропозиція»). Якщо Позичальник під час обробки заяви змінив інформацію, надану в Заяві (наприклад, запитувану суму), нова Пропозиція буде надана на основі нововведених умов. За запитом Позичальника Кредитодавець повинен надати Позичальнику Пропозицію в паперовому вигляді чи на іншому довговічному носії. Позичальник має право проаналізувати Пропозицію та порівняти її з пропозиціями конкурентів; 2.1.1.3. натискаючи кнопку «Прийняти», Позичальник підтверджує надання Кредитодавцю згоди на (i) використання персональних даних Позичальника для ідентифікації Позичальника, для оцінки кредитоспроможності (платоспроможності) Позичальника та для виконання Договору відповідно до Політики конфіденційності; (ii) використання Порталу відповідно до Умов користування Порталом; (iii) встановлення договірних відносин з Кредитодавцем, як передбачається Договором, та (iv) складення Договору; 2.1.2. код підтвердження (надалі іменується як «Код підтвердження») буде надіслано Кредитодавцем на Номер телефону Позичальника. Шляхом введення Коду підтвердження Позичальник підписує та приймає Пропозицію та підтверджує укладення Договору на основі Загальних умов Кредиту; 2.1.3. після подання Заяви Кредитодавець оцінює кредитоспроможність (платоспроможність) Позичальника самостійно або за допомогою уповноважених постачальників послуг. Сума Кредиту може змінюватися, в межах Ліміту Кредитної лінії, та на основі оцінки кредитоспроможності (платоспроможності) Позичальника, на власний розсуд Кредитодавця. 2.2. З метою перевірки даних платіжної картки Позичальника Позичальник уповноважує Кредитодавця вирахувати суму в розмірі [0,01] грн. з платіжної картки Позичальника, яка буде відшкодована Кредитодавцем Позичальнику після завершення процедури перевірки, але не пізніше, ніж протягом наступних семи робочих днів. 2.3. Одержання Позичальником Суми Кредиту, зазначеної в Спеціальних умовах Кредиту, становить факт того, що Договір між Сторонами було укладено за допомогою дистанційних засобів або ж узгоджуються нові Спеціальні умови Кредиту, у разі подання наступних (повторних) Заяв за Договором. 2.4. Договір, укладений за допомогою дистанційних засобів, має таку ж силу, як і договір, підписаний у паперовому вигляді (а.с.85). За умовами договору, кредитодавець зобов`язався надати кредит (кредити) позичальнику в межах ліміту кредитної лінії, на основі заяви (заяв) позичальника та за умови їх схвалення, і позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю суму наданого кредиту та сплатити всі відповідні договірні компенсації до останнього дня строку оплати. Спеціальними умовами для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № №AG1903698 передбачені наступні умови договору кредитної лінії: ліміт кредитної лінії - 3 300,00 грн.; сума кредиту - 2 300,00 грн.; відсоткова ставка в день - 1,40%, реальна річна відсоткова ставка - 504,00 %, дата повного погашення - 06.11.2019 року, загальна сума кредиту - 3 719, 00 грн., штраф, якщо є - 50 % (а.с.89). 24.10.2019 року ТОВ «ФК «ДІНЕРО» перерахувало [PERSON] на картку № [NUMBER] кредитні кошти в сумі 2 300, 00 грн., що підтверджено листом АТ «ТАСКОМБАНК» від 14.03.2023 року, вих. №5263/471 з наданою випискою по платежу, а також роздруківкою транзакції, наданою позивачем(а.с.96,183). Станом на 29.09.2022 року (дату звернення позивача з позвом) в Українському бюро кредитних історій є інформація про кредитні зобов`язання [PERSON] за договором позики L4168274) від 23.10.2019 року на суму кредиту 3 915,00 грн., та загальна сума, що підлягає стягненню - 5 369,00 гривень Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Згідно положення частини 1, 3 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 ЦК України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 ЦК України). Згідно з ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу в будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам, визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Предметом розгляду в даній справі є зокрема вимоги про визнання недійним Договору кредитної лінії №AG1903698 від 23.10.2019 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ФК «ДІНЕРО» з підстав оформлення його за відсутності волевиявлення позивача, що є порушенням ч. 3 та ч. 5 ст. 203 ЦК України. Так, у відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частини 3 та 5 ст. 203 ЦК України встановлюють, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідності до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про електронну комерцію" цей Закон регулює правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів. У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України "Про електронну комерцію" визначений порядок укладення електронного договору. За частиною 3 цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Положення частини 6 даної статті Закону передбачають шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчиненні дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначені форми підписання електронного правочину: електронним підписом або електронним цифровим підписом відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" за умови використання засобу цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронним підписом одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом; аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частина 1 ст. 81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що оспорюваний договір укладений шляхом його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 2.1.2. Договору код підтвердження (надалі іменується як «Код підтвердження») буде надіслано Кредитодавцем на Номер телефону Позичальника. Шляхом введення Коду підтвердження Позичальник підписує та приймає Пропозицію та підтверджує укладення Договору на основі Загальних умов Кредиту. Убачається, що з метою виконання вимог закону щодо ідентифікації в ІТС ТОВ «ФК «Дінеро», позивачем надано всі свої особисті дані, а саме: ПІБ, електронну пошту, номер мобільного телефону, серію та номер паспорта; ідентифікаційний код. Крім того позивач надав згоду на обробку персональних даних, шляхом проставлення електронної відмітки, як того вимагає стаття 2 Закону України «Про захист персональних даних» , а також створив особистий кабінет та зайшов до нього з використанням логіну та пароля, які були відомі лише йому, завантажив свою фотографію на якій останній тримає свій паспорт громадянина України в розгорнутому стані на сторінці, де розміщено фото Позичальника (а.с.141). Тобто позивачем пройдено в порядку передбаченому пунктом 2 Договору процедуру верифікації платіжної картки, на яку в подальшому були перераховані кредитні кошти. Надалі Позивач в ITC Товариства підписав електронний Кредитний договір електронним підписом та одразу після цього (24.10.2019 року о 17:28 год.) отримав підтвердження про укладення договору на електронну адресу, зазначену у заяві. Під час укладання договору кредитної лінії №AG1903698 від 23.10.2019 року позивач зазначив номер телефону, який відповідає тому, що вказаний у позовні заяві, тим самим позивач самостійно підтверджує, що номер телефону [NUMBER] належить йому та він його використовує. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц дійшла висновку, що відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. За відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у позові обставин, встановивши відсутність порушень прав позивача при укладенні договору про відкриття кредитної лінії №AG1903698 від 23.10.2019 року, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання цього договору недійсним. Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed