Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором оренди. Позов мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить приміщення квартири [ADDRESS] , загальною площею 56,4 кв.м. 01.10.2022 року між нею та відповідачкою [PERSON] був укладений усний договір оренди житлового приміщення, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що відповідно до умов договору вона передала відповідачці у строкове платне користування вказану квартиру, а відповідачка прийняла у строкове платне користування цю квартиру та зобов`язалась сплачувати позивачці орендну плату у розмірі 2000,00 грн. за кожен місяць оренди, а також комунальні послуги. Однак, відповідачка, як зазначає позивачка у поданій позовній заяві, не оплачувала кошти за оренду житла та не сплачувала рахунки за користування житлово-комунальними послугами. Вказує, що згідно рахунків за оплату житлово-комунальних послуг заборгованість становить 8478,95 грн., зокрема: - ЛМКП "Львівтеплоенерго" - 5562,53 грн.; - "Львівводоканал - Франківський" - 190,72 грн.; - ЛКП "Львівський ліхтар" - 2351,30 грн.; - ТОВ "Львівенергозбут" - 374,40 грн. Окрім цього, у поданій позовній заяві позивачка зазначає, що відповідачкою не сплачено кошти за оренду житлового приміщення у розмірі 10000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, просить стягнути з відповідачки на її користь заборгованість за договором оренди від 01.10.2022 року та судові витрати. Не погоджуючись з поданим позовом, від представника відповідача - адвоката Стрикаля М.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та стягнути судові витрати. Відзив мотивує тим, що позивач не надала суду жодних необхідниї, належним та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які вона посилається в обгрунтування заявлених позовних вимог. Щодо покликання сторони позивача на укладення між позивачкою та відповідачкою усного договору вказує, що вказаний договір повинен укладатись у письмовій формі та позивачкою не додано жодних доказів того, що 01.10.2022 року між ними укладався будь-який договір, а також не надано доказів того, що сторони договору досягли між собою згоди всіх істотних умов договору. Позивачка в судове засідання не з`явилась, хоча й була належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення такого. Від представника позивача до суду подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з погіршенням самопочуття та підняттям температури, однак суд не бере таке до уваги, оскільки жодних доказів перебування представника позивачки на листку непрацездатності до клопотання не долучено. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, хоча й була належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення такого. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №304450373 від 07.07.2022 року. З долучених позивачкою до матеріалів справи Рахунків на оплату житлово-комунальних послуг вбачається, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] наявна заборгованість за такі житлово-комунальні послуги: - ЛМКП "Львівтеплоенерго" - 5562,53 грн.; - "Львівводоканал - Франківський" - 190,72 грн.; - ЛКП "Львівський ліхтар" - 2351,30 грн.; - ТОВ "Львівенергозбут" - 374,40 грн. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі ( ч.ч.1,2ст. 2 ЦПК України). Нормами ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання , кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як вже зазначалось, у відповідності до норм ст.16 ЦК України та ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В усталеній практиці Верховного Суду ( постанова від 01.03.2018 у справі №910/2280/17, постанова від 14 лютого 2019 року у справі № 911/792/18, постанова від 02.02.2021 року у справі №925/642/19) останній наголошує, що наведені приписи чинного законодавства визначають об`єктом захисту, в тому числі судового, порушене, невизнане або оспорюване право. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Тобто вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Лише у разі встановлення наявності порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу позивача та відповідності обраного останнім способу захисту такому порушенню або оспоренню суд може прийняти рішення про задоволення позову. Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, або компенсація витрати, що виникли у зв`язку з порушенням прав, чи в інший спосіб нівелює негативні наслідки такого порушення. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка вказує, що між нею та відповідачкою фактично існували правовідносини з оренди квартири та відповідачка не сплачувала їй орендну плату, яка складає 2000,00 гривень на місяць, та допустила наявність заборгованості із комунальних послуг. Відтак, предметом спору у цій справі є стягнення орендної плати та заборгованості за комунальні послуги. Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Договір як універсальний регулятор приватних відносин покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків ( ч.1 ст 626 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди Правовідносини з найму (оренди) житла регулюються нормами глави 59 Цивільного кодексу України Відповідно до положень ч.1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Нормами ч.1 ст. 811 ЦК України встановлено, що договір найму житла укладається у письмовій формі. Розмір плати за найм житла встановлюється у договорі найму житла; якщо законом встановлений максимальний розмір плати за найм житла, плата, встановлена у договорі, не може перевищувати цього розміру; одностороння зміна розміру плати за найм житла не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; наймач вносить плату за найм житла у строк, встановлений договором найму житла; якщо строк внесення плати за найм житла не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця ( ч.ч.1-3 ст. 820ЦК України). Договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років ( ч.1 ст. 820 ЦК України). Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору. На підтвердження укладення договору з відповідачкою та фактичного її проживання у належній позивачці квартирі представником позивачки надано суду копії письмових показів свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є мешканцями будинку [ADDRESS] . Згідно з положенням частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Отже, за змістом вказаної статті сторона, яка прагне довести факт вчинення правочину (угоди), може це зробити за допомогою перерахованих в ній доказів, за винятком показів свідків, оскільки на них не може ґрунтуватися рішення суду (постанова Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 306/3189/14-ц). За загальними правилами доказування, визначеними статями 12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( ч.1 ст. 76 ЦПК України). Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч.ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування ( ч.1 ст. 80 ЦПК України). Із змісту позовної заяви та доказів, наданих стороною позивача на підтвердження викладених у позовній заяві обставин судом не встановлено, що між сторонами існували правовідносини, які б відповідали наведеним положенням Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини найму (оренди) житла, а саме передачі житла для проживання у ньому на умовах строковості та платності. Щодо стягнення коштів заборгованості за комунальні послуги за період проживання відповідачки у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить позивачці суд приходить до висновку, що такі не підлягають до стягнення, оскільки факт користування відповідачкою комунальними послугами за вказаною адресою та допущення відповідно заборгованості саме відповідачкою, зважаючи на відсутність письмового договору найму (оренди) житла, не доведений. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи встановлені обставини у справі, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, а саме договірних відносин з найму (оренди) житла у розумінні положень ст.810 ЦК України, а тому позов не підлягає задоволенню. Щодо стягнення з позивачки на користь відповідачки судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.133 ЦПК України). Положеннями п.п.1,2 ч.3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Вирішуючи питання про стягнення з позивачки витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність`договір про надання правової допомоги-це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачкою [PERSON] укладено з адвокатом Стрикалем Максимом Вікторовичем Договір про надання правової (правничої) допомоги від 10.05.2023 року, відповідно до умов якого адвокат приймає доручення на участь в будь-яких кримінальних, цивільних, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення в якості представника, захисника, особи, що надає правову допомогу клієнту незалежно від процесуального статусу клієнта, а клієнт зобов`язується сплатити адвокатові гонорар та відшкодувати понесені витрати у зв`язку з виконанням цього доручення. Відповідно до п.6.1 вищевказаного договору адвокат має право на отримання гонорару у зв`язку з виконанням доручення клієнта у порядку, встановленому цим договором; розмір гонорару визначається додатковою угодою до цього договору. Згідно з умовами Додаткової угоди №1 від 10.05.2023 року до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 10.05.2023 року розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги клієнту, яка полягає у наданні юридичної консультації з питань, пов`язаних зі стягненням заборгованості за договором оренди, правовому аналізі матеріалів позовної заяви [PERSON] , складанні відзиву на позовну заяву у цивільній справі №465/2198/23, а також представництві інтересів клієнта в суді під час судового розгляду цивільної справи №465/2198/23 (не більше 2-ох судових засідань), складанні клопотань, пов`язаних з розглядом вищезазначеної цивільної справи становить 5000,00 грн. (фіксована сума). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону). Зі змісту п.2 Додаткової угоди від 10.05.2023 року вбачається, що сторони погодили, що клієнт зобов`язаний перерахувати адвокату гонорар у розмірах, визначених п.1.1 та 1.2 цієї додаткової угоди у строк, що не перевищує 5 днів з моменту ухвалення рішення суду першої інстанції у цивільній справі №465/2198/23. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України , заява №19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір. Щодо зазначення стороною відповідача суми стягнення з позивачки судових витрат на правову допомогу, суд враховує, зокрема складність справи та час, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягу наданих послуг. Суд також звертає увагу сторін на висновки у постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 від 24.10.2019 року та 07.11.2019 року та у справі №922/2685/19 від 08.04.2020 року, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved