Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить визначити місце проживання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що раніше перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] .. У шлюбі в них народився син - [PERSON] , [INFO] . При розірванні шлюбу судом не вирішувалось питання щодо визначення місця проживання дитини. Син зареєстрований і з народження проживає разом з нею, перебуває на її утриманні. Вона має стабільний самостійний дохід, створює всі необхідні умови для проживання, виховання, забезпечуючи гармонійний розвиток його особистості. Не визначення місця проживання малолітнього сина позбавляє позивача можливості вирішувати деякі негайні, необхідні та важливі в житті дитини питання для забезпечення його належного розвитку та виховання, а тому просить позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини, наведені у позові. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі і просив справу розглянути у його відсутність. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій підтримав висновок виконкому Вінницької міської ради, і просив справу розглянути у його відсутність. За таких обставин та у зв`язку з визнанням відповідачами позову, суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у даному судовому засіданні за наявними у справі доказами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Сторони раніше перебували в зареєстрованому шлюбі, який вони розірвали рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24.12.2019 у цивільній справі №133/2617/19 (а.с.10). 13.11.2021 позивач зареєструвала шлюб із [PERSON] , змінивши своє дошлюбне прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с.11). На даний час малолітній син - [PERSON] , [INFO] , згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 20.04.2022, зареєстрований разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Малолітній син [PERSON] , [INFO] , є учнем 5 класу КЗ «Вінницький ліцей №30 ім. Тараса Шевченка» (а.с.13). Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданої головою правління ОСББ «Крок вперед», [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , до складу її сім`ї входять: чоловік - [PERSON] , син чоловіка - [PERSON] , син позивача - [PERSON] , дочка чоловіка - [PERSON] (а.с.14). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 20.01.2020 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області, чоловік позивача [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.16-18). За змістом положень ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 (набрала чинності для України 02.09.1991) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частинами 2, 3 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. До інших обставин, що мають істотне значення (у контексті приписів ч. 1 ст. 161 СК України) можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною; можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Щодо висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради від 04.11.2022 №01/00/011/159541 про недоцільності визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] (а.с.65-67), суд зазначає таке. Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд зауважує, що висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради є дорадчим і не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов'язків у батьків. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку Органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду. При цьому відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради підставою для відмови рекомендувати визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , є та обставина, що працівникам служби у справах дітей Вінницької міської ради не надано можливості обстежити умови проживання малолітнього [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , оскільки мати разом із сином перебуває у Німеччині. Разом із цим, надаючи оцінку діям позивача щодо виїзду із малолітньою дитиною з України, суд приймає до уваги ту обставину, що 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан. Статтями 158, 159, 165 СК України визначено, що при наявності між батьками спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо, в разі неможливості його врегулювання рішенням органу опіки та піклування, та спору про позбавлення батьківських прав, такий спір розглядається судом та саме судове рішення є остаточним у вирішенні цього питання. Відтак, суд звертає увагу, що висновок Органу опіки та піклування, є лише одним із доказів у цивільній справі, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами. Крім того, батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір'ю, не обмежений у своєму праві на спілкування та участь у вихованні сина. За таких обставин, суд вважає, що найкращим інтересам дитини буде відповідати визначення місця її проживання із матір`ю, яка здатна забезпечити розвиток дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. При цьому у даному випадку визначення місця проживання дитини з матір`ю не означає її розлучення із батьком. Відповідч заперечень щодо цього не висловлює, він не позбавлений можливості брати участь у вихованні дитини, спілкуватися з нею. За наявності підстав батько має право порушувати питання про зміну місця проживання дитини. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням викладеного вище, а також зважаючи на те, що відповідач визнав позов у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав і законних інтересів малолітнього [PERSON] , [INFO] , найкращим інтересам дитини буде відповідати місце його проживання разом з матір`ю, а відтак позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved