Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

12.05.2023 [PERSON] через засоби поштового зв`язку звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що на протязі з 2018 по 2020 рік вона проживала разом та перебувала у фактичних відносинах з [PERSON] без реєстрації шлюбу. [INFO] у неї з відповідачем народився син - [PERSON] . Спільне їхнє життя та сумісне проживання з [PERSON] не склалось через несумісність характерів, фактично стосунки припинено, на даний час проживають окремо та в різних місцях. Позивачка зазначає, що син [PERSON] з народження і по теперішній час проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] та перебуває на її повному утриманні, хоча дитина зареєстрована за місцем реєстрації батька - [ADDRESS] . Позивачка стверджує, що між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо розміру аліментів, які [PERSON] має сплачувати на утримання дитини. Вона одна невзмозі забезпечити належний рівень життя, необхідний для задоволення потреб дитини. Відповідач є здоровою, працездатною особою, інших дітей чи непрацездатних членів сім`ї на його утриманні не має. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.05.2023 відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання на 21.06.2023; роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с. 23, 24). В судове засідання позивачка не з`явилась, суду подала заяву від 19.06.2023 з проханням розглянути справу без її участі. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував, пояснив, що наразі він офіційно не працює, має непостійні доходи від підробітків, у нього болять спина та коліно, у подальшому має намір працевлаштуватися, кошти на утримання дитини надавав до 24.02.2022, після початку російсько-української війни аліменти не сплачував за браком коштів. Суд, вислухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 14). Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з Закону України «Про охорону дитинства», а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини декларує, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За нормою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З матеріалів справи убачається, що сторони по справі у зареєстрованому шлюбі не перебували. Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Нормою статті 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто, у зв`язку з чим виник спір. Згідно ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом безспірно встановлено, що дитина сторін по справі проживає з позивачкою [PERSON] та перебуває на її утриманні. З пояснень відповідача, він отримує доходи від підробітків, на його утриманні будь які інші неповнолітні особи, окрім сина, не перебувають, медичних висновків щодо обмеження працевлаштування за станом здоров`я не має, згодний сплачувати аліменти на дитину у заявленому розмірі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За правилами ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що малолітня дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її забезпеченні, відповідно до вимог сімейного законодавства має право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків, при цьому згоди щодо добровільної сплати аліментів на утримання малолітнього сина між сторонами не досягнуто. Позивачка просить стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини щомісячно у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача. При визначенні розміру аліментів суд враховує вказані обставини, а також те, що малолітній [PERSON] знаходиться на утриманні матері, відповідач є батьком дитини, особою працездатного віку, отже може працювати та заробляти кошти на утримання свого сина, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування і заняття певними видами діяльності суду надано не було, на забезпеченні відповідача інші утриманці не перебувають, та беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку, умов для розвитку дитини та в сукупності оцінених судом доказів суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, на користь позивачки з відповідача слід стягнути аліменти у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) останнього щомісячно на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня подання позову - з 12.05.2023 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На думку суду, такий розмір щомісячних аліментів, який рекомендований законодавцем на утримання однієї дитини у частці від доходу, з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дитини її мати [PERSON] , є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. При цьому, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивачка звільнена від сплати судового збору, відповідно положень пункту 3) частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у порядку розподілу судових витрат, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved