Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] , з врахуванням уточнених позовних вимог (а.с.15), \~ просить винести рішення про знесення самочинно збудованої будівлі [PERSON] , а саме: курників та навісу, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Знесення провести за її рахунок. Стягнути з [PERSON] на його усі користь судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він, [PERSON] , разом із дружиною проживають у власному будинку за адресою - [ADDRESS] . Через дорогу , розмір якої менше 5 метрів, по сусідству проживає [PERSON] [PERSON] на межі з вказаною дорогою незаконно побудувала будівлю. У вказаній будівлі [PERSON] утримує птицю та іншу живність. Це негативно впливає на його проживання та його сім`ї в будинку поряд незаконної будівлі. Це пов`язано з тим, що від живності, яка знаходиться у вказаній будівлі, є неприємний запах, що негативно впливає на їх здоров`я. Він є особою з інвалідністю. Через вказані незручності, він з дружиною вимушені проживати у будинку їх дітей в іншій частині міста. Він неодноразово звертався до Долинської міської ради з проханням вплинути на [PERSON] знести самовільно збудовану будівлю. 01.07.2001 був наданий [PERSON] припис про знесення самочинно збудованої будівлі. В зв`язку з невиконанням припису, 10 жовтня 2021 року був складений на [PERSON] проотокол про адміністративне правопорушення. Однак, на цей протокол [PERSON] також не відреагувала. Після цього він звернувся до Державної інспекції містобудування Долинської міської ради з заявою подати до суду позовну заяву про зобов`язання [PERSON] знести самовільну збудовану будівлю. Державна інспекція містобудування Долинської міської ради цього не зробила, а рекомендувала йому звернутися до суду з позовною заявою про зобов`язання [PERSON] знести самовільно збудовану \~ \~ \~ \~будівлю. Відповідно до вище викладеного вважає, що будівля збудована [PERSON] є самочинним будівництвом (а.с.1-2). \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач [PERSON] , та його представник адвокат Бойко А.І. (ордер серії ІФ №064194 а.с.65) позовні вимоги , з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог , підтримали з вищенаведених підстав , просили позов задоволити, та зобов`язати відповідачку [PERSON] \~ \~знести самочинно збудовану будівлю, а саме: курник та навіс, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] .\~Паркан з\~металічної бляхи\~-\~не зносити.\~Стягнути з\~відповідачки на\~користь позивача\~усі витрати\~по справі\~-\~судовий збір\~та витрати\~за надання\~правової допомоги\~адвокатом. \~ \~ \~ \~Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Комарницький Е.Г. (ордер серії АТ №1033904 а.с.30)\~ в судових засіданнях позовні вимоги не визнали та суду пояснили, що доводи позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів є абстрактними, вони не підтверджують порушення його прав та не містять жодного обґрунтування, а докази якими обгрунтовано позов не підтверджують жодного негативного впливу та не слугують підставою для задоволення позову. Обставини є надуманими та не відповідають дійсності. Основним доводом позивача є те, що відповідачка через дорогу, розмір якої менше 5 метрів, незаконно збудувала будівлю, (яку саме не вказується), від «живності» яка знаходиться в будівлі є неприємний запах, що негативно впливає на їх здоров?я. Разом з тим, позивач не надає доказів на якій саме відстані знаходиться його будинок від вказаної споруди відповідачки та чи взагалі подвір`я відповідачки є джерелом нестерпного запаху внаслідок тримання «живності» (свійський тварин), що заважає використовувати належний йому будинок, проживати та знаходитись в ньому. Позивач не доводить факту істотного порушення будівельних норм і правил спорудженням зазначених будівель, порушення прав позивача саме існуванням цих будівель. Саме по собі знаходження цих будівель на певній відстані від будинку позивача не порушує його прав та не створює для нього незручностей. Позивачем не наведено будь-яких інших обставин в обґрунтування своїх позовних вимог та в обґрунтування порушення його права власності на житловий будинок, наприклад руйнування його будинку внаслідок порушення державних будівельних норм тощо. Протокол про адміністративне правопорушення від 12.10.2021, який складено з підстав не виконання припису, в силу основних засад теорії права не наділений імперативною дією щодо вжиття до правопорушника превентивних заходів, а є тільки відповідним чином оформлений уповноваженою особою процесуальний документ про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП. Саме складання протоколу - це процесуальна дія суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень ст. 252 КУпАП, є предметом оцінки органом в якості доказування вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Крім цього, згідно постанови №50/21 від 03.11.2021 , за наслідками розгляду вище згаданого протоколу адміністративна комісія Долинської міської ради постановила провадження у адміністративній справі - закрити. Таким чином знесення будівель в даному випадку є непропорційним втручанням у здійснення права власності відповідачки. Також позивач не надає жодного доказу щодо звернення ним до відповідних органів, що здійснюють санітарно-епідеміологічний захист населення, не надає документів фіксації фактів порушень правил тримання свійської птиці та худоби відповідачкою відповідними органами контролю. Тому суд не може зробити висновків про наявність, інтенсивність неприємного запаху з подвір`я відповідачки, тривалість та частоту його виникнення опираючись тільки на пояснення позивача. Споруда, яку просить знести позивач, являє собою навіс для зберігання сіна, це тимчасова споруда, без фундаменту, без стін. Домашня птиця у даній тимчасовій споруді не утримуються, для їх утримання у відповідачки є стайня, яка передбачена технічним паспортом на садибний житловий будинок. За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають. \~ \~ \~ \~Відповідачка [PERSON] в останнє судове засідання не з`явилася, хоч про дату час та місце слухання справи була повідомлена у встановленому Законом порядку. Суд,\~ вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши надані сторонами та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, не підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках або порядку, встановлених законом. Відповідно до положень ч.2\~ст.152 ЗК України, ст. 386 ЦК України, \~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з п.п. «г» та «е» ч.1\~ст. 91 ЗК України, \~власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Ч.ч.1,2 ст. 103 ЗК України\~передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Згідно з ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно ст. 27 Закону України «Про регулювання\~містобудівної діяльності»\~-забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт). Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки. Будівельний паспорт складається з текстових та графічних матеріалів. За наявності плану зонування території розроблення будівельного паспорта здійснюється на його підставі. Проектування на підставі будівельного паспорта здійснюється без отримання містобудівних умов та обмежень. Для об`єктів, зазначених у частині першій цієї статті, розроблення проекту будівництва здійснюється виключно за бажанням замовника. Надання будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідної заяви та пакета документів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Порядок видачі та форма будівельного паспорта ( z0902-11 ) визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до положень ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. \~Згідно із приписами\~ст.391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що позивач [PERSON] разом з дружиною зареєстрований і проживає у житловому будинку по [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] є власником 89/100 часток будинковолодіння по [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.09.2011 (а.с.63). Копія технічного\~паспорту на\~ садибний (індивідуальний) житловий будинок\~ по\~ [ADDRESS] (а.с.48-53) свідчить про\~те,\~що будинковолодіння\~складається з: \~житлового будинку,\~загальною площею\~205,9кв.м., \~житловою площею\~88,3\~кв.м.,\~допоміжною площею\~117,6\~кв.м. (літ.А); стайні (літ.Б); вбиральні (літ.В), погрібу (літ.Д); навісу (літ.Г); кормокухні (літ.Е). Копією сертифікату\~відповідності державним\~будівельним нормам,\~стандартам та\~правилам,\~реєстровий номер\~ІФ001577\~від 28.12.2010,\~ засвідчено\~відповідність закінченого\~будівництвом обєкта\~ житлового\~будинку садибного\~типу,\~двохповерхового,\~загальною площею\~205,9\~кв.м.,\~ житловою площею\~88,3\~кв.м.,\~з господарськими спорудами відповідно до технічного паспорту виданого Івано-Франківським ОБТІ 06.05.2010 за адресою: [ADDRESS] , державним стандартам, будівельним нормам і правилам (а.с.54). Відповідно до копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 922871 від 27 грудня 2010 року, [PERSON] є власником земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS] , з кадастровим номером 2622010100:01:009:0226, \~\~з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0175га (а.с.36-37). Згідно з планом-схемою суміжних земельних ділянок, земельна ділянка [PERSON] межує із дорогою, яка розділяє земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] . Як встановлено в судовому засіданні, відповідачка [PERSON] на межі земельної ділянки яка належить їй на праві приватної власності та призначена для ведення особистого селянського господарства, звела тимчасову споруду без влаштування фундаменту, а саме: навіс . Звертаючись із позовними вимогами у справі, позивач вказує, що допущені відповідачкою порушення вимог чинного законодавства Україні з будівництва господарської споруди, порушують його права. \~ \~ \~ \~Основним доводом позивача є те, що навіс відповідачки є джерелом нестерпного запаху внаслідок тримання курей, що заважає використовувати належний йому будинок, проживати та знаходитись в ньому. Відповідачкою же дана обставина, оспорюється. Остання зазначає, що тимчасово споруда - навіс нею не використовується для цілей утримання домашньої птиці (курей) у розумінні норм чинного законодавства, для цього вона використовує стайню. Посилання позивача на ту обставину, що відповідачка у належних їй господарських спорудах (курнику та навісі ) утримує домашню птицю (курей) без дотриманням вимог чинного законодавства, не доведено позивачем суду переконливо належними та допустимими доказами. Позивач не надав суду жодних доказів, що зазначений навіс може бути джерелом неприємного запаху та саме таким чином порушувати прав позивача, заважаючи йому використовувати житловий будинок. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з фототаблиць наданих стороною позивача, облаштований відповідачкою [PERSON] навіс (позивач зазначає навіс для тварин), знаходиться на території господарства [PERSON] , до межі земельної ділянки позивача впритул не примикає, оскільки межує з дорогою . В матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази того, що діяльність яка здійснюється на земельній ділянці відповідачки порушує екологічні норми, та порушує права позивача на безпечне навколишнє природне середовище. Позивач не надав жодного доказу щодо звернення ним до відповідних органів, що здійснюють санітарно-епідеміологічний захист населення. Фактів порушень правил тримання свійської птиці відповідачкою, відповідними органами контролю зафіксовано не було. На підставі показань [PERSON] та його представника, суд не може зробити висновок про наявність, інтенсивність неприємного запаху їз земельної ділянки відповідачки, його тривалість та частоту його виникнення. Таким чином, стороною позивача не надано, а в судовому засіданні не здобуто належних та допустимих доказів, які б свідчили про забруднення відповідачкою повітря у зв`язку з веденням домашнього господарства на відповідній земельній ділянці та доказів на підтвердження факту завдання позивачу незручностей або перешкод в користуванні належному йому будинковолодінні. Отже суд дійшов до висновку, що доказів про порушення відповідачкою державних санітарних норм надано не було. Щодо аргументів позивача про порушення відповідачкою приписів п. 6.1.41 ДБН 2.2-12:2019 "Планування і забудова територій", згідно з яким, відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами має складати не менше 15 метрів, та вимоги щодо, зобов`язання відповідачки знести самочинно збудовану будівлю, суд зазначає наступне: Згідно з ч.7 ст. 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Під істотним порушенням будівельних норм і правил необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. Верховний Суд під час розгляду справ за позовами про знесення самочинно збудованого нерухомого майна у відповідних постановах у справах: № 820/3183/16, № 813/6426/14, № 813/6284/14, № 814/2645/15, № 813/6423/14, сформулював такі правові висновки: - відповідно до вимог ч.7 ст. 376 ЦК України для задоволення позову у цій категорії справ необхідна наявність таких фактів, як неможливість перебудови об`єкту або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови; - у разі істотного відхилення від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову; - знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Як вбачається з пункту 6.1.41 ДБН 2.2-12:2019 "Планування і забудова територій" вказаним нормативним актом унормовано відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами, яку слід приймати відповідно до санітарних норм за таблицею 6.7. Відповідно до цієї таблиці господарські будівлі/сараї/для худоби, інших тварин та птахів площею до 50 кв.м. мають бути розміщені на відстані 15 метрів від житлових будинків і літних кухонь. За змістом п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України №127 від 24 травня 2001 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 р. за N 582/5773, з наступними змінами, не належать до самочинного будівництва: для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків: зведення на земельній ділянці тимчасових господарських будівель та споруд, навісів, альтанок, тамбурів, терас, веранд, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, воріт, хвірток, відкритих басейнів та із накриттям полегшеної конструкції, погребів, ганків тощо. Також постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 року № 406, затверджений «Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію», згідно п. 6 якого зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів, а також свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям, погребів, входів до погребів, воріт, хвірток, приямків, терас, ґанків (щодо індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків), не потребує оформлення дозвільних документів на будівництво. Суд не приймає аргументи позивача та його представника щодо знесення самовільно збудованої будівлі , оскільки, як вже було зазначено вище, навіс, про знесення якого позивачем ставиться вимога, це тимчасова споруда , яка зведена відповідачкою без влаштування фундаменту, стін, та яка на думку суду не відноситься до господарських будівель/сараїв/для худоби, інших тварин та птахів площею до 50 кв.м., та відповідно до неї не застосовуються приписи ДБН 2.2-12:2019 "Планування і забудова територій". Доводи позивача про те, що тимчасова споруда господарського призначення розміщена з порушенням державних будівельних норм та санітарних правил, не підтверджені належними і допустимими доказами, позивачем не долучено висновки експертів з даного питання та клопотань про проведення відповідних експертиз не заявлялось. Таким чином, позивачем не доведено факт істотного порушення будівельних норм і правил спорудженням зазначеної тимчасової споруди, порушення прав позивача, саме існуванням цієї споруди - навісу. Саме по собі знаходження останньої на певній відстані від будинку позивача не порушує його прав та не створює для нього незручностей. Позивачем не наведено будь-яких інших обставин в обґрунтування своїх позовних вимог та в обґрунтування порушення його права власності на житловий будинок. Знесення господарських споруд в даному випадку є непропорційним втручанням у здійснення права власності відповідачки. За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] \~до [PERSON] \~про знесення\~самочинно збудованої \~будівлі, необхідно відмовити. Під час вирішення питання про стягнення судових витрат суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову у позові, судовий збір покладається на позивача. За приписами ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Заявлені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн., враховуючи відмову у позові, стягненню з відповідачки не підлягають. \~ \~\~\~ На\~підставі ст.\~41\~Конституції України,\~ст.ст.319,\~321,\~331,\~368,\~375,376\~Цивільного кодексу України,\~ ст.ст.\~91,\~103,\~152\~Земельного кодексу\~України,\~\~

Outcome: dismissed