Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

У серпні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та компанії «Teka-Group Foundation» про захист честі, гідності та ділової репутації. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] на веб-сайті «АНТИКОР» за посиланням [PERSON] - [INFO] було розміщено публікацію під назвою « [INFO] », яка містить неправдиву інформацію, що посягає на честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , який був бенефіціарним власником українського підприємства, що випускає горілку « [PERSON] », « [PERSON] », « [PERSON] », а саме: «Алкогольные заводы, выпускающие в России водку «Хортица», « [PERSON] », «Первак» из портфеля холдинга Global Spirits известного украинского бизнесмена [PERSON] , сменили собственника» Публікація посилається на російське видання «Комерсант», яке заблоковано пошуковими системами в Україні у зв`язку з російською агресією за розповсюдження дезінформації. Автор публікації не зазначений. На момент підготовки заявки публікацію проглянуло близько 3900 осіб. Публікація містить фотографії [PERSON] . В публікації повідомляється про роботу на території Російської Федерації заводів, що нібито належать українському бізнесмену [PERSON] , та випуск ними горілки під торговими марками « [INFO] », « [PERSON] », « [PERSON] ». Така інформація наносить шкоду честі, гідності та діловій репутація [PERSON] . В Україні триває війна з Російською Федерацію, все суспільство негативно ставиться до всього російського, розповсюдження такої інформації визиває обурення та негативне ставлення до позивача. Необхідно зауважити, що після цієї публікації послідовно було опубліковано ще декілька публікації на цю тему. Майже та сама інформація викладена на сайті 10.06.2022, 11.06.2022, 15.06.22, 09.08.2022, 10.08.2022, 13.08.22, перекручена таким чином, щоб підірвати репутацію позивача та звинуватити у бездіяльності українську владу та правоохоронні органи. [INFO] на веб-сайті «АНТИКОР» за посиланням [INFO] було розміщено публікацію під назвою « [INFO] », яка містить неправдиву інформацію, що посягає на честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , а саме: « [INFO] » [PERSON] продолжает\~торговать алкоголем\~в России\~с помощью\~нехитрой схемы.\~Практически ни\~одно российское\~издание не\~обошло своим\~вниманием новость\~о том,\~что предприятия\~Черняка,\~работающие в\~России,\~сменили владельца.\~К сожалению,\~российские издания\~абсолютно правы\~ смена\~владельца заводов\~« [INFO] »\~в Вологодской\~области и\~«Родник и\~К» в\~Подмосковье,\~входящих в\~алкогольный холдинг\~ [INFO] ,\~и занимающихся\~в России\~выпуском водок\~« [INFO] »,\~« [INFO] » и\~«Первак» -\~чистейшая формальность» Автором публікації зазначена [PERSON] . На момент підготовки заяви публікацію проглянуло близько 20360 осіб. Публікація містить фотографію [PERSON] . Автор публікації знов наполягає на тому, що власник горілки під торговою маркою « [INFO] » продовжує торгувати в Російській Федерації, при цьому наводяться назви підприємств, що нібито належать йому. В інформації стверджує, що перелічені заводи входять до холдингу [PERSON] «Global Spirits» та випускають горілку під торговими марками «Хортиця», « [PERSON] », « [PERSON] ». Публікація визвала негативні реакції у коментарях. Тобто автор інформації використав інформацію з російських ЗМІ для того, щоб скомпрометувати позивача, українського виробника та правоохоронні органи України. [INFO] на веб-сайті «АНТИКОР» за посиланням [INFO] \~було розміщено\~публікацію під\~назвою « [INFO] »,\~яка містить\~неправдиву інформацію,\~що посягає\~на немайнові\~права Позивача.\~У публікації\~зазначено,\~що нібито\~ [PERSON] \~належать російські\~горілчані заводи\~«Русский север»,\~«Родник и\~К» та\~Торговый дом\~«Мегаполис»,\~належить 10%\~російського горілчаного\~ринку,\~в бюджет\~Росії він\~заплатив 15\~міліардів рублів,\~на які\~куплено танки,\~ракети для\~російської армії.\~І знов\~в інформації\~підкреслюється,\~що перелічені\~заводи,\~що знаходяться\~в Росії,\~належать [PERSON] .\~Це вкрай\~негативна інформація\~для громадян\~України,\~особливо під\~час війни\~з РФ.\~Така інформація\~розповсюджується тільки\~з однією\~метою:\~скомпрометувати позивача\~та нанести\~шкоду його\~діловій репутації.\~Зазначена інформація\~міститься у\~статті,\~а саме\~у словах: « [INFO] для прикрытия своего бизнеса в России, сменив формального владельца принадлежащих ему водочных заводов на территории РФ. Новым «зиц-председателем заводов « [INFO] » в Вологодской области и «Родник и К» в Подмосковье, входящих в алкогольный холдинг Черняка Global Spirits, и занимающихся России выпуском водок «Хортица», « [INFO] » и «Первак», стал некий [PERSON] » Автором публікації зазначена [PERSON] . На момент підготовки заяви публікацію проглянуло 20260 осіб. Публікація містить фотографію [PERSON] . Публікація визвала негативні реакції у коментарях, як в бік [PERSON] та і в бік керівництва України. Тобто автор інформації використав нібито інформацію з російських ЗМІ для того, щоб скомпрометувати позивача який був власником українського підприємства, яке постійно поповнює бюджет України на мільйони гривен, займається волонтерством під час війни, допомагає ЗСУ. [INFO] на веб-сайті «АНТИКОР» за посиланням [INFO] /print було розміщено публікацію під назвою « [INFO] », яка містить неправдиву інформацію, що посягає на ділову репутацію Позивача, а саме: « [INFO] , продукция предприятий [PERSON] замечена на временно оккупированной территории Украины в так называемых «Д-ЛНР. Несмотря на официальную позицию Украины о невозможности работать с террористическими властями, водочный олигарх активно поставлял алкоголь на рынок «республик» с их акцизными марками. …предприятие Черняка профинансировало 1.5 % военных расходов страны агрессора». Автором публікації зазначена [PERSON] . На момент підготовки заяви публікацію проглянуло близько 9240 осіб. Публікація містить фотографії [PERSON] . Публікація явно є продовженням циклу замовних публікацій, націлених на компрометування позивача, направлена на заподіяння шкоди діловій репутації [PERSON] та українського підприємства, містить у собі маніпуляції на фоні подій, що відбуваються в Україні у зв`язку з воєнною агресією Російської Федерації. Жодного доказу з публічних джерел на підтвердження викладеної інформації автор статті не наводить, при цьому маніпулює податками та цифрами з державного бюджету Росії, майстерно переводячи їх на вартість танків та ракет. [INFO] на веб-сайті «АНТИКОР» за посиланням [INFO] було розміщено публікацію під назвою « [PERSON] завозить в Україну виготовлену на своїх заводах у Росії горілку: фотофакт», яка містить неправдиву інформацію, що посягає на честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , а саме: «В одному із супермаркетів України помітили горілку, виготовлену в Росії. Це горілка «Срібна прохолода» від ТМ «Хортиця», яка мирно стоїть на полиці супермаркет. З цих даних ми дізнаємося про країну-виробника горілки: Росія. Та й напис "Виготовлено в Росії", як і назва заводу-виробника - "Російська північ. Але суті це не змінює горілка потрапила на полицю українського магазину вже у розпал бойових дій. Горілку « [INFO] » випускають заводи «Русский север» у Вологодській області та «Родник и К» у Підмосков`ї. Обидва вони входять до алкогольного холдингу Global Spirits і займаються в Росії випуском горілок «Хортиця», «Мороша» та « [PERSON] ». А кінцевим бенефіціаром холдингу Global Spirits є громадянин України [PERSON] . Щоправда, у квітні цього року, вже в розпал повномасштабної війни, власник алкогольного холдингу Global Spirits [PERSON] вдався до нехитрої схеми для прикриття свого бізнесу в Росії, змінивши формального власника горілчаних заводів, що належать йому на території РФ. Новим «зіц-головою» заводів «Русский север» у Вологодській області та «Родник і К» у Підмосков`ї, що входять до алкогольного холдингу [PERSON] . Бенефіціаром компанії названо громадянина України [PERSON] , який є батьком [PERSON] . Ознайомитись докладно зі схемою, за допомогою якої [PERSON] намагався замаскувати свій російський горілчаний бізнес, можна тут: Власник горілки "Хортиця" [PERSON] продовжує торгувати алкоголем у Росії за допомогою нехитрої схеми. Однак повернемося до України, де у відкритому продажу з`явилася горілка, виготовлена холдингом [PERSON] в Росії у червні та липні цього року. Із цього факту випливає простий висновок: пану [PERSON] стало тісно на російському ринку, де його продукція займає 10% ринку. Він вирішив постачати свою російську горілку ще й в Україну. Звісно, завозив ящики з пляшками «Хортиці», розлитої на Вологодській області, до супермаркетів не особисто [PERSON] . Але те, що за цією схемою стоїть саме він однозначно. Бо має російські заводи, на яких розлили цю горілку, саме [PERSON] . Хоча й спробував приховати це за досить примітивною схемою за нібито зміною власника». Автором публікації зазначено [PERSON] . На момент підготовки заяви публікацію проглянуло 8200 осіб. У публікації зазначено, що нібито у одному з супермаркетів України продають горілку, вироблену в Росії, це горілка «Срібна прохолодна» під торговою маркою «Хортиця». Горілку «Хортиця» випускають російські заводи «Русский север» и «Родник и К», які входять до алкогольного холдингу Global Spirits, який належить [PERSON] . [PERSON] продовжує випускати та торгувати горілкою в Росії. На Україні у відкритому продажу з`явилась грілка, виготовлена холдингом [PERSON] в Росії у червні та липні цього року. Публікація визвала негативні реакції у коментарях, які наводяться під публікацією. [INFO] на веб-сайті «АНТИКОР» за посиланням [INFO] \~було розміщено\~публікацію під\~назвою « [INFO] \~ [PERSON] \~та його\~« [INFO] »\~нарощують торгівлю\~горілкою в\~Росії,\~а українська\~влада заплющує\~на це\~очі?»,\~яка містить\~неправдиву інформацію,\~що посягає\~на честь,\~гідність та\~ділову репутацію\~ [PERSON] ,\~а саме: «На сайтах країни-агресора досі продаються спиртні напої українського виробника "Global spirits" компанії, фундатором якої є український бізнесмен та автор YouTube-каналу "Big money" [PERSON] » Автором повідомлення зазначений [PERSON] . На момент підготовки заяви публікацію проглянуло близько 5480 осіб. Публікація містить фотографію [PERSON] . Автор публікації наполягає на тому, що [PERSON] є власником українського виробника "Global spirits", який продає спиртні напої на сайтах країни агресора. Така недостовірна інформація наносить шкоду честі, гідності та діловій репутації [PERSON] . Публікація визвала негативні реакції у коментарях. [INFO] на веб-сайті «АНТИКОР» за посиланням [INFO] було розміщено публікацію під назвою «Чому досі не націоналізовано бізнес спонсора російського тероризму [PERSON] », яка містить неправдиву інформацію, що посягає на честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , а саме: «Щоправда, у квітні цього року, вже в розпал повномасштабної війни, власник алкогольного холдингу Global Spirits [PERSON] вдався до нехитрої схеми для прикриття свого бізнесу на Росії, змінивши формального власника горілчаних заводів, що належать йому на території РФ. Щодо горілчаних заводів [PERSON] варто ще згадати, що вони приносять непоганий прибуток не лише йому самому, а й російському бюджету. З якого, як відомо, фінансується армія Росії, яка роздирає нашу країну на частини та щодня вбиває українців. Але якусь із цих ракет точно купили за гроші українського бізнесмена [PERSON] . Але оскільки [PERSON] є громадянином України, який спонсорує військову агресію Росії проти нашої країни. Якщо [PERSON] …. готовий під час війни не просто випускати горілку в Росії, а ще й завозити її в Україні. [PERSON] , чиї російські заводи оплачують ракети та снаряди, які вбивають українців. Це вже не кажучи про зброю, зокрема - засоби ППО, якими збивають ракети, побудовані на гроші громадянина України [PERSON] ». Автором публікації зазначена [PERSON] На момент підготовки заявки публікацію проглянуло близько 6450 осіб. Публікація містить фотографії [PERSON] повідомляється про роботу на території Російської Федерації заводів ООО «Русский север» та ООО «Родник и К», що нібито належать [PERSON] , та випуск ними горілки під торговими марками «Хортиця», «Мороша», «Первак», «Срібна прохолода». Стверджується про торгівлю горілкою, що випущена в Російській Федерації, на території України під час війни. Така інформація наносить шкоду честі, гідності та діловій репутації заявника. В Україні триває війна з Російською Федерацію, все суспільство негативно ставиться до всього російського, розповсюдження такої інформації визиває обурення та негативне ставлення до [PERSON] . Публікація визвала негативні коментарі читачів, що опубліковані під статтею. У зв`язку з наведеним позивач просив суд визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] на недоторканість честі, гідності та ділової репутації інформацію вказану у вищезазначених повідомленнях, зобов`язати [PERSON] та компанію «Teka-Group Foundation» протягом 1 (одного) місяця з дня набрання законної сили рішенням суду у даній справі спростувати інформацію зазначену в вищевказаних повідомленнях, шляхом опублікування резолютивної частини рішення суду у цій справі під заголовком «Спростування» на веб-сайті «Антикор» https://antikor.com.ua. Спростування повинно мати посилання на рішення суду, дату його винесення. Спростування не повинно містити зауважень, заперечень, коментарів, тлумачень, думок відповідачів. А також стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. Крім того, 04 листопада 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та компанії «Teka-Group Foundation» про захист честі, гідності та ділової репутації. Свої позовні вимоги мотивував тим, що [INFO] на веб-сайті «АНТИКОР» за посиланням [PERSON] було розміщено публікацію наступного змісту: « [PERSON] продає випущену на його російському заводі горілку Хортиця, в Україні: шокуючі фото. В Україні в одному із супермаркетів помітили горілку, виготовлену в Росії. У штриховому кодуванні країна-терорист займає діапазон від 460 до 469. На пляшці вказано код «464». При чому, судячи з дати виготовлення продукція свіжа. Про це написав у своєму Facebook автогонщик та журналіст [PERSON] "Судячи за датою виготовлення свіжак... У штриховому кодуванні Росія займає діапазон від 460 до 469. Будь-яке з цих чисел на початку послідовності означає, що товар виготовлений в Російській Федерації: 460, 461, 462, 463, 464, 465, 466 , 467, 468 та 469. Дивна справа", зазначив [PERSON] ». Зазначена публікація супроводжується рядом фотографій горілчаної продукції та фотозображенням Позивача, під яким розмішена фраза: « [INFO] [PERSON] продає випущену на його російському заводі горілку [PERSON] , в Україні: шокуючі фото». Розміщена інформація в публікації: « [PERSON] продає випущену на його російському заводі горілку Хортиця, в Україні», не відповідає дійсності. Автор публікації не зазначений. На момент підготовки заявки публікацію проглянуло близько 7300 осіб. Публікація містить фотографі. [PERSON] повідомляється про роботу на території Російської Федерації заводів, що нібито належать українському бізнесмену [PERSON] , та випуск ними горілки під торговими марками «Хортиця», « [PERSON] », « [PERSON] ». Така інформація наносить шкоду честі, гідності та діловій репутація [PERSON] . В Україні триває війна з Російською Федерацію, все суспільство негативно ставиться до всього російського, розповсюдження такої інформації визиває обурення та негативне ставлення до позивача. Публікація посилається, як на джерело інформації, на [PERSON] , який нібито розмістив інформацію на своему Facebook. Це теж не відповідає дійсності, такої інформації на сторінки [PERSON] в Facebook не має. Тому, [PERSON] , як джерело інформації, в якості співвідповідача, не залучено. Публікація визвала негативні реакції у коментарях, як в бік [PERSON] та і в бік державних органів України. Тобто автор інформації розмістив недостовірну інформацію для того, щоб скомпрометувати позивача та державні органи України. У публікації зазначено, що нібито позивач продає в Україні горілку, яка вироблена на його заводі в Росії. Така горілка продається в одному з супермаркетів України. Для підтвердження інформації наводяться фото пляшок горілки, виробленої в Росії. У зв`язку з наведеним позивач просив суд визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] на недоторканість честі, гідності та ділової репутації інформацію вказану в даному повідомленні, зобов`язати [PERSON] та компанію «Teka-Group Foundation» протягом 1 (одного) місяця з дня набрання законної сили рішенням суду у даній справі спростувати інформацію зазначену в даному повідомленні, шляхом опублікування резолютивної частини рішення суду у цій справі під заголовком «Спростування» на веб-сайті «Антикор» https://antikor.com.ua. Спростування повинно мати посилання на рішення суду, дату його винесення. Спростування не повинно містити зауважень, заперечень, коментарів, тлумачень, думок відповідачів. А також стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 вересня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального провадження, призначено підготовче судове засідання, яке було відкладено до 30 січня 2023 року (а.с.125, зворот). Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 січня 2023 року задоволено клопотання представника позивача про об`єднання справ в одне провадження. Об`єднано цивільне провадження №2/742/74/23 (єдиний унікальний №742/2051/22) за позовом [PERSON] до [PERSON] та компанії «Teka-Group Foundation» про захист честі, гідності та ділової репутації, та цивільне провадження №2/742/146/23 (єдиний унікальний №742/3015/22) за позовом [PERSON] до [PERSON] та компанії «Teka-Group Foundation» про захист честі, гідності та ділової репутації, з присвоєнням об`єднаній справі №2/742/74/23 (єдиний унікальний №742/2051/22). Відкладено підготовче судове засідання до 13 лютого 2023 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 лютого 2023 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Пономарьова В.М. про залишення позову [PERSON] у частині вимог до відповідача [PERSON] без розгляду. Позов [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди залишено без розгляду. Відкладено підготовче судове засідання до 13 березня 2023 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13\~березня 2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду, яке було відкладено до 15 червня 2023 року. Представник позивача адвокат Пономарьова В.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовах. Крім того в додаткових письмових поясненнях вказала,\~що відповідно\~до п.12\~Постанови Пленуму\~ВСУ №1\~від 27.02.2009\~«Про судову\~практику у\~справах про\~захист гідності\~та честі\~фізичної особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної та\~юридичної особи»\~належним відповідачем\~у разі\~поширення оспорюваної\~інформації в\~мережі Інтернет\~є автор\~відповідного інформаційного\~матеріалу та\~власник веб-сайту,\~на якому\~поширюється недостовірна\~інформація,\~особи яких\~позивач повинен\~установити та\~зазначити у\~позовній заяві.\~На підтвердження\~інформації викладеної\~у довідці\~про власника\~веб-сайту,\~щодо компанії\~«Teka-Group\~Foundation»,\~позивачем додана\~до матеріалів\~справи відповідь\~компетентних органів\~Чеської Республіки\~щодо реєстр\~анта доменного\~імені,\~чим підтверджено,\~що реєстрантом\~доменного імені\~« [INFO] »\~є Teka-Group\~Foundation.\~Компанія Teka-Group\~Foundation\~є власником\~Свідоцтва на\~знак для\~товарів і\~послуг «Антикор»\~№220255,\~саме цей\~знак для\~товарів та\~послуг використано\~в назві\~веб-сайту\~«Антикор».\~На підставі\~наданих доказів,\~а саме\~довідки з\~відомостями про\~власника веб-сайту\~або інформацією\~про його\~встановлення від\~20.06.2022\~№67/2022-Д,\~відповіді компетентних\~органів Чеської\~Республіки щодо\~реєстранта доменного\~імені Свідоцтва\~на знаки\~для товарів\~і послуг\~« [INFO] » №220255\~(у\~публічному доступі),\~копія з\~Офіційного бюлетеня\~«Промислова власність»,\~при відсутності\~заперечень та\~інших доказів\~від відповідача,\~вважають,\~що компанія\~Teka-Group\~Foundation\~є власником\~веб-сайту\~https://antikor.com.ua/\~та належним\~відповідачем.\~Щодо неможливості\~встановлення авторів\~інформації.\~В позовній\~заяві зазначалося,\~що згідно\~із п.12\~ППВСУ від\~27.02.09\~№1\~належним відповідачем\~у разі\~поширення оспорюваної\~інформації в\~мережі Інтернет\~є автор\~відповідного інформаційного\~матеріалу та\~власник веб-сайту,\~на якому\~поширюється недостовірна\~інформація.\~Якщо автор\~поширеної інформації\~невідомий або\~його особу\~та/чи\~місце проживання\~(місцезнаходження)\~неможливо встановити,\~а також\~коли інформація\~є анонімною\~і доступ\~до сайту\~-\~вільним,\~належним відповідачем\~є власник\~веб-сайту,\~на якому\~розміщено зазначений\~інформаційний матеріал,\~оскільки саме\~він створив\~технологічну можливість\~та умови\~для поширення\~недостовірної інформації.\~Згідно ст.\~11\~Закону України\~«Про авторське\~право та\~суміжні права»\~за відсутності\~доказів іншого,\~автором твору\~вважається особа,\~зазначена як\~автор на\~оригіналі або\~примірнику твору\~(презумпція\~авторства).\~На веб-сторінках,\~де було\~поширено спірну\~інформацію зазначено\~тільки імена\~та прізвища\~авторів статей.\~Установити особи\~авторів та\~їх місцезнаходження\~не виявляється\~можливим,\~тому що\~для ідентифікації\~особи потрібно\~повне ім`я.\~ідентифікаційний номер,\~рік народження.\~Згідно статті\~3\~Закону України\~«Про Єдиний\~державний демографічний\~реєстр та\~документи,\~що підтверджують\~громадянство України,\~посвідчують особу\~чи її\~спеціальний статус»,\~ім`я особи\~це прізвище,\~ім`я та\~по батькові\~фізичної особи.\~Такі дані\~відсутні на\~веб-сайті\~https://antikor.com.ua.Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини,\~фактичні твердження.\~Якщо зміст\~та характер\~досліджуваної інформації\~свідчить про\~наявність фактів,\~така інформація\~або її\~частина не\~може вважатись\~оціночним судженням,\~оскільки є\~не результатом\~суб`єктивної оцінки,\~а відображенням\~об`єктивної істини,\~що може\~бути встановлена\~у судовому\~порядку.\~Відповідно до\~п.18\~ПВСУ від\~27.02.2009\~№1\~обов`язок довести,\~що поширена\~інформація є\~достовірною,\~покладається на\~Відповідачів.\~Обов`язок\~особи переконатися\~в достовірності\~інформації,\~яка нею\~так розповсюджується,\~окремо покладається\~на таку\~особу частиною\~2\~статті 302\~ЦКУкраїни та\~підтверджується низкою\~рішень Європейського\~суду з\~прав людини\~(ЄCПЛ).\~При цьому\~обов`язок доведення\~достовірності поширеної\~інформації покладається\~на Відповідача,\~про що\~зазначено в\~ухвалі ВССУ\~від 06\~липня 2016\~року у\~справі №758/8751/15-ц,\~ухвалі ВССУ\~від 19\~травня 2016\~року у\~справі №658/4025/14-ц,\~у п.18\~ППВСУ від\~27.02.09\~№1,\~у п.3\~Огляду практики\~Касаційного цивільного\~суду у\~складі Верховного\~Суду у\~справах про\~захист гідності,\~честі та\~ділової репутації\~(затверджено\~на нараді\~суддів касаційного\~цивільного суду\~у складі\~Верховного суду\~2\~вересня 2019\~року).\~Інформація,\~яка поширена\~відносно позивача,\~є недостовірною.\~Її було\~подано суспільству\~як конкретні\~факти,\~які відбулися.\~Поширена Інформація\~не є\~оціночним судженням,\~не є\~критичною оцінкою\~певних фактів\~і недоліків.\~Спірна Інформація\~не містить\~гіпербол,\~алегорій,\~сатири або\~інших мовних\~засобів,\~що дозволили\~б ідентифікувати\~її як\~оціночні судження.\~Поширену спірну\~Інформацію можна\~перевірити на\~предмет її\~відповідності дійсності.на українській мові. Дана недостовірна інформація, розповсюджена веб-сайтом «Антикор» в українському сегменті мережі Інтернет, здійснює негативний вплив на українське суспільство, маніпулюючи ним під час вторгнення російських окупантів та здійснення опору російської агресії, посягає на честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] . Спірна Інформація не містить оціночних суджень, є фактичним твердженням може бути перевірене на предмет відповідності дійсності. Фактично в спірній Інформації йдеться про дії Позивача, які складають співучасть у кримінальних правопорушеннях. Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненну злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. В той же час не існує жодного вироку суду, яким би встановлювалася вина Позивача у скоєнні будь-якого кримінального правопорушення. До того ж, спірна Інформація не може вважатися оціночними судженнями на підставі ст. 30 Закону України "Про інформацію", оскільки таку інформацію можливо перевірити на предмет її відповідності дійсності. Відповідно до п.18 Постанови ПВСУ від 27.02.2009 року №1 визначено, що доводити справжність інформації повинні відповідачі, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Крім того, відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не показуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа одо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Оболонського районного суду м. Київ від 14.12.2022 року по справі про встановлення факту недостовірності інформації, же встановлено факт недостовірності інформації. Поширена інформація порушує особисті немайнові права. Пунктом 4 Постанови ПВСУ від 27.02.2009 року №1 визначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Спірна інформація викликає уяву про Позивача як про особу, що діяла протиправно, злочинно. Як вже зазначалося вище, фактично в спірній Інформації стверджується про дії Позивача, які містять склад злочину у кримінальних правопорушеннях, відповідальність за яке передбачена Кримінальним кодексом України. Відповідачі, поширюючи спірну Інформацію, порушують, таким чином, презумпцію невинуватості, встановлену ст. 62 Конституції України. Відтак зміст спірної інформації є негативним, а її поширення негативно впливає на суспільну оцінку його якостей в очах оточуючих. Вся спірна інформація заслуговує на осуд, є недостовірною та порочить честь, гідність та ділову репутацію. Представник відповідача компанії «Teka-Group Foundation» в судове засідання не з» явився, про причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Судом вживалися заходи щодо належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи. Відповідно до частини 1 статті 223ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Разом з тим, у встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі строк відповідач відзив на позовну заяву також до суду не подав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено,\~що згідно\~довідки з\~відомостями про\~власника веб-сайту\~або інформацією\~про його\~встановлення №67/2022-Д\~від 20.06.2022\~виданої Консорціумом\~«Український центр\~підтримки номерів\~і адрес»\~(УЦПНА)\~Дочірнє підприємство\~«Центр компетенції\~адресного простору\~мережі інтернет»,\~власником веб-сайту\~https://anticor.com.ua/\~є реєстрант\~доменного імені\~anticor.com.ua\~-\~компанія Teka-Group\~Foundation,\~0835,\~РА (Республіка Панама) Panama (м.Панама), 50th street Global Bank Tower. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є засновниками ГРОМАДСЬКОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ «КОМІТЕТ ПО ПРОТИДІЇ КОРУПЦІЇ В ОРГАНАХ ВЛАДИ» (а.с.84-87, зворот). Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Відповідно до статті 1 закону України «Про авторське право і суміжні права» власником веб-сайту є особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого, власником веб-сайту вважається реєстрант доменного імені, яким адресується веб-сайт, та/або отримувач послуг хостингу. У пункті 6.5 постанови Великої Палати Верховного Суду 12 листопада 2019 року у справі №904/4494/18 (провадження №12-110гс19) зроблено висновок, що «належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. На веб-сторінці, де були поширені спірна інформаця зазначено тільки ім`я та прізвище авторів зазначених статтей - [PERSON] та [PERSON] . Установити особу авторів та їх місцезнаходження не виявляється можливим, тому що для ідентифікації особи потрібно повне ім`я, ідентифікаційний номер, рік народження. Згідно статті 3 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», ім`я особи це прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи. Такі дані відсутні на веб-сайті https://antikor.com.ua. Враховуючи, що матеріали справи містять відомості, що автором зазначених статей є [PERSON] та [PERSON] , яких неможливо ідентифікувати, установити власника веб-сайту, який є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту неможливо, то на переконання суду, власником веб-сайту вважається реєстрант доменного імені, яким адресується веб-сайт, та/або отримувач послуг хостингу, а саме компанія Teka-Group Foundation, 0835, РА (Республіка Панама) Panama (м.Панама), 50th street Global Bank Tower. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №61-16242св21. Звертаючись до суду позивач визначив відповідачем у справі компанію Teka-Group Foundation (Панама). Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Відповідно до ч.1 ст. 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до ч.1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Згідно статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Статтею 297 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (пункт 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського союзу з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» при розгляді справ суди застосовують Європейську Конвенцію з прав людини і практику суду як джерело права. Так, статтею 10 Конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. За змістом цієї норми свобода слова, преси, як захисника інтересів громадськості, критики представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини. Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених частиною другою статті 10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним в демократичному суспільстві. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року №12/1984/84/131 суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. У рішенні у справі «Ляшко проти України» від 10 серпня 2006 року №21040/02 Європейський суд з прав людини також зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 10. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві, й хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, тим не менш, її обов`язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов`язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються. Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій. (GAZETA UKRAINA-TSENTR v. UKRAINE, № 16695/04, § 46, ЄСПЛ, 15 липня 2010 року). Надаючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам суд приходить до висновку, що дійсно: [INFO] на веб-сайті «АНТИКОР» за посиланням https://antikor.com.ua/articles/543715-vodochnyj_korolj_evgenij_chernjak_perepisal_svoi_aktivy_ v_strane- [INFO] було розміщено публікацію під назвою « [INFO] »; [INFO] на веб-сайті « [INFO] » за посиланням [INFO] було розміщено публікацію під назвою « [INFO] »; [INFO] на веб-сайті «АНТИКОР» за посиланням [INFO] [PERSON] [INFO] було розміщено публікацію під назвою « [INFO] »; [INFO] на веб-сайті « [INFO] » за посиланням [INFO] було розміщено публікацію під назвою « [INFO] »; [INFO] на веб-сайті «АНТИКОР» за посиланням [INFO] було розміщено публікацію під назвою « [PERSON] завозить в [INFO] »; [INFO] на веб-сайті «АНТИКОР» за посиланням [INFO] [INFO] було розміщено публікацію під назвою « [INFO] [PERSON] та його « [INFO] » нарощують торгівлю горілкою в Росії, а українська влада заплющує на це очі?»; [INFO] на веб-сайті « [INFO] » за посиланням [INFO] було розміщено публікацію під назвою «Чому досі не націоналізовано бізнес спонсора російського тероризму [PERSON] »; [INFO] на веб-сайті «АНТИКОР» за посиланням [INFO] було розміщено публікацію під назвою: « [INFO] [PERSON] продає випущену на його російському заводі горілку Хортиця, в Україні: шокуючи фото». Проаналізувавши інформацію, яку позивач просив визнати недостовірною та спростувати, суд констатує, що публікації спірних статей стосується діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПІРІТС ГРУП», кінцевим бенефіцарним власником якого є [PERSON] , та інших юридичних осіб, які зареєстровані на території російської федерації, а саме щодо здійснення [PERSON] господарської діяльності на території російської федерації, під час російської військової агресії проти України та попри заборону ввезення товарів з російської федерації - продаж в Україні. Аналізуючи зміст поширеної інформації, суд приходить до висновку, що вказана інформація є оціночним судженням, оскільки її авторами вживаються мовно-стилістичні засоби, які свідчать про викладення авторами статей своєї думки про стан справ, які склалися навколо діяльності ТОВ «ГЛОБАЛ СПІРІТС ГРУП», кінцевим бенефіцарним власником якого є українець - [PERSON] , під час ведення російської військової агресії проти України. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що інформація, яка на думку позивача принижує його ділову репутацію, є оціночним судженням, оскільки її автором вживаються мовно-стилістичні засоби, які свідчать про викладення автором статті своєї думки про стан справ, які стосуються діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПІРІТС ГРУП» та інших юридичних осіб, які зареєстровані на території російської федерації. Так дійсно, на переконання суду статті викладені із застосуванням критики в бік позивача, а саме щодо наявності сумніву у останнього законослухняності та порядності під час здійснення своєї діяльності, але дана критика, на переконання суду, не перевищує допустимі межі. Фрази, зазначені у в статті, є вираженням суб`єктивної думки і поглядів автора, його характеристики та оцінки можливим діям позивача і не носять характеру однозначного твердження. Крім того, суд враховує, що позивачем на підтвердження позовних вимог до суду подано копію рішення (виписки) Оболонського районного суду м.Києва від 28 квітня 2023 року у справі №756/1571/23 (провадження №2-о/756/141/23), яким задоволено заяву [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення. Встановлено факт недостовірності інформації та спростувати інформацію, поширену відносно [PERSON] в мережі «Інтернет» на веб-сайтах «Антикор» (https://antikor.com.ua) та «Компромат 1» (https://kompromat1.pro) за відповідними посиланнями. При цьому, суд враховує, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч.4,5 ст.82 ЦПК України). Преюдиція\~- це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Отже, преюдиційне значення процесуальним законом\~надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин\~(15 вересня 2022 року Велика Палата Верховного Суду у справі\~№ 910/12525/20, провадження № 12-61гс21 (ЄДРСРУ № 106558719)). При цьому, звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені. Тобто, учасники процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Водночас, для спростування преюдиційних обставин учасник процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами визначеними процесуальним законодавством. Звільнення від доказування, закріплене у ст.82 ЦПК України, не має абсолютного характеру і не може сприйматись судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Так само суди не можуть посилатись при мотивуванні рішень і на відсутність в іншому судовому рішенні, що набрало законної сили, дослідження судами певних обставин. Водночас, звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ\~(16 грудня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи\~№ 520/2486/19, адміністративне провадження №К/9901/34161/19 (ЄДРСРУ № 93595184). Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року (справа\~№6-327цс15), та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року (справа\~№234/1116/16-а), від 09 листопада 2018 року у справі\~№ 816/988/17, від 13 грудня 2018 року у справі\~№ 815/6218/16, від 6 березня 2019 року (справа\~№813/4924/13-а), від 31 липня 2019 року у справі\~№ 2340/4337/18, від 15 листопада 2019 року (справа\~№826/198/16). За таких обставин, звільнення від доказування\~ не має абсолютного характеру і не може сприйматись судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Враховуючи вище викладене, з урахуванням того, що позивачем не доведено, що поширена в спірних статях інформація є недостовірною та принижує його честь, гідність та ділову репутацію, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позовних вимог до відповідача компанії «Teka Group Foundation». Відповідно до положень ст.141\~ЦПК України в зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, підстави покладення на відповідача понесених позивачем судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed