Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання двох дітей у розмірі 10000 грн щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, та стягнення судових витрат. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 18 травня 2006 року між нею та відповідачем укладено шлюб. За час перебування в шлюбі народилось двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Одразу після одруження відносини між ними зіпсувалися, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Підставою для розірвання шлюбу позивачка вказує на відсутність спільних інтересів, сім`я фактично припинила існування. Позивачка переконана, що примирення та збереження шлюбу неможливе. Спору щодо місця проживання дітей між ними немає. Позивачка самостійно займається вихованням і матеріальним забезпеченням дітей, відповідач не надає жодних коштів дітям, хоча має таку можливість, оскільки працює неофіційно та має достатній заробіток. Позивачка у поданій суду заяві просила справу розглянути в її відсутності, позов підтримала у повному обсязі, просила його задоволити, не заперечувала у разі неявки в судове засідання відповідача щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач всудове засідання не з`явився, відзив не подав, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. За таких обставин, суд постановив у судовому засіданні ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, в порядку статей\~280,\~281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, з урахуванням відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані стороною позивача. Відповідач свою позицію щодо заявлених позовних вимог суду не надав, а відтак виходячи з положень ч. 4 ст. 12 ЦПК України, самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 18 травня 2006, у шлюбі народилося двоє дітей: син [PERSON] ,\~ [INFO] \~та дочка\~ [PERSON] ,\~ [INFO] . Стосунки, що склались між сторонами, виключають можливість збереження шлюбу. \~ \~ \~ \~За таких обставин, коли подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, інтересам дітей сторін, що мають істотне значення, шлюб слід розірвати. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що відповідач не надає належного матеріального утримання дітям. Зміст спірних правовідносин полягає у порушенні прав неповнолітніх дітей сторін на належне утримання з боку батька, який проживає окремо від сім`ї. Відповідачем, який не виконує батьківського обов`язку щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, порушено права дітей на належний рівень життя, необхідний для їх гармонійного всебічного розвитку. При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України (у редакції ЗУ від 03.07.2018 р.) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. \~ \~ \~ \~Частиною 1 ст.184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. \~ \~ \~ \~При вирішенні спору суд відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України враховує наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дітей сторін, зокрема те, що діти здорові, перебувають на утриманні матері, яка працює молодшою медичною сестрою в КНП "Івано-Франківський обласний клінічний кардіологічний центр ІФОР"; 2) стан здоров`я відповідача, що є задовільним, та матеріальне становище відповідача, який є працездатним, розмір його доходу невідомий; 3) інших дітей і непрацездатних утриманців відповідач не має; 3-1) відсутні дані щодо наявності у відповідача рухомого і нерухомого майна, грошових коштів. \~ \~ \~ \~Суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 10000 грн є завищеними. Позивачкою, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами можливість сплати відповідачем аліментів у заявленому розмірі. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць становить: для дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. \~ \~ \~ \~Таким чином,\~з урахуванням\~викладеного,зважаючи на те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд визначає до стягнення щомісячний розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що становить 2500 грн на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. \~ \~ \~ \~Суд зазначає, що вказаний розмір аліментів відповідає мінімальному рекомендованому розміру аліментів на одну дитину. \~ \~ \~ \~З відповідача слід стягнути 1073,60 грн витрат по сплаті судового збору на користь позивачки за задоволення вимоги про розірвання шлюбу та 1073,60 грн судового збору в дохід державного бюджету за задоволення вимоги про стягнення аліментів. На підставі наведеного, відповідно до ст. 3, 27 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., ст. 110, 112, 180, 181 ч.3, 182, 184 СК України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved