Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) в особі свого представника - адвоката Нероди Алли Ігорівни (далі Представник Позивача) звернувся до суду із позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів з [PERSON] (далі Відповідач), третя особа - Орган опіки та піклування - Виконавчий комітет Ірпінської міської ради. У своєму позові позивач посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживали без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося, сторони спільно не проживають більше п`яти років. Відповідач протягом тривалого проміжку часу жодним чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами доньки, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєння нею загально-визнаний норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти - створилися умови, які шкодять інтересам дитини. Більше того, Відповідач не цікавиться інтересами дитини, де дитина навчається, які гуртки чи заклади відвідує. У Відповідача фактично відсутній «материнський інстинкт», інтерес до доньки та фактично Відповідач самоусунулася від виховання дитини. Крім того, Відповідач своєю поведінкою та стилем і способом життя негативно впливає на доньку. Загалом, дитина психологічно не готова проживати разом з матір`ю, вихованням доньки здебільшого займався Позивач самостійно і у нього з донькою тісний зв`язок на моральному та психологічному рівнях. Позивач працює, має постійний і стабільний дохід, не зловживає алкогольними напоями та наркотичними речовинами; як батько, створював та створює належні умови для життя, навчання та розвитку дитини. Дитина знаходиться на повному утриманні батька (Позивача). Відповідач жодної матеріальної та фінансової допомоги на утриманні дитини не надає. Позивач вважає, що [PERSON] протягом тривалого часу не цікавилася станом здоров`я дитини, абсолютно не приймає належної участі в її фізичному та духовному вихованні, не піклується про неї, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов проживання та виховання для своєї дитини, тим самим злісно та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомо знехтувала ними, а тому повністю самоусунулася від їх виконання, чим порушила права дитини та законні інтереси. З наведених вище обставин, в інтересах дитини, відповідача доцільно позбавити батьківських прав, дати можливість дитині зростати та виховуватися в люблячій сім`ї. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь, аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожитковий мінімумів на дитину відповідно віку, до досягнення дитиною повноліття. Також Позивач просить всі судові витрати стягнути з Відповідача на його користь. Ухвалою суду від 20 березня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання /а.с. 35/. 25 квітня 2023 року на електронну пошту суду надійшло клопотання про відкладення підготовчого судового засідання, у зв`язку з підготовкою висновку органом опіки та піклування /а.с. 45, 46/. Ухвалою суду від 23 травня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду /а.с. 66/. 01 червня 2023 року на електронну адресу суду надійшов Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] /а.с. 71-76/. У судове засідання сторони не з`явилися, про розгляд справи судом повідомленні. Заяв та клопотань від сторін до суду не надходило. Представник позивача [PERSON] - адвокат Нерода А.І. звернулася до суду із заявою про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] /а.с. 13/. З довідки-характеристики, виданої виконкомом Іванківської селищної ради, слідує, що [PERSON] за місцем проживання характеризуються негативно, вживає спиртні напої, не працевлаштована, веде аморальний спосіб життя; доньку, [PERSON] вигнала з дому, вона проживала у сусідів; не відповідальна, перебуває на обліку СЖО /а.с. 14/. Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р., приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що відповідач [PERSON] не виконує покладених на неї законом обов`язків щодо виховання своєї дитини, а саме: безвідповідально ставиться до виконання батьківських обов`язків, не піклується про свою дитину, не цікавиться її життям, що свідчить про дійсне ухилення її від виконання своїх обов`язків по вихованню до дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, у т.ч. ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У зв`язку з викладеними обставинами, 25 травня 2023 року Виконавчий комітет Ірпінської міської ради Бучанського району Київської області прийняла рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо її дитини /а.с. 73-74/. Вирішуючи даний спір, суд враховує висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки в Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд погоджується з таким висновком, який є обґрунтований та відповідає іншим матеріалам справи. У справі встановлено, що відповідач від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї дитини ухилилася. Відтак, пред`явлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону і підлягають задоволенню. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка діє з 27 вересня 1991 року, «... держави учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини...». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 Сімейного кодексу України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Так, ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вимогами статті 179 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання, а також має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними, відповідно до Цивільного кодексу. Оскільки відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча повинна та має таку можливість, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю та стягнути з неї аліменти на користь доньки в розмірі однієї чверті (1/4) заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, щомісячно. Відповідно до положень частини 1 статті 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. З матеріалів справи слідує, що позивач звернулися до суду 28 лютого 2023 року, тому суд вважає за можливе присудити аліменти на утримання дитини 28 лютого 2023 року. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць, згідно вимогам статті 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи, що [PERSON] при подачі позову до суду сплатив судовий збір в розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок), що підтверджується матеріалами справи /а.с. 28/. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок). З матеріалів справи слідує, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, як позивач, звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір на користь держави слід стягнути з відповідача. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано ордер на надання правничої правової допомоги /а.с. 29/. Оскільки суду не надано документів, що підтверджують витрати [PERSON] на професійну правничу допомогу, пов`язаних саме з розглядом даної справи, то суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача щодо відшкодування судових витрат на правничу допомогу. На підставі ст.ст. 164 ч. 1 п. 2, 166 ч. 2, 167 СК України,

Outcome: approved