Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

16 червня 2022 року позивач через свого представника [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою. Позовні вимоги мотивував тим, що з 2012 року до 2018 року проживав з відповідачкою у незареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання в них [INFO] народився син [PERSON] . Запис у свідоцтві про народження дитини зроблено зі слів відповідачки відповідно до ст.135 СК України, за наміру отримувати соціальну допомогу як одинока матір. Позивач знає про своє батьківство та не має жодного сумніву у цьому. За час проживання він піклувався про сина та відповідачку, вони разом проживали у його житлі. Остання не заперечувала його батьківство по відношенню до дитини. Після народження дитини відповідачка почала зловживати алкоголем та вживати наркотики, внаслідок чого вони часто сварилися і вона йшла з дому, залишаючи дитину на нього. У 2018 році сторони припинили спільне проживання, у 2020 році відповідачка забрала дитину. Враховуючи, що син потребує батьківської підтримки та піклування, просить визнати за ним батьківство щодо [PERSON] , народженого відповідачкою [INFO], та визначити порядок виконання рішення суду шляхом внесення відповідних відомостей про батьківство до актового запису про народження дитини. У судове засідання учасники справи не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про слухання справи в його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримали, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідачка про розгляд справи повідомлялася належним чином за зареєстрованим місцем проживання, до суду повернувся поштовий конверт з відміткою пошти "адресат відсутній", у наступному виклик відповідачки здійснено через оголошення, опубліковане на офіційному сайті суду на веб-порталі Судова влада України. Про причини неявки відповідачка суду не повідомив. Відзив на позов не надала. Представник відповідачки [PERSON] подав суду заяву про слухання справи в його відсутність, у вирішенні спору поклався на розсуд суду, оскільки втратив зв`язок з відповідачкою. За наявності умов, визначених у ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважав за можливе здійснити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до ст.125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно зі ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ст.134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження дитини та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Судом встановлено, що позивач та відповідачка з 2012 до 2018 років проживали однією сім`єю, як чоловік і дружина. Від спільного проживання, в них [INFO] народився син [PERSON] . З копії актового запису про народження №12238 від 02 грудня 2015 року та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька, вбачається, що державна реєстрація народження здійснена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України, за вказівкою матері. Відомості про батька вказано " [PERSON] " (а.с.8, 20). На підтвердження проживання однією сім`єю позивачем надані письмові пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] (сусідів), [PERSON] (товариша), які підтвердили, що з початку 2011 року та до кінця 2019 року [PERSON] проживав однією сім`єю з [PERSON] , в якій [INFO] народився син [PERSON] (а.с.69. 70, 75). Свідок [PERSON] була присутньою, коли позивач як батько дитини, забирав новонародженого [PERSON] разом з матір`ю (відповідачкою) з пологового будинку (а.с.84-зворот, 85). Також позивачем з сімейного архіву надані фотознімки спільного проведення дозвілля позивача з сином та відповідачкою (а.с.72-зворот, 73, 74, 86-87). Позивач визнає батьківство повністю та вважає себе рідним батьком дитини. Відповідно до ч.1 ст.103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 16 серпня 2022 року за клопотанням представника позивача [PERSON] призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу з використанням аналізів ДНК з метою встановлення біологічного батьківства (чи його спростування), проведення якої доручено експертам Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи (а.с.43). Згідно з листом генерального директора Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи Т. Папіж №2363-11 від 27 вересня 2022 року відбір крові осіб у справі для проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи було призначено на 12 жовтня 2022 року об 11:00, про що учасники справи були повідомлені з роз`ясненням наслідків ухилення від участі в експертизі (а.с.45). Відповідно до повідомлення генерального директора Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи Т. Папіж №2527-11 від 14 жовтня 2022 року за неявки до експертної установи 12 жовтня 2022 року на 11:00 відповідачки [PERSON] разом з дитиною [PERSON] відбір біологічних зразків не проводився, призначено дату повторно на 01 листопада 2022 року на 10:30, про що учасники справи були повідомлені з роз`ясненням наслідків ухилення від участі в експертизі (а.с.48). 08 листопада 2022 року до суду надійшов лист від в.о.генерального директора Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи Г.Каліти №2673-11 від 02 листопада 2022 року про неможливість проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи у зв`язку з неприбуттям до експертної установи 12 жовтня 2022 року об 11:00 та 01 листопада 2022 року о 10:30 [PERSON] разом з дитиною [PERSON] для відбору біологічних зразків (а.с.52). Згідно з ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 07 грудня 2022 року за клопотанням представника позивача [PERSON] повторно направлено ухвалу від 16 серпня 2022 року про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи з використанням аналізів ДНК з метою встановлення біологічного батьківства (чи його спростування)до Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи (а.с.64). Згідно з листом в.о. заступника генерального директора Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи М.Нан №90-11 від 16 січня 2023 року відбір крові осіб у справі для проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи було призначено на 31 січня 2023 року об 11:00, про що учасники справи були повідомлені з роз`ясненням наслідків ухилення від участі в експертизі (а.с.76). Відповідно до повідомлення генерального директора Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи М.Нан №26-11 від 03 лютого 2023 року за неявки до експертної установи 31 січня 2023 року об 11:00 відповідачки [PERSON] разом з дитиною [PERSON] відбір біологічних зразків не проводився, призначено дату повторно на 15 лютого 2023 року на 10:00, про що учасники справи були повідомлені з роз`ясненням наслідків ухилення від участі в експертизі (а.с.89). 22 лютого 2023 року на адресу суду повернуто без виконання вказану ухвалу суду разом з матеріалами цивільної справи, у зв`язку з неприбуттям 31 січня 2023 року та 15 лютого 2023 року [PERSON] та дитини [PERSON] для одночасного відбору біологічних зразків та неможливістю виконання експертизи (а.с.92). Відповідно до вимог ст.109 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Позивач доклав можливих зусиль для доведення кровного споріднення між ним та [PERSON] , батьком якого він записаний, своєчасно з`явився на виклик експерта для відібрання зразків крові для проведення судово-медичної молекулярно-генетичної ідентифікації, відповідачка двічі ухилилась від проходження експертизи. Враховуючи, що відповідачка, ухилившись від участі в експертизі, не надала доказів відсутності кровної спорідненості позивача та [PERSON] , якого зачала у лютому 2015 року у час коли проживала з позивачем, суд вважає що наявні підстави для встановлення, що позивач є біологічним батьком [PERSON] . Крім того, у своїх письмових поясненнях на а.с.9, відповідачка [PERSON] зазначила, що дитина від бувшого співмешканця, однак у свідоцтві про народження останній не записаний батьком. Відповідно до роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позивач надав достатнього доводів батьківства щодо дитини, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь позивачки понесені ним судові витрати.

Outcome: approved