Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

Короткий зміст заяв по суті справи, заяв з процесуальних питань, рух справи. Короткий зміст позову. 04.06.2020 року у кримінальному провадженні [PERSON] подав до суду цивільний позов до [PERSON] , в якому просив відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, заподіяну в наслідок вчинення останнім злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. В обґрунтування позову зазначено, що 31.01.2018 року близько 17:11 год. у м. Кременчук по вул.\~Театральній біля будинку №36 [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Skoda Octavia Tour», д.н.з. [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який у цей час переходив проїзну частину дороги по вул. Театральна. Внаслідок ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а саме: закритий перелом лівої плечової кістки у верхній третині зі зміщенням, закритий уламковий перелом верхньої третини лівої великогомілкової кістки зі зміщенням. Від отриманих в ДТП травм [PERSON] тривалий час лікувався. Так, з 31.01.2018 року по [INFO] [PERSON] проходив стаціонарне лікування у КНПМ "Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька". Діагноз: закритий перелом лівої плечової кістки, великогомілкової кістки зі зміщенням, де витратив на лікування грошові кошти в сумі 35334,90\~грн. В подальшому з 21.02.2018 року [PERSON] продовжив лікуватися амбулаторно, й витратив на лікування грошові кошти в сумі 4577,9 грн. З 13.05.2019 року по 28.05.2019 року [PERSON] проходив стаціонарне лікування (підготовка до реабілітації, реабілітація, після реабілітаційний період) в травматологічному відділенні Федерального державного бюджетного закладу «Федеральне бюро медико-соціальної експертизи Міністерства праці і соціального захисту Російської Федерації» у м. Москва РФ. Діагноз: набряк і деформація лівого колінного суглоба. Об`єм руху згибання 400 , розгибання 00. Консолідований перелом кісток лівої гомілки в умовах остеосинтеза пластиною та гвинтами. Посттравматичний артроз колінного суглоба 3 ст. Витратив на лікування грошові кошти в сумі 60540,06 грн. До ДТП [PERSON] мав хронічне захворювання запалення обох кульшових суглобів, яке лікував, потребував ендопротезування. При цьому рухався з тростиною, працював. Проте після ДТП внаслідок отриманих травм [PERSON] зазнав сильний фізичний біль, втратив можливість рухатися за отриманих ушкоджень, переніс операцію (відкриту репозицію, металоостеосинтез), тривалий час лікувався, мав вчитися ходити заново, проходити тривалу реабілітацію, у зв`язку з чим втратив роботу, потребував стороннього догляду, став інвалідом ІІ групи. По теперішній час [PERSON] змушений лікуватися від травм, отриманих внаслідок ДТП з вини [PERSON] , зазнав зміни свого життя, які і по теперішній час спричиняють йому фізичні та душевні страждання. Тому [PERSON] вважав, що внаслідок ДТП з вини [PERSON] йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює 100452,00 грн. Отже в період з 31.01.2018 року по 21.03.2020 року [PERSON] витратив на лікування травм, отриманих у ДТП, яке сталося з вини [PERSON] , 100452,87 грн., що він вважав матеріальною шкодою. А також [PERSON] зазнав фізичний біль та душевні страждання, втрату протягом тривалого часу можливості навіть рухатися, потребу у постійному догляді, відповідно втратив роботу, зазнав незворотні зміни у своєму житті, чим йому було заподіяно моральну шкоду, яку він оцінив у 100452,00 грн. За таких обставин [PERSON] звернувся до суду у кримінальному провадженні з цивільним позовом за захистом своїх прав. На підставі ст.22-ст.23, ст.1166-1167, ст.1187 ЦК України просив стягнути з [PERSON] на його користь заподіяну внаслідок вчиненого ним злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, матеріальну шкоду в розмірі 100452,87 грн. та моральну шкоду в розмірі 100452,00 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 3700 грн. У кримінальному провадженні ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області (суддя Фадєєва С.О.) від 05.08.2020 року у справі №\~537/1432/20, провадження №\~1-кп/537/153/2020, задоволено клопотання потерпілого [PERSON] про залучення до участі в справі за його позовом співвідповідача ПАТ "Страхова група "ТАС". Залучено у кримінальному провадженні № 12018170110000206 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в якості цивільного співвідповідача ПАТ «Страхова Група «ТАС» у цивільному позові [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області (суддя Фадєєва С.О.) від 22.02.2021\~року у справі №\~537/1432/20, провадження №\~1-кп/537/30/2021, [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності. Кримінальне провадження №12018170110000206 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито з підстав звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] та ПАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також цивільний позов Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області до [PERSON] про відшкодування витрат на лікування потерпілого у кримінальному провадженні передано до\~канцелярії Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області з метою визначення судді для розгляду справи в порядку цивільного судочинства після набрання ухвалою законної сили. На виконання ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.02.2021\~року у справі №\~537/1432/20, провадження №\~1-кп/537/30/2021, проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями, згідно з протоколом від 15.03.2021 року цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином передано на розгляд судді Мурашової Н.В. Справі присвоєно №\~537/1002/21, провадження №\~2/537/710/2021 (т.1 а.с. 163). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області (суддя Мурашова Н.В.) від 30.03.2021 року у справі №\~537/1002/21, провадження №\~2/537/710/2021 передану суду з кримінального провадження позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 100452,87 грн. та моральної шкоди в розмірі 100452,00 грн. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. (т.1 а.с. 167). Короткий зміст відзиву на позов відповідача [PERSON] 19.04.2021 року до суду надійшов відзив на позов відповідача [PERSON] , в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до нього про відшкодування шкоди, заподіяною внаслідок ДТП. В обґрунтування відзиву зазначено, що 31.01.2018 року близько 17:11 год. у м. Кременчук по вул. Театральній біля будинку №36, [PERSON] , керуючи транспортним засобом скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , який переходив дорогу у невстановленому місці. В наслідок ДТП [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження у виді: закритого перелому лівої плечової кістки у верхній третині зі зміщенням, закритого перелому верхньої третини лівої великогомілкової кістки зі зміщенням. Внаслідок чого [PERSON] були заподіяні фізичні та душевні страждання, він мав проходити тривале лікування в медичних установах України, РФ, амбулаторне лікування, тому просив стягнути з [PERSON] на свою користь вартість лікування 100452,87 грн., а також моральну шкоду, яку він оцінив в розмірі 100452,00 грн. При цьому в позовних вимогах [PERSON] не враховано, що [PERSON] добровільно відшкодував [PERSON] витрати на лікування у КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» в сумі 31400 грн., що підтверджується розписками його дружини від 01.02.2018 року, 06.02.2018 року, 16.02.2018 року. [PERSON] до ДТП мав хронічні захворювання суглобів, в наслідок ДТП йому не було пошкоджено суглоби (колінні, кульшові), а тому він безпідставно в позовних вимогах просив відшкодувати йому вартість лікування (реабілітації) суглобів, зокрема, проведене в медичній установі РФ. Фактично в позовних вимогах [PERSON] просить відшкодувати йому не лише витрати на лікування травм, отриманих внаслідок ДТП, а й оплатити йому лікування хронічних захворювань суглобів. Позивач [PERSON] не довів належними доказами (медичними рекомендаціями лікарів) необхідність свого лікування саме у медичній установі РФ, не довів неможливість проведення його лікування у медичних закладах України. Також [PERSON] зазначав, що в позовних вимогах [PERSON] безпідставно збільшив свої витрати на лікування в медичних закладах України, оскільки частина з придбаних ним медичних препаратів та витрати на проведення обстежень, вартість яких він просив йому відшкодувати, - не були призначені лікарями під час проведення його лікування, що підтверджується відсутністю в матеріалах справи відповідних призначень, а також він просив відшкодувати витрати на благодійні внески, внесені ним при проведенні лікування та обстежень. Крім того ДТП сталося зокрема від протиправної поведінки самого [PERSON] , який переходив дорогу у невстановленому місці, поза межами пішохідного переходу, у темну пору доби, в умовах недостатньої видимості, без світлоповертальних елементів на одязі, не впевнившись у безпеці свого руху. А тому [PERSON] просив врахувати цей факт, зменшивши розмір відшкодування заподіяної ним шкоди на підставі ст.1193 ЦК України. Відповідач [PERSON] зазначив, що на момент ДТП його цивільно-правова відповідальність як власника наземного транспортного засобу «Skoda Octavia Tour», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована ПАТ «Страхова група «ТАС», що підтверджено страховим полісом, за умовами якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю становить 200000 грн., за шкоду заподіяну майну 100000 грн., франшиза 0 грн. Отже [PERSON] вважав себе неналежним відповідачем у справі за позовом [PERSON] про стягнення з нього шкоди, заподіяної у ДТП. За таких обставин [PERSON] просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до нього. ( т.1 а.с. 172-180). Відповідь позивача [PERSON] на відзив відповідача [PERSON] . 12.05.2021 року [PERSON] подав суду відповідь на відзив [PERSON] та заяву про зменшення позовних вимог. [PERSON] зазначив, що водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом, порушив ПДР, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. ДТП сталося саме з вини [PERSON] , оскільки кримінальне провадження по його обвинуваченню за ч.1 ст.286 КК України закрито судом з нереабілітуючих підстав. А тому є безпідставними посилання [PERSON] на протиправність дій [PERSON] , як пішохода, який переходив проїзну частину дороги, коли він здійснив на нього наїзд транспортним засобом. [PERSON] не повідомив вчасно [PERSON] про страхування його цивільно-правової відповідальності як власника транспортного засобу, що унеможливило вчасне звернення до страхової компанії з вимогами про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну його здоров`ю наземним транспортним засобом, яким керував [PERSON] з порушенням ПДР. [PERSON] стверджував, що всі витрати на лікування, які в позовних вимогах він просив йому відшкодувати, пов`язані з травмами, отриманими внаслідок ДТП, що сталося з вини [PERSON] , а тому останній зобов`язаний відшкодувати такі витрати в повному обсязі. Внаслідок травм, отриманих в ДТП, [PERSON] втратив можливість рухатися, майже 2 роки був прикутий до ліжка, тому лікарі надали йому рекомендації пройти курс реабілітації. Проте [PERSON] не знайшов медичну установу в Україні, яка могла провести його реабілітацію. Тому він погодився на пропозицію своїх рідних пройти відповідний курс реабілітації у медичній установі РФ. Витрати на придбання ліків та медичних препаратів, а також сплачені благодійні внески, зазначені [PERSON] в позовних вимогах, він здійснив виключно на вимогу та за призначенням лікарів, у яких він проходив лікування. Таким чином [PERSON] просив в позовних вимогах стягнути з [PERSON] виключно його витрати на лікування травм, отриманих у ДТП. [PERSON] вважав безпідставними посилання [PERSON] на те, що він просив стягнути з нього витрати на лікування своїх хронічних захворювань, оскільки до ДТП у нього було захворювання лише кульшового суглобу, й в позовних вимогах не ставилося питання про стягнення витрат на лікування кульшового суглобу, зокрема ендопротезування, яке також було проведено в медичній установі РФ. В позовних вимогах [PERSON] просив відшкодувати йому лише витрати на лікування (реабілітацію) лівого колінного суглобу, який був ушкоджений внаслідок травми, отриманої у ДТП, проведене в медичному закладі РФ. Разом з тим [PERSON] визнав, що [PERSON] добровільно відшкодував йому витрати на лікування у КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» у сумі 31400 грн., що підтверджується розписками від 01.02.2018 року, 06.02.2018 року, 16.02.2018 року. А тому [PERSON] подав заяву про зменшення позовних вимог в цій частині, просив суд стягнути з [PERSON] несплачені ним витрати на лікування травм, отриманих внаслідок ДТП, що сталося з його вини, в сумі 69052,87 грн., що є заподіяною йому матеріальною шкодою, а також заподіяну внаслідок ДТП моральну шкоду в сумі 100452,00 грн. (т.1. а.с. 194-209). 27.07.2021 року [PERSON] подав заяву про друге уточнення його позову до [PERSON] , в якій з наведених в попередніх заявах підстав, просив стягнути з [PERSON] несплачені ним витрати на лікування травм, заподіяних внаслідок ДТП, що сталося з його вини, в сумі 69052,87 грн., що є заподіяною йому матеріальною шкодою, а також заподіяну внаслідок ДТП моральну шкоду в сумі 100452,00 грн. [PERSON] уточнив, що він витратив на лікування травм отриманих внаслідок ДТП грошові кошти в сумі 100452,87 грн., що підтверджено відповідними квитанціями та призначеннями лікарів, а саме: 1) під час стаціонарного лікування у КНПМ «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» травм 35334,90 грн., 2) під час амбулаторного лікування 4577,91 грн., 3) під час підготовки до реабілітації, реабілітації, післяреабілітаційний час у медичній установі РФ 60540 грн. При цьому [PERSON] визнав, що [PERSON] добровільно відшкодував йому частину витрат на лікування у КНПМ «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» у розмірі 31400 грн., що підтверджено наданими його дружиною розписками. А тому [PERSON] зменшив в цій частині позовні вимоги про стягнення з [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди на раніше ним добровільно оплачену суму за його лікування у КНПМ «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька». (т.2 а.с. 17-107). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 16.08.2021 року у справі №537/1002/21 за клопотанням представника позивача [PERSON] адвоката Гонсевич Н.С. призначено комісійну судово-медичну експертизу для з`ясування питання: 1) чи викликали травми, отримані [PERSON] 31.01.2018 року в ДТП, загострення чи ускладнення хронічних, соматичних захворювань, які він мав до цієї події, наявність яких встановлена експертами Кременчуцького міжрайонного відділення обласного бюро СМЕ ДОЗ Полтавської ОДА у висновку №192, виконаного з 10.04.2019 року по 22.04.2019 року. (т.2 а.с.73-77). 2) Чи пов`язані причинно-наслідковим зв`язком травми, отримані [PERSON] 31.01.2018 року в ДТП, з лікуванням травм та захворювань, яке він отримав в період з 31.01.2018 року по 21.03.2020 року, в тому числі: а) під час стаціонарного лікування у КНПМ «Лікарня інтенсивного лікування Кременчуцька», вартістю 35334,90 грн.; б) під час амбулаторного лікування вартістю 4577,91 грн.; в) під час підготовки до реабілітації, реабілітації та після реабілітаційний час, зокрема проведене з 31.01.2018 року по 20.02.2018 року та з 13.05.2019 року по 28.05.2019 року, вартістю 60540,00 грн. Якщо ні, то зазначити яке саме лікування, отримане [PERSON] в період з 31.01.2018 року по 21.03.2020 року, пов`язане причинно-наслідковим зв`язком з травмами, отриманими ним 31.01.2018 року в ДТП, та його вартість. Проведення судової експертизи доручено експертам Полтавського обласного бюро СМЕ, експерти попереджені про кримінальну відповідальність за ст.384, ст.385 КК України. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. (т.2 а.с.111, 114-118). У вересні 2021 року в.о. начальника та заступник начальника Полтавського обласного бюро СМЕ подали клопотання про оплату експертизи, призначеної ухвалою суду від 16.08.2021 року. (т.2 а.с. 125-131, 142-145). 20.10.2021 року [PERSON] подав заяву про відмову від проведення комісійної судово-медичної експертизи. В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON] не має грошових коштів оплатити експертизу, вартість якої становить близько 16000 грн. Довести правомірність та обґрунтованість позовних вимог можливо іншими достатніми доказами, які є в матеріалах справи, або шляхом допиту лікарів, які проводили його лікування. [PERSON] й раніше був проти призначення експертизи, проте під тиском суду його представник адвокат Гонсевич Н.С. була змушена подати клопотання про призначення експертизи. Дізнавшись про вартість експертизи, [PERSON] категорично заперечує проти проведення експертизи, призначеної судом. [PERSON] вважав, що в матеріалах справи достатньо доказів в обґрунтування позовних вимог. Якщо відповідач [PERSON] має сумніви в обґрунтованості позовних вимог щодо виникнення необхідності проведення лікування переломів лівої плечової кістки та великогомілкової кістки, а також проведення реабілітації лівого колінного суглобу, які були ушкоджені внаслідок ДТП з його вини, то відповідач [PERSON] має право також заявити клопотання про призначення комісійної судово-медичної експертизи й провести її оплату. (т.2 а.с.136-139). 01.11.2021 року [PERSON] подав заяву, в який заперечував проти покладення на нього обов`язку оплати проведення комісійної судово-медичної експертизи, призначеної судом за клопотанням представника позивача [PERSON] адвоката Гонсевич Н.С. (т.2 а.с. 146). Після повернення експертами матеріалів справи ухвалою Крюківського районного суду м.\~Кременчука від 25.11.2021 року поновлено провадження у справі за позовом [PERSON] про відшкодування шкоди, призначено підготовче засідання. (т.2 а.с. 150). 18.04.2022 року [PERSON] повторно заявив клопотання про залучення до участі у справі за його позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, співвідповідача ПАТ «Страхова група «ТАС». (т.2 а.с. 175-176). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 18.04.2022 року за клопотанням позивача [PERSON] та його представника адвоката Гонсевич Н.С. повторно залучено до участі у справі співвідповідача ПАТ «Страхова група ТАС». (т.2 а.с.175-176, 180-182). Короткий зміст відзиву на позов відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» (т.2 а.с. 195-208). 17.05.2022 року до суду надійшов відзив на позов відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС», в якому просили відмовити в задоволенні позову [PERSON] про відшкодування шкоди. В обґрунтування відзиву зазначено, що в порушення вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» [PERSON] не звертався до страхової компанії в установлений законом строк 30 днів з дня повідомлення про ДТП із заявою про отримання страхового відшкодування. Також у встановлений у п.37.1.4. ст.37 вказаного Закону України трирічний строк з моменту скоєння ДТП [PERSON] не подав страховій компанії заяву про страхове відшкодування, що є підставою для відмови у його виплаті. [PERSON] не погоджував зі страховою компанію лікування у РФ, а тому відповідно п.24.1. ст.24 вказаного Закону України не має право на вимоги до страхової компанії про відшкодування витрат на лікування в іноземній державі. Разом з тим витрати на лікування [PERSON] у медичних закладах України та під час амбулаторного лікування не підтверджені допустимими доказами, оскільки частина з них не підтверджена витягом з історії хвороби за період лікування в медичному закладі з призначеннями лікарями лікарських препаратів, щодо яких позивач просив відшкодувати витрати на їх придбання, частина з них є благодійними внесками на рахунки медичної установи. ПАТ «Страхова компанія «ТАС» визнає витрати на лікування [PERSON] в Україні в сумі 11041,07 грн. Враховуючи, що [PERSON] добровільно сплатив [PERSON] грошові кошти на лікування в сумі 43200 грн., що значно перевищує обґрунтовані витрати на лікування від травм, отриманих у ДТП, ПАТ «Страхова компанія «ТАС» вважала безпідставними позовні вимоги [PERSON] про відшкодування заподіяної йому матеріальної шкоди. Відповідно до ст.26-1 вказаного Закону України, потерпілому, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, відшкодовується моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. За таких обставин відповідач ПАТ «Страхова компанія «ТАС» вважала безпідставними вимоги позивача [PERSON] про стягнення з неї у відшкодування моральної шкоди 100452,00 грн. За таких обставин, просили відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної в ДТП. (т.2 а.с. 195-200, 215-220). Також АТ «Страхова група «ТАС» подали клопотання про застосування строків позовної давності щодо позову [PERSON] , враховуючи, що ДТП сталася 31.01.2018 року (т.2 а.с. 201-202, 221-222). Відповідь позивача [PERSON] на відзив відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС». 21.06.2022 року до суду надійшла від [PERSON] відповідь на відзив ПАТ «Страхова група «ТАС», яка за змістом аналогічна його відповіді на відзив [PERSON] . Також зазначено, що [PERSON] добросовісно виконував свої обов`язки, звернувся до суду у кримінальному провадженні з цивільним позовом в межах строку позовної давності, просив залучити страхову компанію до участі у справі одразу як під час судового розгляду дізнався про страхування цивільно-правової відповідальності [PERSON] як власника наземного транспортного засобу. (т.2 а.с. 225-228). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчук від 19.07.2022 року підготовче провадження у справ за позовом [PERSON] до [PERSON] , ПАТ "Страхова група "ТАС" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. (т.2 а.с.248-249). Позиції учасників справи в судовому засіданні. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Гонсевич Н.С. підтримали позов з внесеними змінами, просили стягнути солідарно з [PERSON] та ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 69052,87 грн., яка складається з його витрати на лікування травм, отриманих внаслідок ДТП з вини [PERSON] , з врахуванням, що останній добровільно відшкодував йому лікування у КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» на суму 31400 грн. і в цій частині позовні вимоги було зменшено, а також моральну шкоду в сумі 100452,00 грн., врахувавши, що внаслідок отриманих у ДТП травм [PERSON] відчув нестерпний фізичний біль, був майже 2 роки прикутий до ліжка, втратив не лише можливість працювати, а й жити звичним для нього життям, потребував постійного стороннього догляду, від чого відчував також душевний біль, по теперішній час не відновив можливість вільно пересуватися, потребує додаткового лікування. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Милованов Р.В. просили відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] з підстав наведених у відзиві. Просили врахувати, що [PERSON] добровільно відшкодував [PERSON] вартість його лікування у КНМР «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» в розмірі 31400 грн., а інші вимоги про відшкодування витрат на лікування є безпідставними, розмір моральної шкоди не обґрунтований. Разом з тим зазначили, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] за заподіяну власником транспортного засобу шкоду була застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС», сума страхового відшкодування на одного потерпілого за шкоду, заподіяну здоров`ю, становить 200000 грн., а тому саме страхова компанія є належним відповідачем у даній справі, й [PERSON] є неналежним відповідачем. Представник ПАТ «Страхова група «ТАС» в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про місце і час розгляду справи. Встановлені судом обставини, на підставі поданих сторонами доказів, та мотиви ухваленого рішення. У кримінальному провадженні №12018170110000206 [PERSON] обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Так згідно обвинувального акту, 31.01.2018 року о 17 год. 10 хв. в темний час доби, погода без опадів, при увімкненому зовнішньому міському електроосвітленні по сухому асфальтобетонному покриттю по вул. Театральна в м. Кременчуці, яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, зі сторони вул. Гагаріна в напрямку вул. Першотравнева м. Кременчука, рухався водій [PERSON] , керуючи автомобілем Skoda Octavia, д.н.з. [NUMBER] . В цей саме час в районі будинку 36 по вул. Театральній попереду автомобіля Skoda Octavia справа наліво відносно напрямку руху автомобіля поза межами пішохідного переходу в напрямку будинку 42-а по вул. Першотравневій рухався пішохід [PERSON] . Рухаючись у вказаному напрямку, в заданій дорожній обстановці водій [PERSON] , маючи можливість своєчасно виявити пішохода та маючи технічну можливість уникнути наїзду на пішохода екстреним гальмуванням, не вжив заходів до зменшення швидкості та своєчасного екстреного гальмування автомобіля, тим самим порушив вимоги п.12.3. Правил дорожнього руху України, де зазначено: «12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» та допустив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля Skoda Octavia у ліву частину тіла пішохода [PERSON] , спричинивши останньому наступні тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я: багатоскалковий, косий перелом верхньої третини обох кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків; перелом хірургічної шийки лівої плечевої кістки, зі зміщенням уламків. Органом досудового розслідування такі дії [PERSON] кваліфіковано за ч.1 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Згідно з протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 31.01.2018 року слідчим, в присутності понятих, оглянуто ділянку дороги біля будинку №36 по вул. Театральній у м. Кременчуці, складено схему ДТП, зафіксовано стан дорожнього покриття, погодні умови, місце розташування транспортного засобу Skoda Octavia, д.н.з. [NUMBER] , та наявні на ньому механічні пошкодження, зокрема розбите лобове скло. (т.2 а.с.78-83). Згідно з листом КП «Міськсвітло» Кременчуцької міської ради від 19.03.2020 року №01-05/201, Станом на 31.01.2018 року по вул. Театральній від будівлі автовокзал по напрямку руху до Першотравневої мережі зовнішнього освітлення забезпечували освітлення проїзної частини та тротуара від автовокзалу і закінчувалося за будинком №42-а. Включення зовнішнього освітлення 31.01.2018 року на [ADDRESS] було проведено о 16:58\~год. Аварійних відключень та перебоїв у роботі зовнішнього освітлення на даній ділянці дороги 31.01.2018 року не було. (т.2 ас. 102). Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 25.03.2020 року, свідок [PERSON] на місці події показав слідчому в присутності понятих обставини дорожньо-транспортної пригоди 31.01.2018 року о 17 год. 10-15 хв., коли по вул. Театральній у м. Кременчук він, керуючи транспортним засобом Skoda Octavia, д.н.з. [NUMBER] , він здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , встановлено видимість більше 60 м. (т.2 а.с.93-101). Згідно з протоколом огляду та перегляду відеозапису від 23.03.2020 року, слідчим в присутності понятих оглянуто компакт-диск з відеозаписом з камер спостережень ТОВ «ІТК «МАЛКОМ», розташованого за адресою: м. Кременчук, вул. Театральна, 34. Напис у куті «01.31.2018 Ср 18:04:42». За наведених на відео обставин, встановлено, що працює зовнішнє міське освітлення. Далі «01.31.2018 Ср 18:09:56 18:10:29» зафіксовано в межах правого тротуару, перед проїзною частиною силует пішохода, який знаходиться у нерухомому стані перед виходом на проїзну частину дороги. «01.31.2018 Ср 18:11:15» силует пішохода, якого виявлено по правий край проїзної частини, засвітлюється в світлі фар автомобілів, які проїжджали поряд. «01.31.2018 Ср 18:11:20» пішохід рухається в межах проїзної частини, що стає видним по руху його ніг при засвітленні фарами автомобіля, що наближається до пішохода та рухається зі сторони автовокзалу м. Кременчука до вул. Першотравневої. «01.31.2018 Ср 18:11:25» до даного пішохода, що рухається по проїзній частині з правого краю, з права на ліво відносно напрямку руху транспорту, наближається легковий автомобіль, що рухається з увімкненим ближнім світлом фар та при безпосередній близкості до пішохода допускає на нього наїзд. (т.2 а.с. 103-105). Згідно з висновком експерта №235 від 13.04.2020 року, в умовах заданої події водій автомобіля Skoda Octavia, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода екстренним гальмуванням. У заданій дорожній обстановці в діях водія Skoda Octavia, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] вбачаються невідповідності з вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. Оцінка дій пішохода [PERSON] не вимагає застосування спеціальних технічних пізнань і може бути проведена слідчим або судом самостійно, стосовно вимог розділу 4 ПДР. (т.2 а.с.84-92) У кримінальному провадженні обвинувачений [PERSON] визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. [PERSON] був допитаний як обвинувачений, вину у вчиненому злочині визнав, надав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті. Під час розгляду судом кримінального провадження в судовому засіданні 22.02.2021 року обвинувачений [PERSON] , за участі захисника адвоката Милованова Р.В., заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності, з цих підстав просив закрити кримінальне провадження. Суд роз`яснив [PERSON] суть обвинувачення, підставу для звільнення від кримінальної відповідальності, право заперечувати проти закриття кримінального провадження з підстав закінчення строків давності та право на розгляд судом справи по суті, а також наслідки закриття провадження в справі у зв`язку з закінченням строків давності. [PERSON] , за участі захисника адвоката Милованова Р.В., вказав суду, що йому зрозуміла суть обвинувачення, підстава звільнення від кримінальної відповідальності та право заперечувати проти закриття провадження з цієї підстави, а також йому зрозумілі наслідки закриття провадження з підстав закінчення строків давності. Клопотав про закриття провадження у справі у зв`язку за закінченням строків давності. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 22.02.2021 року у справі №\~537/1432/20, провадження №\~1-кп/537/30/2021 [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 12018170110000206 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, закрито у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] , ПАТ «Страхова група «Тас» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та цивільний позов Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області до [PERSON] про відшкодування витрат передано до канцелярії Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області з метою визначення судді для розгляду справи в порядку цивільного судочинства після набрання ухвалою законної сили. За наведених обставин, суд вважає доведеним, що 31.01.2018 року з вини водія [PERSON] , який керував з порушенням ПДР транспортним засобом Skoda Octavia, д.н.з. [NUMBER] , було заподіяно [PERSON] тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Щодо доводів відповідача [PERSON] про урахування вини потерпілого [PERSON] у ДТП, суд врахував наступне. Відповідно до ч.1 ст.1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. (ч.2 ст. 1193 ЦК). Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. (ч.3 ст.1193 ЦК). Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення. (ч.4 ст.1193 ЦК). У ч.1 ст.1195 ЦК України встановлено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Враховуючи, що за даними протоколу слідчого експерименту за участі [PERSON] було встановлено видимість на момент ДТП більше 60 м., ділянка дороги на місці події була добре освітлена, що підтверджено відеозаписом з камер спостереження, на яких зафіксовано ДТП, згідно з висновком експерта у заданій дорожній обстановці саме в діях водія Skoda Octavia, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] вбачаються невідповідності з вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, саме водій [PERSON] мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода екстреним гальмуванням. Разом з тим експертом не встановлено в діях пішохода [PERSON] порушення ПДР, яке б знаходилося в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, на відео з камер спостереження зафіксовано, що перед виходом на проїзну частину дороги [PERSON] зупинився, щоб впевнитися в безпечності свого руху, що вказує на відсутність у нього умислу чи грубої необережності як у потерпілого сприяти виникненню ДТП або збільшенню шкоди. [PERSON] просив відшкодувати йому шкоду, завдану його здоров`ю з вини [PERSON] внаслідок вчинення ним злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме просив відшкодувати йому лише витрати, викликані необхідністю придбання медичних препаратів, проходження лікування, транспортування від/до медичної установи. [PERSON] не посилався на своє скрутне матеріальне становище, відповідних доказів не подав. А тому суд не вбачає підстав, наведених у ст.1193, 1195 ЦК України, для зменшення розміру заподіяної потерпілому [PERSON] шкоди. Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 21.12.2017 року, у ПАТ «Страхова група «ТАС» було застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу Skoda Octavia, д.н.з. [NUMBER] . Сума відшкодування на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 200000 грн., за шкоду заподіяну майну 100000 грн. Франшиза 0 грн. (т.1 а.с. 251-252). Згідно з висновком судово-медичної експертизи №192, виконаного з 10 по 22 квітня 2019 року, з врахуванням даних, отриманих в ході огляду підекспертного, дослідження його медичної документації встановлено, що у [PERSON] виявлено тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, за критерієм тривалого розладу здоров`я: багатоскалковий, косий перелом верхньої третини обох кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків; перелом хірургічної шийки лівої плечевої кістки, зі зміщенням уламків. Дані тілесні ушкодження утворилися в один проміжок часу, одночасно, за механізмом утворення ударна дія тупих, твердих предметів, при цьому характерні для утворення їх у пішохода, при дорожньо-транспортній пригоді, від удару виступаючими частинами кузова автомобіля легкового типу, в проміжок часу і за обставин, наведених в ухвалі, медичній документації та підекспертним, про що свідчить їх характер і локалізація. Встановлені діагнози: « [PERSON] . Двухсторонний коксартроз 4 ст., асептический некроз головок обеих бедренных костей. Артралгия, выраженное нарушение функций ходьбы и статики». При визначенні ступеню тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не приймаються, оскільки є проявом наявного, хронічного, соматичного захворювання, виникнення якого не пов`язане із встановленими обставинами випадку. На користь чого свідчить перебування підекспертного на диспансерному обліку у лікаря травматолога, хворіє з 2013 року, офіційно діагноз встановлено з 28.01.2014 року. (т.2 а.с. 73-77). Згідно з випискою із медичної карти стаціонарного хворого травматологічного відділення КНМП "Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька" №675, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 31.01.2018 року по 20.02.2018 року. Діагноз закритий перелом лівої плечевої кістки в верхній третині зі зміщенням, закритий уламковий перелом верхньої третини лівої великогомілкової кістки зі зміщенням. Проведено оперативне втручання 09.02.2018 року, відкрита репозиція, металоостеосинтез лівої великогомілкової кістки, накладена гіпсова пов`язка. Відкрита репозиція, металоостеосинтез лівої плечевої кістки, накладена косиночна пов`язка. Надано перелік та кількість препаратів, які призначені хворому. Рекомендовано нагляд травматолога за місцем проживання, хода за допомогою милиць, іммобілізація гіпсовою пов`язкою протягом 1 місяця. Іммобілізація косинковою пов`язкою протягом 1 місяця з моменту операції. ЛФК, фіз. процедури, р/г контроль через 1 місяць, при наявності ознак консолідації курс відновного лікування в умовах ФТЛ. Виданий лікарняний. Продовжує хворіти. (т.1 а.с. 14). Листом КНМП «Лікарня Інтенсивного лікування «Кременчуцька» №01-11/1083 від 07.06.2021 року повідомлено, що [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні вказаного медичного закладу з 31.01.2018 року по 20.02.2018 року, діагноз закритий перелом лівої плечевої кістки в верхній третині зі зміщенням, закритий уламковий перелом верхньої третини лівої великогомілкової кістки зі зміщенням. Проводилося оперативне втручання 09.02.2018 року, відкрита репозиція, металоостеосинтез лівої великогомілкової кістки, накладена гіпсова пов`язка. Відкрита репозиція, металоостеосинтез лівої плечевої кістки, накладена косинкова пов`язка. Надано перелік та кількість препаратів, які були придбані за рахунок хворого (52 найменування), а також витрати медичної установи на його лікування. (т.2 а.с. 23-25). Згідно з листом КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» №01-16/1591 від 07.09.2021 року зазначено, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в їх медичній установі з 31.01.2018 року по 20.02.2018 року з діагнозом закритий перелом лівої плечевої кістки в верхній третині зі зміщенням; закритий уламковий перелом верхньої третини лівої великогомілкової кістки зі зміщенням. Зазначено, що в даному випадку має місце пошкодження тільки кісток гомілки. Проводилося оперативне втручання 09.02.2018 року, а саме відкрита репозиція, металоостеосинтез лівої великогомілкової кістки, Накладена гіпсова пов`язка. Відкрита репозиція, металоостеосинтез лівої плечевої кістки, накладена гіпсова пов`язка. Хворий виписаний зі стаціонару в лежачому стані і самостійно пересуватися не міг по причині порушення функціональної опороздатності лівої нижньої кінцівки та не можливістю ходити на милицях по причині перелому лівої плечевої кістки. (т.2 а.с 140). Допитані в судовому засіданні спеціаліст лікар КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» [PERSON] та судово-медичний експерт [PERSON] повідомили, що внаслідок ДТП, що сталося 31.01.2018 року, [PERSON] отримав тілесні ушкодження: закритий перелом лівої плечевої кістки в верхній третині зі зміщенням; закритий уламковий перелом верхньої третини лівої великогомілкової кістки зі зміщенням. При цьому зазначили, що в даному випадку безпосередньо колінний суглоб [PERSON] не отримав пошкоджень внаслідок ДТП, мало місце пошкодження лише ушкодження кісток гомілки. До ДТП [PERSON] мав хронічне захворювання кульшових суглобів, після ДТП він не рухався, що могло стати підставою для розвитку наявного у його організмі захворювання такого ж і в колінному суглобі. Під час виписки з КНМП "ЛІЛ "Кременчуцька" лікарі показували [PERSON] вправи, які необхідно робити самостійно для попередження наслідків, які в подальшому сталися з його колінним суглобом. Суд роз`яснив позивачу та його представнику обов`язок доведення допустимими, належними та достатніми доказами обставин, на які він посилається у позовних вимогах. Суд за клопотанням представника позивача адвоката Гонсевич Н.С. призначив комісійну судово-медичну експертизу для з`ясування питання чи є причинно-наслідковий зв`язок між отриманими [PERSON] травмами в ДТП та проведеним лікуванням та реабілітацією колінного суглоба, зокрема у медичній установі РФ, вартість якого він просив відшкодувати. Проте призначена судом експертиза не була проведена з причин відмови позивача [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України, визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З таких обставин, суд не вбачає підстав вважати доведеним належними та допустимими доказами, що захворювання колінного суглоба й інші супутні захворювання у [PERSON] , лікування та реабілітація яких проведена ним у медичних закладах України та РФ, виникла саме в наслідок ДТП, яке сталося з вини [PERSON] . Згідно з листами непрацездатності, [PERSON] не мав можливості працювати за станом здоров`я з 31.01.2018 року по 10.09.2018 року (т.1 а.с. 234-240). Також [PERSON] надано квитанції на підтвердження придбання ним медичних препаратів, договори про надання лікування та численні розрахунки таких витрат. (т.1 а.с. 20-154, т.2 а.с.27-71). У пунктах 24.1-24.3 статті 24 Закону № 1961-IV передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті. Верховним Судом у постанові від 01.11.2018 року у справі N 403/329/17 (провадження N 51-3811км18) можна ознайомитись за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/77684979, у постанові від 08.06.2021 року у справі N 127/30388/19 (провадження N 51-6307км20), з якою можна ознайомитися за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/97628521, висловлена правова позиція, що сума благодійних внесків на користь лікарні не підлягає стягненню з обвинуваченого, оскільки ці кошти не належать ні до процесуальних витрат, ні до шкоди, завданої потерпілому внаслідок кримінального правопорушення. Згідно з розрахунком №1 [PERSON] , за період лікування в КНМП «Лікарня Інтенсивного лікування «Кременчуцька» з 31.01.2018 року по 20.02.2018 року, придбано медичні препарати на загальну суму 31240,04 грн., що підтверджено квитанціям про їх придбання та оплату (т.1 а.с. 20-154, т.2 а.с. 27-34). Співставляючи подані позивачем призначення лікарів КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» (лист від 07.06.2021 року), суд виявив лише розбіжність між призначеннями лікарів та розрахунком [PERSON] про придбання медичних препаратів на 1 шприц одноразовий 5 мл, вартістю 1,90 грн. А тому суд вважає обґрунтованими, пов`язаними з лікуванням від травм отриманих у ДТП, витрати [PERSON] на лікування в КНМП «Лікарня Інтенсивного лікування «Кременчуцька» з 31.01.2018 року по 20.02.2018 року в сумі 31238,14 грн. за його розрахунком №1. Згідно з розрахунком №2 грошових витрат [PERSON] на час придбання медичних препаратів за період лікування у КНМП «Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька" з 31.01.2018 року по 20.02.2018 року внаслідок отриманих у ДТП травм, суд вважає підтвердженими призначеннями лікарів КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» за випискою №675 від 20.02.2018 року, витрати на придбання бандажа на плічовий суглоб (пов`язка «Дезо»), вартістю 569,0 грн. Всі інші витрати [PERSON] за цим розрахунком на придбання підгузків, рукавичек, ліків "Сенадексін", "Норгалекс гель", "Аффида форт", пакетів, мотузки не обґрунтовано поданими суду доказами, оскільки в матеріалах справи відсутні документи про їх призначення лікарями для лікування травм, отриманих в наслідок ДТП. (т.1 а.с. 14). Згідно з розрахунком №3 додаткових грошових витрат за надання медичних послуг під час стаціонарного лікування у КНМП «Лікарня інтенсивного лікування за період з 31.01.2018 року по 20.02.2018 року, [PERSON] врахував подані ним квитанції про внесення благодійних внесків за медичні послуги на загальну суму 2602,80. Проте суд вважає необґрунтованими такі вимоги [PERSON] про відшкодування за рахунок відповідачів внесених ним благодійних внесків за отримані медичні послуги. (т.2 а.с. 37, т.1 а.с. 20-154). Так, згідно з листом КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» №01-16/1227 від 30.06.2021 року лікарня повідомила, що не втручається в діяльність Благодійної організації «Благодійний фонд «Спільна мета». (т.2 а.с.26). Згідно з розрахунком №4 грошових витрат на придбання ліків під час амбулаторного лікування, на підставі поданих [PERSON] квитанціях на загальну суму 546,46 грн. Проте суду не доведено необхідність придбання наведених медичних препаратів для лікування [PERSON] травм, отриманих внаслідок ДТП, - не подано відповідного призначення лікарями вказаних медичних препаратів. (т.2 а.с. 38-39). Згідно з розрахунком №5 грошових витрат під час амбулаторного лікування за надання медичних послуг суд вважає обґрунтованими та підтвердженими призначенням лікаря за випискою КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» №675 від 20.02.2018 року, витрати на загальну суму 3002,45, а саме на перевезення від лікарні до місця проживання [PERSON] , який на той час не мав можливості рухатися і мав перелом плечевої кістки, на суму 600 грн. (товарний чек №12 від 20.02.2018 року), придбання ходунків вартістю 1052,45 грн. (квитанція №МОН3332 від 01.04.2018 року), перевезення від місця проживання до місця проведення контрольного рентгену вартістю 850 грн. (квитанція №83 від 03.05.2018 року), проведення контрольного рентгену гомілки та плечевої кістки 500 грн. (квитанція №84 від 03.05. ст. 03.05.2018 року). Разом з тим зазначені витрати на проведення рентгену кульшових суглобів, повторного рентгену гомілки та плечевої кістки, консультації травматолога у МЦ "Арніка", УЗІ колінних суглобів, консультація лікаря ендоскопіста, консультація лікаря гастроентеролога не подано доказів про призначення лікарів вказаних обстежень, не доведено, що вони мають причинно-наслідковий зв`язок з лікуванням травм, отриманими внаслідок ДТП. (т.2 а.с. 40). Згідно з розрахунком №6 грошових витрат під час підготовки до реабілітації, реабілітації колінних суглобів, після реабілітаційний період у медичній установі РФ на загальну суму 60540,06 грн. суд вважає такими, що не доведено причинний наслідковий зв`язок між лікуванням (реабілітацією) лівого колінного суглобу та отриманими [PERSON] в ДТП травмами з вини [PERSON] , оскільки згідно висновку судово-медичного експерта №192, проведеного в період з 10 по 22 квітні 2019 року, який був роз`яснений експертом в судовому засіданні, та поясненнями допитаного в суді лікаря КНМП "ЛІЛ "Кременчуцька", який проводив лікування, [PERSON] не було заподіяно в ДТП ушкодження колінного суглобу. (т.2 а.с. 41- 42). Таким чином суд вважає доведеним належними допустимими та достатніми доказами витрати [PERSON] на лікування травм, отриманих внаслідок ДТП, що сталася 31.01.2018 року з вини [PERSON] , за призначеннями лікарів КНМП "Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька" на суму 34836,65 грн. Разом з тим, [PERSON] добровільно оплатив [PERSON] витрати на його лікування за призначеннями лікарів КНМП "Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька", що підтверджено наданими суду розписками дружини позивача [PERSON] на загальну суму 31400 грн. (т.1 а.с. 200-204). За таких обставин, сума невідшкодованих [PERSON] витрат на лікування травм, отриманих внаслідок ДТП з вини [PERSON] , які доведені допустимими доказами про призначення лікарів та підлягають стягненню, дорівнюють 3436,65 грн. (витрати на лікування 34836,65 грн. добровільно оплачені [PERSON] на лікування [PERSON] у КНМП «ЛІЛ «Кременчуцька» 31400,00 = невідшкодовані витрати на лікування [PERSON] 3436,65 грн.). Суд вважає за необхідне звернути увагу, що позивач, діючи за принципом змагальності та диспозитивності, зменшив позовні вимоги в частині матеріальної шкоди, а саме витрат на його лікування у КНМП "ЛІЛ "Кременчуцька", які були добровільно оплачені відповідачем [PERSON] в лютому 2018 року. А тому суд вважає, що з моменту подання позивачем заяви про зменшення позовних вимог, оплачені добровільно відповідачем [PERSON] витрати на лікування [PERSON] у КНМП "ЛІЛ "Кременчуцька" в період з 31.01.2018 року по 20.02.2018 року не є предметом позову. Загальний порядок відшкодування шкоди, завданої особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Стаття 1166 ЦК України\~передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню. Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності. Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1\~Закону України\~«Про страхування» (далі - Закон №85/96-ВР)). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать\~закону\~і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в\~\~Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до\~\~Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема,\~Закон\~ України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» № 1961-IV (далі Закон №1961-IV). Згідно зі\~статтею\~\~999 ЦК України, до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього\~Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Саме на забезпечення таких зобов`язань було\~ухвалено\~Закон № 1961-IV. Законом № 1961-IV\~визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди. Згідно зі\~статтею 3 Закону №1961-IV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до\~статті 5 вказаного Закону, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим\~Законом\~порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1\~статті 22 Закону № 1961 IV). Згідно з частинами першою, другою\~статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України\~передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із\~Законом № 1961-IV\~у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі №147/66/17). Водночас в\~Законі\~наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто\~Закон\~як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV). Тобто положення цього\~Закону\~спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика. При цьому, слід мати на увазі, що відповідно до положень статті 13\~ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Цивільний кодекс України\~також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини друга та четверта статті\~14 ЦК України) Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах\~закону, не порушуючи права інших осіб у спосіб передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі №147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що «у страховика (МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає і тоді, коли має місце неналежна поведінка й з боку потерпілого, а саме: невиконання обов`язків, визначених Законом № 1961-IV, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (підпункт 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV); неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV). Отже, закон з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом № 1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід дійти висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема в праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого. Разом з тим у порушення принципу пропорційності законом не встановлено механізму захисту права осіб (поновлення права), які добросовісно виконують покладені на них обов`язки, якщо шкода не відшкодована не з їхньої вини. Тому тлумачення права щодо відшкодування шкоди за наслідками страхового випадку за Законом № 1961-IV, має здійснюватися з огляду на добросовісне виконання зобов`язань та поведінки всіх учасників (добросовісна чи недобросовісна поведінка/дії) та пропорційність інтересів усіх учасників цих правовідносин. Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1статті 331 Закону № 1961-IV). Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним/трирічним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)). В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19). Поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи). Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного/трирічного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного/трирічного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.». (постанова ВС від 01.06.2022 року у справі №577/5482/19, провадження № 61-13591св20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року\~у справі №465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19) зазначено, що\~ «у системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1\~статті 37 цього Закону\~щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права». Постановою від 03 жовтня 2018 року (справа № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18), розглядаючи справу за позовом\~ПрАТ «СК «Грандвіс» до фізичних осіб та ПрАТ «Просто-Страхування» про стягнення страхового відшкодування, заявленим з підстав виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування майна, Велика Палата Верховного Суду вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або\~Законом № 1961-IV\~у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Факт неповідомлення страхувальником свого страховика про настання страхового випадку не є підставою для стягнення із страхувальника страхового відшкодування в порядку регресу, якщо страховик мав можливість перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необґрунтованим виплат (постанова КЦС у складі Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 760/5736/15-ц (провадження № 61-3389св18) можна ознайомитися за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/72459718). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі №308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18) можна ознайомитися за посиланням http://reyestr.court.gov.ua/Review/7529655 висловлена правова позиція, що у заподіювача шкоди та його страховика не може виникнути солідарного обов`язку щодо виплати страхового відшкодування. Так Велика Палата Верховного Суду висловила позицію про те, що законодавство України не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого. Враховуючи наведені положення Закону, а також той факт, що 04.06.2020 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом про відшкодування йому шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, що сталася 31.01.2018 року з вини [PERSON] , тобто в межах строку позовної давності, а дізнавшись в судовому засіданні про страхування цивільно-правової відповідальності [PERSON] як власника транспортного засобу, [PERSON] заявив клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача ПАТ "Страхова група "ТАС", яке було задоволено ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області (суддя Фадєєва С.О.) від 05.08.2020 року, тобто в межах трирічного строку для звернення до страхової компанії з вимогою про виплату страхових виплат за шкоду, заподіяну здоров`ю, суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ «Страхова компанія «ТАС» невідшкодовані [PERSON] витрати на його лікування за призначенням лікарів КНМП "Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька" в сумі 3436,65 грн. Щодо стягнення моральної шкоди Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої\~статті 11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої\~статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої\~статті 23 ЦК України). Виходячи з положень статей\~16\~і\~23 ЦК України\~та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови\~Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). Відповідно до статті 23 Закону\~№ 1961-IV, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно зі статтею 26-1 Закону\~№\~1961-IV, страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Суд звертає увагу, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону. Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені\~статтею 23 Закону № 1961-IV. Суд врахував обставини, наведені позивачем [PERSON] , факти щодо фізичних та моральних страждань, внаслідок отриманої ним у ДТП травми з вини [PERSON] , а саме, що від заподіяних травм він по теперішній час відчуває нестерпний фізичний біль, переніс оперативне втручання (відкрита репозиція, металоостеосинтез), тривалий час живе з металевими імплантантами, що робить його життя нестерпним, особливо при високих та низьких температурах, на відкритому сонці, оскільки метал в тілі нагрівається чи охолоджується та постійно спричиняє фізичний біль. Тривалий час був позбавлений можливості вільно рухатися, а відповідно втратив роботу, потребував постійного догляду, сторонньої допомоги та тривалого лікування, на яке витрачалися всі наявні в сім`ї грошові кошти, яких небагато, бо він є пенсіонером. Чим спричинено суттєві зміни в його звичному житті. А тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] про розмір заподіяної йому моральної шкоди 100452 грн. З врахуванням положень ст. 26-1, ст.23, п.27.3 статті 27 Закону, суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ "Страхова група "ТАС" на користь [PERSON] моральну шкоду, заподіяну йому внаслідок ДТП, в розмірі 1741,83 грн. (5% від розміру заподіяної здоров`ю шкоди, яка підлягає стягненню, 34836,65 грн. = 1741,83 грн.). Суд бере до уваги, що позивач просить стягнути моральну шкоду, яка перевищує ліміт страхового відшкодування. Тому відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, яка полягає в його моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинене ДТП з вини страхувальника, внаслідок якого потерпілий отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, має бути співмірно компенсована, і з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] заподіяну моральну шкоду від ДТП в розмірі 98710,17 грн. (заподіяна моральна шкода, яка підлягає стягненню, в розмірі 100452,00 грн. розмір моральної шкоди, яка за законом підлягає стягненню зі страхової компанії 1741,83 грн.= 98710,17 грн.). За таких обставин, позовні вимоги, з внесеними змінами, [PERSON] до [PERSON] та ПАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Суд враховує, що судовий збір за звернення до суду з позовом, з внесеними змінами, [PERSON] мав становити 1695,05 грн. (1% від ціни позову з внесеними змінами), проте позивач був звільнений від його сплати. Також [PERSON] просив стягнути з відповідачів понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3700 грн., що підтверджені документально відповідними квитанціями. За таких обставин необхідно стягнути на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу з ПАТ «Страхова група «ТАС» 113,22 грн., з [PERSON] 2154,51 грн. Стягнути на користь держави витрати на судовий збір з ПАТ «Страхова група «ТАС» 51,87 грн., з [PERSON] 987,03 грн. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Outcome: partial