Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] , як правонаступник померлої [PERSON] , звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] , згідно уточнених позовних вимог просить ухвалити рішення, яким: - визначити, що у праві приватної спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , належної на підставі свідоцтва про право на житло № [NUMBER] , виданого 23 грудня 2002 року [PERSON] , [PERSON] , частка співвласника [PERSON] , який помер [INFO] , складає одну другу. - визнати за [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] , право власності на частину квартири за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті її сестри [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] помер [PERSON] , його спадкоємцем згідно заповіту була його дружина [PERSON] , яка померла [INFO] , її спадкоємцем є позивач - [PERSON] . В межах встановленого Законом строку вона звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак позбавлена можливості реалізувати своє право на спадкування після смерті сестри, так як частка померлого співвласника у спадковому майні у спільній сумісній власності не визначена. Представник відповідача адвокат Сокальський Д.А. подав до суду відзив на позовну заяву та відзив на позовну заяву про збільшення позовних вимог, згідно яких проти задоволення позову заперечує. З посиланням на практику Верховного Суду вказує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Вказує, що чинним законодавством не передбачено такого способу захисту порушеного права як визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності на квартиру, тому така позовна вимога до задоволення не підлягає. Крім того, у відзиві на позовну заяву про збільшення позовних вимог також заперечує проти задоволення позовної вимоги про визнання за позивачкою в порядку спадкування права власності на частину спірної квартири. Вважає, що така позовна вимога суперечить чинному законодавству та не підтверджена належними та допустимими доказами. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні дані про відмову позивачці у вчиненні відповідних нотаріальних дій нотаріусом при реалізації її права на спадкування, тому її позовна вимога про визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири є безпідставною, просить в задоволенні позову відмовити повністю. Інших заяв по суті справи, виключно в яких в силу вимог ч.1 ст.174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору сторони не подали. Інформація про\~рух справи\~та процесуальні\~дії,\~вчинені судом\~в процесі\~її розгляду. 24.02.2021 позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визначення частки надійшла до суду. Ухвалою від 16.03.2021 справу прийнято до провадження, ухвалено розглядати справу в порядку загального позовного провадження одночасно з відкриттям провадження у справі розпочато підготовче провадження. Підготовче засідання призначено на 26.04.2021, однак було відкладено за клопотанням представника відповідача на 28.05.2021. В підготовчому засіданні 28.05.2021 долучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву, подальшому підготовче судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідача на 14.07.2021. 14.07.2021 в підготовчому засіданні прийнято до розгляду уточнену позовну заяву, підготовче засідання відкладено на 05.10.2021. В підготовчому засіданні 05.10.2021 до матеріалів справи долучено відзив на позовну заяву, закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду на 02.12.2021. Ухвалою судового засідання від 02.12.2021 провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступника позивача [PERSON] . Ухвалою суду від 02.08.2022 поновлено провадження у справі. Залучено до участі у справі правонаступника позивача [PERSON] , яка померла [INFO] , - [PERSON] . Справу призначено до судового розгляду на 23.08.2022. Відповідач [PERSON] \~в день\~судового засідання\~23.08.2022\~подав заяву\~про відвід\~головуючому судді\~з тих\~підстав,\~що він\~прямо чи\~побічно заінтересований\~у результаті\~розгляду справи,\~а також\~є інші\~обставини,\~що викликають\~сумнів в\~неупередженості або\~об`єктивності судді\~(п.3,\~п.5\~ч.\~1\~ст.\~36\~ЦПК України).\~Зазначив,\~що під\~час дії\~ухвали про\~зупинення провадження\~у справі\~судом прийнято\~клопотання адвоката\~Цибулі І.Й.,\~яка не\~є учасником\~справи,\~оскільки [PERSON] ,\~яку вона\~представляла,\~померла,\~а правонаступника\~не залучено.\~Даним клопотанням\~адвокат просила\~витребувати спадкову\~справу і\~суддею всупереч\~вимог ЦПК\~України не\~відомо яким\~чином на\~стадії судового\~розгляду безпідставно\~витребувано як\~доказ матеріали\~спадкової справи.\~ \~ \~ З цих\~же підстав\~в судовому\~засіданні 23.08.2022\~представником відповідача\~подано клопотання\~про визнання\~недопустимими доказами\~-\~копії матеріалів\~спадкової справи\~після смерті\~позивача [PERSON] ,\~які були\~направлені \~та надійшли\~на вимогу\~суду 27\~липня 2022\~року від\~приватного нотаріуса\~Дзери О.С.\~у спосіб\~не передбачений діючим ЦПК України також просив вилучити копії спадкової справи з матеріалів даної цивільної справи. Ухвалою судового засідання від 23.08.2022 в задоволенні заяви відповідача [PERSON] про відвід головуючого судді в справі за позовом [PERSON] (правонаступника [PERSON] ) до [PERSON] про визначення часток, визнання права власності відмовлено. В цій\~же ухвалі\~судом звернуто\~увагу на\~те,\~що,\~покликання сторони\~відповідача,\~що адвокат\~Цибуля І.Й.\~не є\~учасником справи\~не відповідає\~дійсності,\~оскільки в\~матеріалах наявні\~відповідні повноваження\~на представництво\~ [PERSON] \~та на\~представництво [PERSON] ,\~якого залучено\~до участі\~в справі\~як правонаступника\~позивача після\~її смерті\~ухвалою суду\~від 02.08.2022.\~Крім цього,\~згідно з\~ч.\~1\~ст.\~248\~ЦК України\~у разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю, зокрема для ведення невідкладних справ. Також не\~правильним є\~твердження відповідача\~про те,\~що суд\~на стадії\~судового розгляду\~самостійно збирає\~докази всупереч\~норм ЦПК\~України.\~Так,\~ухвалою суду\~від 02.12.2021 зупинено провадження у справі у зв`язку із смертю позивача до залучення до участі у справі його правонаступника. Насамперед згідно ст. ст. 55, 253 ЦПК України обов`язок суду залучити правонаступника. Загальновідомо, що для встановлення такого суду належить витребувати матеріали спадкової справи після смерті особи, з приводу чого судом скеровано відповідний запит до нотаріуса від 22.06.2022, який отримано ним 21.07.2022 та на виконання якого надано матеріали спадкової справи після смерті позивача. Тому очевидно, що такі матеріали витребовувалися лише для встановлення правонаступника, а не як доказ у справі, тобто судом обґрунтовано підставність витребування та долучення до матеріалів справи копії спадкової справи, яку представник відповідача вважає, недопустимим доказом. В подальшому у зв`язку з поступленням справ, розгляд яких проводиться невідкладено, судове засідання відкладено на 11.10.2022, однак дане судове засідання відкладено на 22.11.2022 у зв`язку з неявкою сторін. В судовому засіданні 22.11.2022 розглянуто аналогічні клопотання, представника відповідача, вже розглянутим 23.08.2023, в задоволенні яких відмовлено з мотивів зазначених в ухвалі суду від 23.08.2022, після чого за клопотанням представника позивача судове засідання відкладено на 14.12.2022. Ухвалою судового\~засідання від\~14.12.2022\~залучено до\~участі в\~справі правонаступника\~позивача [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] ,\~ -\~ [PERSON] . Продовжено розгляд справи за позовом [PERSON] , [PERSON] (правонаступників [PERSON] ) до [PERSON] про визначення часток, визнання права власності. Після чого за клопотанням представника позивача судове засідання відкладено на 31.01.2023, однак дане судове засідання не відбулось у зв`язку з відсутністю електропостачання у приміщенні суду. Згідно ухвали\~судового засідання\~від 16.03.2023 прийнято відмову [PERSON] від позову до [PERSON] про визначення часток, визнання права власності. \~ Провадження\~у справі\~в частині\~позову [PERSON] \~до [PERSON] \~про визначення\~часток,\~визнання права\~власності закрито. Продовжено розгляд справи за позовом [PERSON] (правонаступника [PERSON] ) до [PERSON] про визначення часток, визнання права власності Після чого\~за клопотанням\~представника відповідача\~долучено до\~матеріалів справи\~викладене письмово\~його вступне\~слово та\~судову практику,\~в подальшому\~судове засідання відкладено на 09.05.2023, яке не відбулось у зв`язку з невідкладним розглядом іншої справи. В\~судовому засіданні\~22.06.2022\~судом заслухано\~вступне слово\~представників сторін, досліджено матеріали справи та матеріали спадкової справи №24/2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] , проведено судові дебати, заслухано репліку представника позивача, після чого суд видалився в нарадчу кімнату для ухвалення рішення, в подальшому судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення суду. Одночасно з відкриттям провадження у справі суд направив сторонам інформаційне повідомлення про права та обов`язки сторін (а.с.14), в тому числі про обов`язок подати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, а також неможливість приховування доказів. Цим же повідомленням сторонам роз`яснено порядок та строки подання доказів. Відтак, суд у відповідності до вимог ч.5 ст.12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Крім того, сторони не повідомляли суду про існування інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи. Суд у відповідності до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Узагальнена позиція сторін під час розгляду справи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні наведеним мотивам позову, просила позов задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив. Підтримав свою позицію, викладену у відзивах на позовну заяву, просив в позові відмовити. Позиція суду. \~ \~ \~ \~ Заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з огляду на таке. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ З наявного в матеріалах справи свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 23.12.2002 (а.с.5) вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та відповідачу [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 21 липня 2020 року (а.с.8), [PERSON] , помер [INFO] . З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 30.08.2018, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Ярошенко Ж.С. (а.с.9), [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, в взагалі все те, що буде належати йому на момент його смерті і на що він за законом буде мати право, заповів своїй дружині [PERSON] , [INFO] (а.с.7), свою дочку [PERSON] та свого онука [PERSON] (відповідача у даній справі) він позбавив права на спадкування. Отже судом безспірно встановлено, що спадкоємцем майна померлого [PERSON] була його дружина [PERSON] , якій відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки частка спадкодавця [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не виділена. З наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданої 08 листопада 2021 року (а.с.82), [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті в органи нотаріату звернулась її сестра [PERSON] (позивач у справі, відповідно до правонаступництва), (а.с.84). Крім того, з наявної в матеріалах справи, спадкової справи до майна померлої [INFO] , [PERSON] , № 24/2021 вбачається, що після смерті останньої з заявою про прийняття спадщини за заповітом до нотаріуса звернувся її племінник [PERSON] (а.с.1), який в подальшому відмовився від прийняття спадщини на користь своєї матері [PERSON] , про що звернувся з відповідною заявою до органів нотаріату (а.с.30), останній також відмовився від позовних вимог у даній справі. В свою чергу з заявою про прийняття спадщини, як за законом так і за заповітом, після смерті [PERSON] , в органи нотаріату звернулась її сестра [PERSON] (а.с.19), яка в порядку правонаступництва є позивачем в даній справі. Остання не може реалізувати своє право на спадщину, оскільки частка померлого у спірній квартирі визначена не була. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.\~\~ Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 570/997/19 (постанова від 16.06.2021) для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд під час розгляду згаданої вище справи вказав, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18; від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц; від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18; від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18; від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Отже з врахуванням наведених мотивів суд приходить до висновку про те, що позов в частині визначення частки померлої особи у спірній квартирі суд відмовляє. Разом з тим, оскільки частка спадкодавця у спірній квартирі не визначена, а в позасудовому порядку оформити спадкові права неможливо, суд визнає позовні вимоги про визнання права власності обґрунтованими. За змістом частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (частина перша статті 368 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. При цьому, за правилом частини другої статті 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, чинне законодавство визначає принцип рівності часток у праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. Оскільки у справі яка розглядається суду не надано доказів про порушення принципу рівності у праві спільної сумісної власності відносно квартири [ADDRESS] , суд погоджується з доводами позивача про необхідність визнання за нею права власності в порядку спадкування на 1/2 частки цієї квартири. Відтак, позов слід задоволити в лише в цій частині. Щодо численних доводів представника відповідача, викладених у відзиві, клопотаннях, вступному слові. Суд відкидає будь-які доводи сторони відповідача про відсутність підстав на визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування на відповідну часту спірної квартири з огляду на те, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України» (PRONINA v. UKRAINE), № 63566/00 § 23, рішення від 18 липня 2006 року) З огляду на факти справи, доводи сторін та згадані вище висновки, суд вважає, що він розглянув основні юридичні питання, порушені у цій справі, та немає необхідності аналізувати будь-які інші аргументи представника відповідача, які по суті не мають вирішального значення та зводяться до незгоди з позовними вимогами. Щодо судових витрат. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 7 075,90 грн. (за вимогу майнового характеру, яку суд задовольнив), сплата якого підтверджується відповідною квитанцією. На підставі наведеного та

Outcome: partial