Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

У липні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування. В обґрунтування позову зазначено, що 23.10.2020 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Daewoo», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням громадянки - відповідача [PERSON] . Під час цієї пригоди було заподіяні механічні пошкодження автомобілю марки «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER] . На момент, коли матеріальна шкода була спричинена, діяв договір добровільного страхування наземного транспорту № FO-00736818 від 23.06.2020, укладений ПрАТ «Страхова група «ТАС», згідно якого позивач прийняв на себе ризики щодо автомобіля марки «Hyundai» державний номерний знак [NUMBER] . Згідно постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2020 у справі № 335/9677/20, що набрала законної сили 11.12.2020, відповідач була визнана винною у вчиненні адміністративного порушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна). Страхувальник за договором добровільного страхування наземного транспорту № FO-00736818 від 23.06.2020 звернувся до позивача із заявами про дорожньо-транспортну пригоду та на виплату страхового відшкодування. Заяви були розглянуті та на підставі: акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 27.10.2020; рахунку від 02.11.2020; акту наданих послуг № 57 від 23.10.2020; страхового акту № 27474/49/920 від 25.11.2020; розрахунку суми страхового відшкодування від 25.11.2020, позивач, відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту № FO-00736818 від 23.06.2020 здійснив виплату страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль марки «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER] , в розмірі 63 149,00 грн (шістдесят три тисячі сто сорок дев`ять гривень нуль копійок) (копія платіжного доручення № 141207 від 27.11.2020) та 7 560,00 грн (сім тисяч п`ятсот шістдесят гривень нуль копійок) шляхом заліку частини несплачених страхових платежів, а разом 63 149,00 грн + 7 560,00 грн = 70 709,00 грн (сімдесят тисяч сімсот дев`ять гривень нуль копійок). Позивачем було отримано інформацію, що відповідач застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ТДВ «Страхова компанія «Кредо» за полісом № АР993963, який покрив суму збитків позивача в розмірі 43 430,82 грн (сорок три тисячі чотириста тридцять вісімдесят дві копійки) (копія платіжного доручення № 1619 від 24.12.2020). Таким чином, в межах ліміту, а також з урахуванням зносу, ТДВ «Страхова компанія «Кредо» за полісом № АР993963 виплатило на користь позивача виплачене страхове відшкодування в розмірі 43 430,82 грн. На підставі статей 993, 1194 ЦК України, а також ст. 27 Закону України «Про страхування», ПрАТ «Страхова група «ТАС» просить суд стягнути з [PERSON] різницю в розмірі 27 278,18 грн та судовий збір в розмірі 2 270,00 грн. 23.09.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В ньому зазначено, що згідно полісу, відповідно до якого була застрахована її цивільно-правова відповідальність, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну складає 130 000,00 грн. Розмір франшизи - 0,00 грн. Після дорожньо-транспортної пригоди страхова компанія відповідачем була своєчасно повідомлена про страховий випадок. Таким чином, з боку відповідача були здійснені всі необхідні дії, направлені на своєчасне і повне відшкодування завданих потерпілому збитків. Відповідач у відзиві зазначає, що при отриманні позивачем страхового відшкодування від страхової компанії, де була застрахована її цивільно-правова відповідальність, у розмірі 43 430,82 грн, позивач погодився саме з таким розміром завданої шкоди, хоча ліміт відшкодування становить 130 000,00 грн. Постає питання - чому позивач не наполягав на виплаті в розмірі 70 709,00 грн. На підставі наведеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 28.10.2021 до суду надійшла відповідь на відзив. Позивач зазначає, що відшкодовані витрати були здійснені з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. А тому сума відшкодування становила 43 430,82 грн, а не 70 709,00 грн. Оскільки саме внаслідок дій відповідача потерпілій стороні були завдані матеріальні збитки, стягнення різниці повинно бути здійснено саме з неї на користь позивача. 01.12.2022 від представника відповідача - адвоката Білицького Є.М., надійшли письмові пояснення, доводи яких аналогічні тим, що наведені у відзиві на позовну заяву. Відповідач наполягає на тому, що ліміт її полісу повністю покривав відшкодування збитків, а тому вимоги позивача до неї є необґрунтованими, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Ухвалою суду від 20.08.2021 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якого вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 27.09.2021 до участі у справі залучено Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо». Ухвалою суду від 23.01.2023 у ТДВ «Страхова компанія «Кредо» витребувані докази, необхідні для повного та всебічного розгляду справи. Вимоги ухвали виконані 02.03.2023. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника. Від представника відповідача - адвоката Білицького Є.М., надійшла заява про розгляд справи без його участі, просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з тих підстав, що позивачем до суду не надано доказів, що саме відповідач зобов`язана сплатити кошти відповідно до страхового полісу, ухвалу суду про витребування у ТДВ «Страхова компанія «Кредо» - останнім не виконано, а саме не надано страховий поліс, який підтверджує ті обставини, що у страхової компанії не існує страхового поліса, згідно якого вона намагається стягнути кошти з відповідача. Третя особа ТДВ «Страхова компанія «Кредо» належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи, однак до судового засідання її представник не з`явився, причину своєї неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.10.2020 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Daewoo», державний номерний знак [NUMBER] (надалі - «Daewoo») під керуванням громадянки - відповідача [PERSON] . Під час цієї пригоди було заподіяні механічні пошкодження автомобілю марки «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER] (надалі - «Hyundai»). Водій [PERSON] . Згідно постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2020 у справі № 335/9677/20 (провадження № 3/335/2274/2020), що набрала законної сили 11.12.2020, відповідач [PERSON] була визнана винною у вчиненні адміністративного порушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна) (а.с. 4). На момент, коли матеріальна шкода була спричинена, діяв договір добровільного страхування наземного транспорту № FO-00736818 від 23.06.2020, укладений ПрАТ «Страхова група «ТАС», згідно якого позивач прийняв на себе ризики щодо автомобіля марки «Hyundai» (а.с. 5-10). Страхувальник за договором добровільного страхування наземного транспорту № FO-00736818 від 23.06.2020 звернувся до позивача із заявами про дорожньо-транспортну пригоду та на виплату страхового відшкодування (а.с. 12-13). Заяви були розглянуті та на підставі: -акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 27.10.2020 (а.с. 14); -рахунку-фактури № б/н від 02.11.2020 (а.с. 15); -акту наданих послуг № 57 від 23.10.2020 (а.с. 16); -страхового акту № 27474/49/920 від 25.11.2020 (а.с. 17); -розрахунку суми страхового відшкодування від 25.11.2020 (а.с. 17 - зворотний бік) позивач, відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту № FO-00736818 від 23.06.2020 здійснив виплату страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль марки «Hyundai» в розмірі 63 149,00 грн (шістдесят три тисячі сто сорок дев`ять гривень нуль копійок) (а.с. 18) та 7 560,00 грн (сім тисяч п`ятсот шістдесят гривень нуль копійок) шляхом заліку частини несплачених страхових платежів, а разом 63 149,00 грн + 7 560,00 грн = 70 709,00 грн (сімдесят тисяч сімсот дев`ять гривень нуль копійок). Позивачем було отримано інформацію, що відповідач застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ТДВ «Страхова компанія «Кредо» за полісом № АР993963 (що був чинний на момент ДТП) (а.с. 19), який покрив суму збитків позивача в розмірі 43 430,82 грн (сорок три тисячі чотириста тридцять вісімдесят дві копійки) (копія платіжного доручення № 1619 від 24.12.2020) (а.с. 20). Таким чином, в межах ліміту, а також з урахуванням зносу, ТДВ «Страхова компанія «Кредо» за полісом № АР993963 виплатило на користь позивача виплачене страхове відшкодування в розмірі 43 430,82 грн. Невідшкодована частина заборгованості, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь «Страхова група «ТАС» складає 27 278,18 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України та ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Наведена норма також узгоджується з приписами ст. 27 Закону України «Про страхування», якою визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Тобто, згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора відповідно до приписів ст. 512 ЦК України - до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, а відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого, а тому в порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатить страхувальнику. Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору страхування, позивач в силу приписів ст. 993 ЦК та ст. 27 Закону України «Про страхування» набув права вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи. Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України). Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, зокрема, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). В порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення ст. 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування. Позивач ПрАТ «Страхова Група «ТАС» виконало свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування потерпілій особі завданих збитків в сумі 70 709,00 грн. Оскільки ТДВ «Страхова компанія «Кредо» сплатило на користь ПрАТ «Страхова група «ТАС» суму збитків лише в розмірі 46 430,82 грн (а.с. 20), то у ПрАТ «Страхова група «ТАС» виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди - відповідача по справі, щодо сплати різниці. У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Наведене також узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.10.2018 в рамках справи № 686/17155/15-ц. Доводи відповідача щодо того, що «… при отриманні позивачем страхового відшкодування … у розмірі 43 430,82 грн, позивач погодився саме з таким розміром завданої шкоди, хоча ліміт відшкодування становить 130 000,00 грн. Постає питання - чому позивач не наполягав на виплаті в розмірі 70 709,00 грн» спростовуються матеріалами справи, адже згідно заяви ПрАТ «Страхова Група «ТАС» про виплату страхового відшкодування за Вих. № 02955/9220 від 30.11.2020, адресовану ТДВ «Страхова компанія «Кредо», позивач звертався з вимогою про сплату саме повної суми в розмірі 70 709,00 грн (а.с. 200). Фактично, у своїй письмовій позиції, відповідач виказує незгоду з тим, що ліміт за її полісом АР993963 був достатнім для того, щоб здійснити погашення збитків у повному розмірі, однак, суд зауважує, що всі суперечності з приводу даного факту повинні вирішуватись [PERSON] з її страховиком - ТДВ «Страхова компанія «Кредо» в порядку цивільного судочинства в рамках іншої справи. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на долучені та досліджені документи, суд доходить вмотивованого висновку, що позовні вимоги ПрАТ «Страхова група «ТАС» належним чином обґрунтовані, у зв`язку із чим підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати позивача по оплаті судового збору. Відтак, з [PERSON] на користь ПрАТ «Страхова група «ТАС» необхідно стягнути суму судового збору у розмірі 2 270,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved