Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

17.10.2022 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», третя особа Суворовський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з усього нерухомого майна, що належало [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ), накладеного постановою Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції 43046022 від 24 квітня 2014 року про арешт всього нерухомого майна боржника. В обґрунтування позову вказала, що [PERSON] звернулася до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лічман І. М. та отримала лист від 28 вересня 2022 року № 272/02-14 «Щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом» у якому нотаріус зазначила, що при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом майно, що було успадковано після смерті [INFO] її чоловіка [PERSON] було виявлено арешт нерухомого майна, зареєстрований на підставі постанови Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 24 квітня 2014 року серія та номер 43046022 на ім`я [PERSON] . При цьому, за життя спадкодавця [PERSON] , під час оформлення ним спадщини у нотаріуса було виявлено обтяження на все нерухоме майно. Після отримання від нотаріуса інформаційної довідки з`ясувалося, що підставою для накладення арешту на все нерухоме майно став запис державного реєстратора Одеського міського управління юстиції Шушулкова Максима Дмитровича від 30 квітня 2014 року, внесений, у свою чергу, на підставі постанови Першого Суворовського відділу ДВС ОМУЮ № 43046022 від 24 квітня 2014 року про арешт всього нерухомого майна боржника. Зазначила, що на сьогоднішній день для [PERSON] , як для спадкоємця [PERSON] , існує перепона у дооформленні спадкового права у вигляді арешту. Ухвалою від 20.10.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання, призначене на 05 червня 2023 року сторони не з`явилися, позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутністю. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому законом. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Третя особа - Суворовський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, надав пояснення, якими зазначив, що у державного виконавця були відсутні підстави для зняття арешту на момент повернення виконавчого листа. Окрім цього, третьою особою Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) було заявлено клопотання про заміну сторони правонаступником з Першого Суворовським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яке було задоволено. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 28.09.2022 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман Інною Миколаївною було надано [PERSON] лист - відповідь № 272/02-14 "Щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом", яким повідомлено [PERSON] про те, що підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом майно, що було успадковано після смерті [INFO] чоловіка [PERSON] було виявлено арешт нерухомого майна, зареєстрований на підставі постанови Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 24 квітня 2014 року серія та номер 43046022 на ім`я [PERSON] . З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 вересня 2022 року номер 310983383, що є додатком до листа нотаріуса від 28.09.2022 року вбачається, що в розділі інформації про державну реєстрації обтяжень за номером запису 5525886 розміщено інформацію про арешт на все нерухоме майно на підставі постанови Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції серія та номер 43046022 від 24 квітня 2014 року внесений реєстратором Одеського міського управління юстиції Шушулковим Максимом Дмитровичем 30.04.2014 року за індексним номером 12783542 30.09.2020 року Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) надав відповідь № 49767, якою зазначив, що у 2014 році до Першого Суворовського ВДВС ОМУЮ на виконання надійшов виконавчий лист від 24.12.2010 року № 2-1040/10 виданий Суворовським районним судом міста Одеси про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» грошової суми у розмірі 1276320,05 грн. В рамках вказаного виконавчого провадження накладений арешт на майно боржника ВП№43046022 від 24.04.2014 року. Згідно Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що виконавче провадження ВП№43046022 завершене ще у 2015 році на підставі п.7 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповіддю № 49765 від 30.09.2020 року додатково повідомлено про надання матеріалів виконавчого провадження № 43046022 є неможливим через закінчення трирічного строку зберігання. Відповіддю № 43786 від 30.09.2020 року зазначено про відсутність у державного виконавця законних підстав для задоволення заяви щодо зняття арешту з майна. До позову додано відомості про рішення Суворовського районного суду міста Одеси у справі № 2-1040/10 від 17 серпня 2010 року за позовом ПАТ «Райффайзен банк Аваль» на підставі кредитного договору від 29 січня 2008 року №014/0018/85/87944 , згідно якого банком було надано кредит у розмірі 139 867 (сто тридцять дев`ять тисяч вісімсот шістдесят сім) доларів США для придбання земельної ділянки строком на 180 місяців по 29 січня 2023 року. Окрім цього, надано відомості ухвали у справі № 523/17007/17 від 02 лютого 2018 року, згідно якої було розглянуто заяву ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача у виконавчому провадженні за виконавчим листом по виконанню рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2010 року по цивільній справі № 2-1040/10. За результатами розгляду заяви було встановлено, що колишній кредитор ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» транзитом через ПАТ «Комерційний індустріальний банк» відступило права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за кредитним договором № 014/0018/85/87944 від 29.01.2008 року і ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» є належним стягувачем за зобов`язаннями відповідача визначеними кредитним договором № 014/0018/85/87944 від 29.01.2008 року. 28 листопада 2019 року ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області у справі № 504/4340/18 було затверджено мирову угоду, згідно якої [PERSON] , до підписання угоди мав статус боржника за кредитним договором № 014/0018/85/87944 від 29 січня 2008 року, який забезпечений договором іпотеки від 29 січня 2008 року перед кредитором Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль». Сторони дійшли згоди щодо правомірності отримання ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» права вимоги за кредитним договором № 014/0018/85/87944 від 29 січня 2008 року. Сторони погодили, що зверненням стягнення на предмет договору іпотеки від 29 січня 2008 року, що була накладена на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 014/0018/85/87944 від 29 січня 2008 року ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» задовольняє свої кредиторські вимоги у повному обсязі, не маючи до [PERSON] фінансових претензій після такого стягнення. Майном, що направляється на задоволення вимог ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» за кредитним договором № 014/0018/85/87944 від 29 січня 2008 року є предмет іпотечного договору від 29 січня 2008 року, а саме: земельна ділянка, за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер: 5122755900:02:006:0091. З моменту підписання мирової угоди ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» не має фінансових претензій до [PERSON] за кредитним договором № 014/0018/85/87944 від 29 січня 2008 року, [PERSON] втрачає статус боржника за вищевказаним кредитним договором, а кредитні відносини між Сторонами вважаються завершеними. За життя [PERSON] звертався до Суворовського районного суду міста Одеси у справі № 523/16425/20 із позовом про зняття арешту, однак, ухвалою від 26.04.2022 року провадження у вказані справі було закрито через смерть [PERSON] [INFO] . Підставою цього позову є наявність арешту, накладеного на майно спадкодавця в межах виконавчого провадження, що перешкоджає в оформленні спадкоємцем спадкових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Згідно ст. 319 - 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З відповіді Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) № 49765 від 30.09.2020 року вбачається, що ВП № 43046022 завершене у 2015 році на підставі п.7 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». У поясненнях третьої особи зазначено, що постанову про повернення виконавчого документа стягувачу було винесено 26.06.2015 року. За п.7 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції станом на 26.06.2015 року) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку. В силу положень ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції станом на 26.06.2015 року) у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 вересня 2022 року номер 310983383, що є додатком до листа нотаріуса від 28.09.2022 року вбачається, що [PERSON] , як іпотекодавцем в межах зобов`язання на суму 139\~867,00 доларів США було передано Іпотекодержателю ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер: 5122755900:02:006:0091. В подальшому, як вбачається з ухвали Комінтернівського районного суду Одеської області від 28.11.2019 року у справі № 504/4340/18 на дану земельну ділянку було звернуто стягнення. З цього випливає, що кредитор за виконавчим листом від 24.12.2010 року № 2-1040/10 виданим Суворовським районним судом міста Одеси, правонаступник у відносинах - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» задовольнив свої вимоги за рахунок земельної ділянки, а самі сторони ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та [PERSON] в подальшому не мали одне до одного претензій за кредитним договором № 014/0018/85/87944 від 29 січня 2008 року. За таких обставин арешт на нерухоме майно [PERSON] в межах зобов`язань перед ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» не має правового сенсу з причин відсутності боргових зобов`язань [PERSON] . Суд на підставі листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лічман І. М. № 272/02-14 "Щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом" вважає доведеним законний інтерес [PERSON] у межах спадкової справи № 73/2022 так, як підставу для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину визначено саме арешт від 24.04.2014 року серія та номер 43046022, він і являє собою перепону у реалізації спадкового права позивачки. Згідно з ч. 3ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3статті 13 ЦПК Українивизначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2статті 43 ЦПКвстановлює, що учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ст.76ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, оскільки зазначений арешт перешкоджає їй у реалізації права на отримання свідоцтва про право на спадщину як права, похідного від права вільно володіти та розпоряджатись своїм нерухомим майном.

Outcome: approved