Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-08 00:00:00

03 травня 2023 року позивач [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що 30 березня 1999 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу частки квартири [ADDRESS] (загальна площа 62,27 кв. м, житлова площа 43,50 кв. м.), за яким покупець, позивач, придбала у продавця за 6639,00 гривень вказану частку нерухомого майна, та який був оформлений угодою на товарній біржі «Нове століття» за № 1-147. Законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі, тому такий договір не був нотаріально посвідчений. Після укладення даного договору купівлі-продажу частки нерухомого майна учасники зазначеної угоди повністю виконали всі обов`язки за його умовами, тобто продавець до підписання договору № 1-147 від 30.03.1999 отримав кошти за продаж частки квартири [ADDRESS] , а позивач оселилилася у придбаному житлі та з того часу несе витрати по його утриманню. Крім того, 13 липня 1999 року позивач зареєструвала місце проживання за такою адресою. Додала, що 13 липня 1999 року в квартирі [ADDRESS] була зареєстрована на праві (частка ) особистої власності за позивачем в Криворізькому міському БТІ, про що зроблено запис № 578 в реєстровій книзі за № 142п. Оскільки договір вказаного нерухомого майна не був нотаріально посвідчений позивач наразі не може розпорядитись вказаним житлом, через що змушена звернутись із позовом до суду про визнання такого правочину дійсним. Здійснивши державну реєстрацію права власності за позивачем на майно держава тим самим визнала її право власності на1/2 частку кв. [ADDRESS] , як таке, що виникло з не заборонених законом підстав. Оскільки сторони договору купівлі-продажу досягли згоди щодо всіх умов договору, що підтверджується їх підписами та всі зобов`язання за договором сторонами виконанні в повному обсязі та договір зареєстрований в Криворізькому БТІ, то позивач просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу частки кв. [ADDRESS] (загальна площа 62,27 кв. м., житлова площа 43,50 кв. м.), укладений між [PERSON] та [PERSON] , а також зареєстрований на Товарній біржі «Нове століття» 30 березня 1999 року за № 1-147 та Криворізьким міським бюро технічної інвентаризації за № 578 в реєстровій книзі за № 142п від 30.04.1999. Ухвалою суду від 10 травня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 09 червня 2023 року. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, звернулась до суду з письмовою заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач у підготовче судове засідання також не з`явився, при цьому його представник - адвокат Кадук В. В. надала до суду заяву з проханням розглянути справу за відсутності відповідача, позовні вимоги відповідач визнав, просив їх задовольнити. Додатково представник звернулася до суду з заявою про приєднання до матеріалів справи письмових доказів, зокрема, відповідь КП «БТІ» ДОР від 05.05.2023 та інформації з ДРРП на нерухоме майно № 335117850 від 09.06.2023. Згідно з ч.ч.3, 4\~ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями\~206,\~207\~цього\~Кодексу. Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши надані письмові докази, дійшов висновку про можливість задоволення позову [PERSON] , виходячи з наступного вмотивування. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна за біржовою угодою № 1-147 від 30 березня 1999 року вбачається, що на товарній біржі «Нове століття» був укладений договір купівлі-продажу трикімнатної квартири [ADDRESS] (загальна площа 62,27 кв. м., житлова площа 43,50 кв. м.), за яким [PERSON] придбала у [PERSON] частку вказаної квартири за 6639,00 гривень, які були отримані продавцем до підписання такої угоди. Вказана угода купівлі-продажу нерухомого майна була зареєстрована в Криворізькому БТІ за реєстром № 578 в реєстрову книгу за №\~142п від 30 квітня 1999 року, внаслідок чого частка кв. [ADDRESS] на праві особистої власності рахується за [PERSON] відповідно до біржової угоди № 1-147 від 30 березня 1999 року, що також підтверджується технічним паспортом на вказану квартиру та інформацією від 05 травня 2023 року КП «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації». З відповіді від 05 травня 2023 року КП «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» вбачається, що [PERSON] є власником 1/2 частки кв. [ADDRESS] згідно із договором купівлі-продажу від 30 березня 1999 року, зареєстрованим на товарній біржі «Нове століття» за № 1-147. Натомість, відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.06.2023 відомості щодо власників кв. [ADDRESS] відсутні. Суд зазначає, що за ч. 2\~ст. 15 Закону України "Про товарну біржу"\~(в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. При цьому правовідносини, що склалися між сторонами мали місце до набрання чинності 1 січня 2004\~року ЦК України\~(в редакції 2003 року), тому за\~п. 4 "Прикінцевих положень" ЦК України\~(в редакції 2003 року), підлягають застосуванню положення\~ЦК України\~в редакції 1963 року. Так за\~ст.224 ЦК України\~(в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із\~ст. 227 ЦК України\~(в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно ч. 2\~ст. 47 ЦК України\~(в редакції 1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У\~ст.8 Закону України "Про власність", який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, було зазначено, що цим законом встановлюються основні положення про власність в Україні, а відносини власності, не врегульовані цим Законом, регулюються\~Цивільним кодексом України\~та іншими законодавчими актами. На підставі переліченого вбачається, що положення\~ст. 15 Закону України "Про товарну біржу"\~не змінювали положень діючого на момент укладення спірного біржового контракту цивільного законодавства України про обов`язковість нотаріального посвідчення угод купівлі-продажу житлового нерухомого майна, учасниками якого були громадяни. Таким чином суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу частки кв. [ADDRESS] від 30 березня 1999 року, сторонами за яким були громадяни, був укладений у порушення вимог\~ст. 227 ЦК України\~(в редакції 1963 року), якою передбачалось обов`язкове нотаріальне посвідчення угод такого виду. Натомість, враховуючи обставини справи, які були встановлені на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, суд дійшов висновку, що між сторонами угоди купівлі-продажу житла фактично відбувся договір купівлі-продажу частки кв. [ADDRESS] за біржовою угодою № 1-147 від 30 березня 1999 року, оскільки сторони такого договору повністю виконали умови вказаної угоди. На підставі п. 5 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Отже, згідно із викладеним вмотивуванням суд вважає можливим задовольнити заявлений [PERSON] позов та визнати дійсним договір купівлі-продажу частки кв. [ADDRESS] , який був зареєстрований на товарній біржі «Нове століття» за біржовою угодою № 1-147 від 30 березня 1999 року, що відбувся між [PERSON] , з одного боку як покупцем, та [PERSON] , з іншого боку як продавцем.

Outcome: approved