Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

30.11.2021 року позивач звернулася до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом про стягнення з відповідача пені від суми несплачених аліментів на утримання дитини. В заяві зазначила, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , на утримання якої рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 27.06.2019 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 22.05.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили, проте відповідач ухиляється від його виконання, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість зі сплати аліментів за період з травня 2019 року по листопад 2020 року в сумі 45761 грн. 18 коп. З огляду на наявність вини відповідача у виникненні заборгованості просить покласти на нього відповідальність за прострочення виконання своїх зобов`язань у вигляді пені у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за означений період в розмірі 45761 грн. 18 коп. Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 10.05.2022 № 29/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Оріхівського районного суду Запорізької області - Шевченківському районному суду м. Запоріжжя. За таких обставин, означена цивільна справа підсудна Шевченківському районному суду м. Запоріжжя. Згідно автоматизованого розподілу справу було передано до провадження судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. Ухвалою судді від 20.03.2023 року цивільну справу прийнято до провадження, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Позивач до суду не з`явилася, надавши заяву про задоволення позовних вимог, розгляд справи за її відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи 06.06.2023 року та 13.06.2023 року, засобами мобільного зв`язку шляхом направлення смс-повідомленнь, за вказаним у позові номером мобільного телефону, які він двічі отримав (а.с. 31, 33), за викликом до суду не з`явився з невідомих причин, заяв чи клопотань суду не надав. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. За згодою позивача і у відповідності до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обгрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від від 27.06.2019 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення донькою сторін повноліття. Рішення набрало законної сили, на підставі якого видано виконавчий лист (а. с. 9-10). Вирішуючи вимогу про відповідальність відповідача за затримку виплати аліментів, суд виходить з такого. Статтею 196 СК України внормовано відповідальність за прострочення сплати аліментів. За змістом наведеної норми сімейного законодавства, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. За роз`ясненнями пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. З наведеного положення сімейного законодавства випливає, що передумовою для покладення цього виду відповідальності на особу, що прострочила сплату визначених рішенням суду аліментів, є вина цієї особи. Вирішуючи позов в частині вимог про стягнення неустойки за порушення зобов`язань зі сплати аліментів, суд вважає, що такий обов`язковий елемент настання цієї відповідальності, як вина, наявний в діях відповідача, оскільки з розрахунків заборгованості, які містять відомості про динаміку її утворення, випливає, що протягом часу, коли вона утворилася, відповідач виконував обов`язок зі сплати аліментів нерегулярно (а. с. 11). У зв`язку з викладеним, констатуючи наявність винної бездіяльності відповідача протягом строку виконання цього зобов`язання, суд констатує і наявність підстав для притягнення до відповідальності за порушення цього зобов`язання. Право суду зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів встановлений частиною другою статті 196 СК України. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (пункт 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Вирішуючи позов в частині розміру відповідальності за несплату аліментів, суд враховує часткову сплату аліментів, яку розцінює як намагання виконати свій обов`язок батька щодо утримання дитини, тому суд знаходить можливим знизити розмір неустойки і вважає, що домірною як розміру основного боргу, так і обставинам, які врахував суд, є сума в 25000 грн. неустойки у зв`язку з заборгованістю зі сплати аліментів на утримання дитини. У відповідності до правил цивільного процесуального законодавства стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір.

Outcome: partial