Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

Позивач 13.04.2023 звернувся до суду з позовом до [PERSON] і просить: визначити місце проживання малолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] , уродженцем с. Забарівка Корюківського району Чернігівської області. Позов мотивований тим, що з відповідачем спільне життя не склалось. Сторони сімейних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть їх шлюб розірвано. Від шлюбу з відповідачем є неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , донька проживає разом із позивачем та перебуває на його утриманні. Відповідач виїхала на заробітки до м. Києва. Позивач вказує на те, що він проживає разом із донькою у власному будинку, умови проживання добрі, будинок опалюється, є водопостачання, санітарний стан задовільний, є необхідні меблі та побутова техніка, малолітня дитина має окрему кімнату для проживання та забезпечена всім необхідним, що підтверджується актом обстеження умов проживання, складений спеціалістами Корюківської районної військової адміністрації. Позивач вказує на те, що має доходи та може створити умови для розвитку та виховання його малолітньої доньки. При цьому відповідач зазначає, що згоди, щодо місця проживання дитини вони з дружиною не дійшли, дружина весь час лякає, що приїде і забере доньку до себе. З огляду на зазначене, позивач просить задовольнити його позовні вимоги. Ухвалою суду від 25 квітня 2023 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до слухання у відкритому судовому засіданні. Цією ухвалою учасникам справи визначено строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не надала. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Представник третьої особи, органу опіки та піклування в особі Корюківської районної державної адміністрації, в судове засідання не з`явився, про час слухання справи повідомлений належним чином, за таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Відповідач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, зазначила, що в рішенні покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача та його представника, розглянувши додані до позовної заяви документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Забарівка, Корюківського району, Чернігівської області, зареєстрований у [ADDRESS] , проживає за адресою [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України [NUMBER] виданим 18 січня 1998 року Корюківським РВ УМВС України в Чернігівській області. [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, який був зареєстрований 10 серпня 1996 року у Жовтневій сільській раді Менського району Чернігівської області, актовий запис за №05. Від спільного подружнього життя з сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] виданим 18 вересня 2012 року Забарівською сільською радою Корюківським району Чернігівської області. Сім`я позивача\~проживала в\~житловому будинку,\~що знаходиться\~за адресою: [ADDRESS] , за цією адресою всі були зареєстровані. Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 01 березня 2023 року (справа №736/168/23) шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Як зазначає, позивач, дружина проживає в м. Києві, в неї є інша сім`я, однак вона телефонує і погрожує забрати у нього малолітню дитину і вивезти. Корюківська районна військова адміністрація, як орган опіки та піклування, на вимогу суду надала висновок про можливість постійного проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] , [INFO] . Цей висновок свідчить про те, що умови проживання дитини, [PERSON] , добрі, для дитини створені всі належні умови для повноцінного розвитку та виховання, дитина має окрему кімнату, ліжко, диван, шафу для одягу, комп`ютер, сучасний мобільний телефон, забезпечена одягом та взуттям відповідно до віку та сезону. Дитина в подальшому бажає проживати разом з батьком. Під час судового розгляду було опитано малолітню [PERSON] , [INFO] , яка зазначила, що бажає проживати разом із батьком та їхати з мамою в інше місто не має наміру. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII\~(далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.1-3\~ст.157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ч. 2\~ст.160 СК України\~\~місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За частинами 1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Сторонами по справі не заперечувалося, що дитина [PERSON] постійно проживає разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , дитина бажає й надалі проживати разом із батьком у звичній для неї атмосфері, у суду є позитивний висновок органу опіки та піклування про можливість проживання [PERSON] разом із батьком, відповідач вирішення цього питання залишила на розсуд суду, а тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved