Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

У грудні 2020 року Позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення грошових коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 грудня 2019 року між позивачем, громадянином Великобританії, та [PERSON] , був укладений усно договір доручення. На виконання цього договору позивач видав письмову довіреність, якою уповноважив [PERSON] за належні позивачу грошові кошти організувати бізнес, а саме, салон краси в місті Києві, з розподілом прибутку навпіл між позивачем та [PERSON] , та придбати квартиру на ім`я позивача для його проживання під час візитів до міста Києва. На виконання договору доручення, позивач здійснив 39 платежів зі свого рахунку у Великобританії на рахунок [PERSON] у банку Перший Український міжнародний банк на загальну суму 84\~156,60 фунтів стерлінгів, що відповідно до офіційного курсу гривні до фунта стерлінга станом на 24.12.2020 року становить 3\~210\~793,10 гривень. [PERSON] запевнила позивача, що для більш швидкого проходження фінансового моніторингу з боку банку краще вказати, що ці кошти є подарунком. При проходженні фінансового моніторингу перерахуванням грошових коштів на [PERSON] в серпні 2020 року у банку «Перший Український міжнародний банк» виникли питання щодо призначення цих коштів. Позивач надав банку свої пояснення від 17.08.2020 року, в яких також зазначено, що на ці кошти він планує купити собі квартиру в місті Києві та започаткувати бізнес (відкрити салон краси). [PERSON] отримала грошові кошти та прийняла їх, чим підтвердила свою згоду на виконання доручення позивача. Конклюдентні дії [PERSON] свідчать про підтвердження нею угоди. 17.12.2019 року [PERSON] зареєструвалась як фізична особа-підприємець з видом діяльності «надання послуг перукарнями та салонами краси» (КВЕД 96.02). За словами [PERSON] , вона орендувала салон краси для здійснення підприємницької діяльності та купила обладнання для салону краси. Після започаткування бізнесу позивач постійно питав у [PERSON] про прибуток, який вони домовились розподілити навпіл. [PERSON] казала, що для отримання прибутку треба час. В травні 2020 року [PERSON] повідомила позивачу, що бізнес є збитковий та вона продала обладнання, клієнтську базу та право оренди салону іншій особі за 2500 доларів США. Ці грошові кошти [PERSON] не повернула, а запевнила, що вони підуть на купівлю квартири на ім`я позивача. Після отримання грошових коштів [PERSON] придбала квартиру та зареєструвала її на своє ім`я, що підтверджується витягом з реєстру нерухомого майна. Грошові кошти, отримані на виконання договору доручення [PERSON] не повернула. Позивач припускає, що [PERSON] була обізнана про неможливість купівлі квартири за довіреністю, яка не посвідчена нотаріально, та з самого початку планувала привласнити собі грошові кошти та не виконувати доручення позивача. Звертає увагу, що Шевченківьким УП ГУ НП у м. Києві відкрито кримінальне провадження за ст. 190 КК України за заявою позивача щодо шахрайства з боку [PERSON] .. Номер кримінального провадження в ЄРДР №12020105100002696. За цим кримінальним провадженням позивача визнано потерпілим. Зі змісту статей 244,245,657 ЦК України випливає, що довіреність, видана позивачем мала бути нотаріально посвідченою, оскільки уповноважує [PERSON] на придбання нерухомого майна (квартири). Посилаючись на приписи ч.2 ст.215, ч.1 ст.216 ЦК України, то позивач вважає, що договір доручення є нікчемним та до нього мають застосовуватися наслідки його недійсності, що зумовлює проведення відповідних дій, спрямованих на відновлення його порушеного права. Позивач перерахував [PERSON] за нікчемним договором доручення 84\~156,60 фунтів стерлінгів, а отже, [PERSON] зобов`язана повернути позивачу 84\~156,60 фунтів стерлінгів. Тому позивач просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину у вигляді реституції, а саме стягнення грошових коштів з відповідача, отриманих від позивача на виконання нікчемного правочину. Ухвалою від 04.01.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 29.03.2021\~року представником\~відповідача \~адвокатом\~Ільїним О.П.,\~подано відзив\~на позовну\~заяву,\~відповідно до\~якого представник\~відповідача заперечує\~проти позовних\~вимог в\~повному обсязі,\~посилаючись на\~те,\~що з\~листопада 2019\~року між\~сторонами склалися\~близькі особисті\~відносини,\~вони почали\~планувати спільне\~майбутнє.\~Позивач вмовив\~ [PERSON] \~піти з\~роботи,\~та пообіцяв,\~що забезпечить\~її та\~дасть гроші\~на відкриття\~власного бізнесу,\~надасть поради\~з реклами\~та просування\~такого бізнесу\~на ринку,\~а до\~того часу\~як бізнес\~почне давати\~дохід він\~буде її\~забезпечувати та\~її малолітнього\~сина.\~Тож,\~в силу\~існування між\~сторонами близьких\~відносин та\~дотримуючись своїх\~обіцянок,\~позивач почав\~перераховувати [PERSON] \~в дар\~кошти.\~На подаровані\~кошти [PERSON] \~спробувала відкрити\~бізнес,\~винаймаючи приміщення\~для салону\~краси,\~де організовувала\~надання послуг\~манікюру та\~перукарських послуг.\~Однак внаслідок\~карантинних обмежень\~такий бізнес\~став збитковим\~і [PERSON] \~була вимушена\~продати його.\~Також,\~позивач подарував\~ [PERSON] \~кошти на\~придбання квартири\~у місті\~Києві,\~яка за\~його переконанням,\~призначалася для\~неї та\~її сина,\~та для\~того,\~щоб вони\~могли жити\~там разом\~у той\~час,\~коли позивач\~приїздить до\~Києва.\~Перебуваючи довгий\~період часу\~у себе\~на батьківщині,\~у зв`язку\~з введенням\~на міжнародному\~рівні проти\~епідеміологічних заходів,\~позивач почав\~ревнувати [PERSON] ,\~що в\~подальшому,\~спричинило розрив\~стосунків між\~ними.\~Жодного договору\~доручення між\~сторонами ніколи\~не укладалося,\~сторони ніколи\~не були\~бізнес партнерами,\~а були\~близькими друзями\~та коханцями,\~відтак,\~правова природа\~грошових переказів\~позивача [PERSON] \~є дарунком.\~Зміст позовної\~заяви містить\~всі ознаки\~введення суду\~в оману\~щодо реальних\~обставин справи\~та є\~явно безпідставною. Докази подані позивачем на підтвердження існування договору доручення є неналежними та недопустимими. Ухвалою суду від 29.03.2021 витребувано у Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» дані щодо сум і дат перерахування грошових коштів протягом 2019-2020 років РІС МАРТІНОМ ПІТЕРОМ (MARTYN PETER REES) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , дата народження [INFO] англійською мовою: MS. YULIIA ASTAFIEVA Date of birth 20.10.1992. Належним чином завірені копії платіжних доручень та/або банківських виписок про перерахування грошових коштів РІС МАРТІНОМ ПІТЕРОМ (MARTYN PETER REES) на користь [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] , дата народження [INFO] англійською мовою: MS. YULIIA ASTAFIEVA Date of birth 20.10.1992; Належним чином завірені копії електронних листів РІС МАРТІНА ПІТЕРА (MARTYN PETER REES) до банку АТ «ПУМБ», надісланих на підтвердження сплати грошових коштів на рахунок [PERSON] (зокрема, але не виключено листа від 17 серпня 2020 року). Дані щодо дат та сум отримання [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) грошових коштів, перерахованих РІС МАРТІНОМ ПІТЕРОМ (MARTYN PETER REES). Дані щодо дат та сум перерахування на інший рахунок [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ) грошових коштів, отриманих від РІС МАРТІНА ПІТЕРА. Належним чином завірені копії документів та пояснень [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), наданих банку для проходження фінансового моніторингу щодо отримання коштів, перерахованих РІС МАРТІНОМ ПІТЕРОМ. 13.04.2021 року від представника позивача адвоката Бонацького Р.П. надійшла до суду відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначає, що факт перебування сторін в близьких відносинах в минулому, який жодним чином не спростовується позивачем, не може слугувати предметом доказування в даній справі, оскільки наявність таких відносин жодним чином не спростовує наявності договору доручення та довіреності, яка була видана на його виконання. Припущення представника відповідача про правову природу грошових переказів, які були здійснені на рахунок [PERSON] , не можуть мати доказову основу в силу ч.6 ст.81 ЦПК України. Ні у позивача ні у адвоката Бонацького Р.П. на момент подання позову оригіналу довіреності від 03.12.2019 року не було та не могло бути, оскільки вказаний оригінал був наданий безпосередньо [PERSON] .. Про відсутність оригіналу довіреності саме у позивача, останній повідомив в позовній заяві. Позивач є громадянином Великобританії, не володіє українською мовою, не є фахівцем у галузі права, не має необхідних знань та навичок для того, щоб вирішувати юридичні питання пов`язані з придбанням нерухомості, або з юридичним аспектом ведення бізнесу саме в Україні. Позивач не знав про неможливість купівлі квартири за довіреністю, яка не посвідчена нотаріально. Не дивлячись на прямі домовленості, які відобразилися в договорі доручення між сторонами, [PERSON] не повідомила позивача про неможливість виконання нею наданого їй доручення на підставі тої довіреності, яка була видана в результаті договору доручення. Всупереч договору доручення [PERSON] вчинила дії на виконання доручення не від імені позивача, а від власного імені. [PERSON] прийняла кошти на виконання доручення; зареєструвалась як фізична особа-підприємець з видом діяльності «надання послуг перукарнями та салонами краси»; орендувала салон краси; здійснювала діяльність з надання послуг салоном краси; придбала квартиру у Київській області. Вказані дії [PERSON] вчиняла за дорученням позивача та за його рахунок, але використовуючи близькі стосунки та довіру позивача, здійснювала їх на свою користь. Відзив та наведені в ньому доводи не спростовують дійсність позовних вимог, а долучені до відзиву докази не відповідають вимогам достатності, достовірності, допустимості та належності, у зв`язку з чим, не можуть прийматися судом до уваги під час розгляду справи. 21.04.2021 року від представника відповідача адвоката Ільїна О.П., надійшли до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких представник відповідача посилається на те, що жодна з обставин, що обґрунтовують позовні вимоги не підтверджена належними та допустимими доказами. Весь комплекс зібраних по справі доказів навпаки однозначно підтверджує відсутність договору доручення та правову природу дарунку у отримуваних [PERSON] коштів. І наданий позивачем текст його листів до банку і призначення платежів, яке він вказував при здійсненні перерахунків. На правову природу вчинених ним дій не впливає ні громадянство позивача, ні обізнаність його у нормах українського законодавства. А відтак саме твердження позивача про існування договору доручення є припущенням в розумінні ч.6 ст. 81 ЦПК України. Відсутність у позивача оригіналу доказу, при прямому запереченні відповідачем факту його існування, має передбачені процесуальним законом наслідки. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. (ст. 95 ЦПК України). Доводи відповіді на відзив є голослівним запереченням обставин, які випливають із поданих стороною позивача доказів, виходячи з ідеї недоведеного жодним чином існування договору доручення між сторонами. Доводи на спростування такого бачення обставин викладені у відзиві та додаткових роз`яснень на даний момент не потребують. 23.04.2021 року на виконання ухвали суду від 29.03.2021 року від Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» надійшли витребувані судом документи. Протокольною ухвалою суду від 08.11.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти\~позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, допитавши свідка, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що згідно платіжних доручень протягом періоду з 10.12.2019 року по 19.10.2020 року позивач здійснив 39 грошових переказів на ім`я [PERSON] у фунтах стерлінгах та у доларах США. У призначенні платежу платіжних доручень вказано дарунок. 17.08.2020 року позивач направив АТ «Першому Українському міжнародному банку» електронного листа, у якому повідомляє, що просить про сприяння у вивільненні коштів, які він направляє на купівлю квартири для [PERSON] .. Також, повідомляє, що знає [PERSON] , вона його подруга, і вони планують жити разом, коли зможуть після пандемії Ковіда-19, що квартира призначена для неї та її сина, щоб жити в ній, та для нього, щоб залишатися, коли він відвідує Україну, це подарунок. 01.09.2020 року [PERSON] звернулась до АТ «Перший Український міжнародний банк» з пояснювальною запискою для проходження фінансового моніторингу щодо отримання коштів, у якій повідомила, що одержала на свій рахунок грошовий переказ від позивача у розмірі 45\~000,00 фунтів стерлінгів, які є засобом для придбання подарунку (квартири). Згідно листа № КНО-07.8.3/2341БТ від 14.04.2021 року Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» з додатками, у період з 11.12.2019 року по 24.11.2020 року позивач перераховував на користь [PERSON] кошти у фунтах стерлінгах та у доларах США, у призначенні платежу яких зазначено слово англійською мовою - «GIFT», що в перекладі означає «дарунок». Відповідно до частини третьої статті 1088 ЦК України, безготівкові розрахунки провадяться через банки, небанківських надавачів платіжних послуг, в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків. Частиною четвертою статті 1088 ЦК України визначено, що порядок здійснення безготівкових розрахунків регулюється цим Кодексом, законом та банківськими правилами. Згідно ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», переказ коштів рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі; платіжне доручення розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача; розрахунковий документ документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Односторонній, дво- чи багатосторонній договір є правочином (частина друга\~стаття 202 ЦК України). Частиною першою\~статті 203 ЦК України\~визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя\~статті 203 ЦК України). Статтею 204\~ЦК України презюмується правомірність правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1\~ст. 626 ЦК України\~встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1\~ст.\~627\~ЦК України встановлено свободу договору, з посиланням на\~ст. 6 зазначеного Кодексу\~із зазначенням того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України\~передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 629\~ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина перша\~статті 639 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, у тому числі гроші (частина перша\~статті 718 ЦК України). Згідно з частиною четвертою\~статті 719 ЦК України, договір дарування рухомих речей, які мають особливу цінність, укладається у письмовій формі. Передання такої речі за усним договором є правомірним, якщо суд не встановить, що обдаровуваний заволодів нею незаконно. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша\~статті 722 ЦК України). Правовим наслідком укладання договору дарування є безповоротне припинення права власності у дарувальника на майно, що є предметом договору, та виникнення права власності на нього в обдарованої особи. Особливість договору дарування полягає у тому, що цей договір є безоплатним, а тому дарувальник не набуває права власності від обдарованої особи зустрічних дій майнового характеру. Частиною 1\~статті 316\~ЦК України\~визначено,\~що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша\~статті 319 ЦК України). Таким чином, судом встановлено, що позивач за власним волевиявленням, що відповідало його внутрішній волі, перераховував [PERSON] в дар кошти. Водночас, позивач, як на підставу заявлених позовних вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення грошових коштів, посилається на те, що [PERSON] за усним договором доручення одержувала від позивача кошти. При цьому, як передбачено ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що між сторонами існували договірні відносини за усним договором доручення. Додана до позовної заяви довіреність позивача від 03.12.2019 року, не є доказом наявності усного договору доручення, який за переконанням позивача, було укладено сторонами 03.12.2019 року. Інших доказів на підтвердження існування договору доручення та його нікчемності до матеріалів справи позивачем не надано. В судовому засіданні було допитано в якості свідка [PERSON] , яка не підтвердила, що позивач доручив [PERSON] від його імені та за його кошти придбати йому у м. Києві салон краси та квартиру, та на виконання цього доручення позивач перераховував [PERSON] кошти. Зазначила, що [PERSON] була власницею салону краси « [INFO] », та пояснила, що між нею та позивачем існувала домовленість, згідно якої позивач перерахує їй кошти як подарунок, а вона придбає квартиру та в подальшому, передасть цю квартиру у статутний капітал ТОВ «ЮКпродуктЮА», яка належить позивачу. За змістом положень статей 12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивачем, на переконання суду, не надано належних та допустимих доказів в розумінні статей 76-78 ЦПК України, які б дали змогу встановити наявність обставин справи, на які посилається позивач, та були б достатніми для підтвердження наявності між сторонами правовідносин за договором доручення, виконання сторонами умов цього договору доручення та недодержання сторонами вимог закону при його укладанні, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~покладаються на позивача.

Outcome: dismissed