Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

В березні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 07.11.2007 між позивачем та [PERSON] було укладено Кредитний договір № K2AVGK00260030, згідно якого банк зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 497350,00 долар. США на термін до 08.11.2027, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 02.02.2016 між тими самими сторонами укладено Додаткову угоду до кредитного договору № K2AVGK00260030 від 07.11.2007. Сума заборгованості, що виникла у період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання Додаткової угоди зменшилася на 942002,27 долар. США, а саме: відсотки в розмірі 244018,12 долар. США, комісія у розмірі 64400,00 долар. США, пеня у розмірі 633584,15 долар. США. 30.05.2016 між тими самими сторонами укладено Додаткову угоду до кредитного договору № K2AVGK00260030 від 07.11.2007. Відповідно до Додаткової угоди до кредитного договору № K2AVGK00260030 від 07.11.2007 заборгованість на дату укладання Додаткової угоди становила 1276978,25 доларів США. Валюта кредиту була змінена з долару США на гривню. В зв`язку з чим, заборгованість позичальника на дату укладання Додаткової угоди становила 29675206,68 гривень. 08.08.2018 між тими самими сторонами укладено Додаткову угоду до кредитного договору № K2AVGK00260030 від 07.11.2007. Сума заборгованості, що виникла у період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання Додаткової угоди зменшилася на 43232060,78 гривень а саме: відсотки у розмірі 0,00 гривень, комісія у розмірі 0,0 гривень, в частині пені у розмірі 43232060,78 гривень. Позивач свої зобов`язання за договором та угодоювиконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит. В зв`язку з тим, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості, таким чином заборгованість до стягнення за кредитним договором [PERSON] станом на 10.02.2020 становить 357605,48 гривень, яка складається з наступного: 693,27 гривень заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 356912,21 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 10.02.2018 по 16.02.2018. Крім цього, позивач зазначає, що 07.11.2007 в забезпечення виконання зобов`язання за Договором №K2AVGK00260030 між АТ КБ «Приватбанк» та поручителем [PERSON] було укладено Договір поруки. Отже, у зв`язку з невиконанням відповідачами умов договорів, утворилась заборгованість. На підставі викладеного, позивач просив стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № K2AVGK00260030 від 07.11.2007 у розмірі 357605,48 гривень, а також судовий збір у розмірі 5364,08 гривень. Ухвалою від 02.04.2020 позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» залишено без руху, але 28.04.2020 на адресу суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшла заява з документами на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху. Однак, оскільки позивачем не в повній мірі були усунені недоліки позовної заяви, ухвалою від 12.05.2020 позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» повернуто позивачу. Постановою Київського апеляційного суду від 24.07.2020 апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задоволено. Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.05.2020 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою від 02.10.2020 позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» залишено без руху, але 20.10.2020 на адресу суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшла заява з пакетом документів на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою від 22.10.2020 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. 15.12.2020 представник відповідача [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вимоги позивача, викладені в позовній заяві, ними не визнаються в повному обсязі з тих підстав, що [PERSON] ніколи не підписував Договір поруки. У наданій до суду копії договору підпис навпроти його прізвища виконаний не ним і це може підтвердити проведення відповідна експертиза. Також, представник відповідача зазначив, що у 2007 році [PERSON] проживав в м. Одесі та не спілкувався з братом [PERSON] . Про отримання ним кредиту для придбання будинку дізнався вже значно пізніше. Крім цього, при отриманні кредиту такого розміру звичайна фізична особа не могла бути поручителем. Під час укладення кредитного договору [PERSON] в якості поручителя виступало підприємство з розведення риби розміщене у Полтавській області, частка якого належала [PERSON] . На правдивість заяви відповідача вказує той факт, що деякі умови виконання кредитного договору та договору поруки не співпадають між собою (у договорі поруки вказані відсотки за користування кредитом при порушенні боржником зобов`язань в розмірі 2,40 % від суми залишку однак, у самому кредитному договорі такі умови відсутні), що вказує на створення цих документів у різний час. Крім цього, представник відповідача звертає увагу і на відсутність будь якого розрахунку заявленої суми, щодо сплати пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 10.02.2018 по 16.02.2018, яка становить 356 912,21 гривень за 7 днів. Тому, на підставі викладеного, представник відповідача просив з задоволені позову відмовити, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на недостовірних відомостях та не містять будь якого розрахунку. 15.12.2020 представник відповідача [PERSON] також подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вимоги позивача, викладені в позовній заяві, ними не визнаються в повному обсязі з тих підстав, що відповідач [PERSON] також стверджує, що його брат [PERSON] ніколи не підписував наданий позивачем до суду Договір поруки. При укладенні кредитного договору поручителем виступало підприємство яке займалось вирощуванням риби розміщене у Полтавській області. Крім цього, при заявлені позову позивач висунув вимогу щодо сплати пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 10.02.2018 року по 16.02.2018 рік в сумі 356912,21 грн. та заборгованість за відсотками у користуванні кредиту. Однак, така вимога не може бути задоволена так як, за змістом до ст. 175 ЦПК України при заявлені грошового стягнення (в їхньому випадку позивач просить стягнути 356912,21 грн. пені за 7 днів лютого 2018 року та заборгованість за відсотками у користуванні кредиту) позивач має надати обґрунтований розрахунок сум, що стягуються. В даному випадку таких розрахунків позивачем не надано. На відсутність правових підстав на стягнення пені за 7 днів лютого 2018 року вказують умови додаткової угоди № 3 від 08.08.2018 року, яка встановлює відсутність зазначеного виду боргу на серпень 2018 року. Таким чином позивач сам же і спростував наявність правових підстав на стягнення пені за деякі дні лютого 2018 року. Тому, на підставі викладеного представник відповідача просив з задоволені позову відмовити, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на недостовірних відомостях та не містять будь якого розрахунку. Ухвалами від 22.12.2020, 22.01.2021, 19.03.2021, 15.04.2021, 23.04.2021, задоволені клопотання представника АТ КБ «Приватбанк» та розгляд справи призначені в режимі відео конференції з Солом`янським районним судом м. Києва. 20.01.2021 представник позивача подав відповідь на відзив [PERSON] , відповідно до якого зазначив, що не справжність підпису [PERSON] в Договорі поруки від 07.11.2007 може бути підтверджено лише почеркознавчою експертизою, яка в даній справі не проводилася. На даний час, відповідач належним чином свої зобов`язання за Кредитним договором не виконав. На підставі викладеного просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 03.02.2021 представник позивача подав відповідь на відзив [PERSON] , відповідно до якого зазначив, що оскільки [PERSON] не виконав умови додаткової угоди, то відповідно при порушенні умов додаткової угоди відповідачу нараховувалася пеня знову, що має своє відображення у розрахунку заборгованості. На даний час, відповідач належним чином свої зобов`язання за Кредитним договором не виконав. На підставі викладеного, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою від 17.02.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою від 23.04.2021 клопотання представника відповідачів про витребування доказів оригіналу договору поруки, задоволено. Ухвалою від 12.08.2021 клопотання представника відповідачів про призначення почеркознавчої експертизи задоволено. Представник банку зобов`ячався надати суду оригінал договору в разі призначення почеркознавчої експертизи судом. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. Ухвалою від 16.12.2021 року поновлено провадження у справі, у зв`язку з надходженням клопотання експерта про необхідність надання оригіналу договору поруки, призначено судове засідання. Ухвалою від 09.11.2022 клопотання представника відповідачів про призначення почеркознавчої експертизи задоволено, оскільки лише, 11.10.2022 АТ КБ «Приватбанк» надав оригінал Договору поруки від 07.11.2007, відповідно до якого поручителем перед кредитором за позичальника [PERSON] ніби то являється [PERSON] .. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. Ухвалою від 26.12.2022 року поновлено провадження у справі, призначено судове засідання. Ухвалою від 18.01.2023 клопотання представника відповідачів про призначення почеркознавчої експертизи задоволено. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. 15.03.2023 до Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшов висновок судово-почеркознавчої експертизи та ухвалою від 16.03.2023 провадження у справі поновлено, призначено судове засідання. Ухвалою від 19.04.2023 клопотання представника позивача АТ КБ «Приватбанк» про проведення судового засідання в режимі відео конференції поза приміщенням суду за допомогою сервісу «Easy Con» задоволено. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті вважає, що позовна заява АТ КБ «Приватбанк» не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено способи порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Статтею 1054 ЦК України визначено поняття кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 07.11.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №K2AVGK00260030, згідно якого банк зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 497350,00 доларів США на термін до 08.11.2027, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами /т.1 а.с.102-104/. Як пояснив у судовому засіданні 19.03.2021 відповідач [PERSON] він дійсно уклав договір іпотеки з банком і до 2012 року повернув банку усі кошти в сумі більше як 156 доларів США, але потім банк звернувся з вимогою і попередили про велику суму боргу, що було предметом розгляду у Дніпровському суді м.Києва. В подальшому, рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки було скасовано і домовившись з банком про ненарахування штрафів та пені, він вимушений був продати предмет іпотеки-будинок за адресою [ADDRESS] і віддати усі кошти за його продаж банку. Як вбачається з довідки Приват Банку (а.с.1 т.2) за підписом керівника напрямку [PERSON] зазначено, що домоволодіння загальною площею 171,50 кв.м, що знаходиться за адресою [ADDRESS] був проданий іпотекодавцем [PERSON] 26.01.2016 року за ціною 1\~857 7000 гривень за згодою ПАТ КБ ПриватБанк. При цьому, на адресу покупця [PERSON] , банк направив повідомлення, що грошові кошти сплачені ним згідно квитанції від 26.01.2016 в сумі : 19000 гривень, 1\~839\~000 гривень, 9\~800 доларів США отримані для перерахування на рахунок [PERSON] , як оплата за договором купівлі-продажу садового будинку, загальною площею 171,50 кв.м, що розташований за адресою [ADDRESS] (а.с.2 т.2). 02.02.2016 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору № K2AVGK00260030 від 07.11.2007. Сума заборгованості, що виникла у період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання Додаткової угоди зменшилася на 942 002,27 доларів США, а саме: відсотки в розмірі 244 018,12 доларів США, комісія у розмірі 64 400,00 доларів США, пеня у розмірі 633 584,15 доларів США /т.1 а.с.92/. 30.05.2016 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №2 до Кредитного договору № K2AVGK00260030 від 07.11.2007. Відповідно до Додаткової угоди до кредитного договору № K2AVGK00260030 від 07.11.2007 заборгованість на дату укладання Додаткової угоди становила 1276978,25 доларів США. Валюта кредиту була змінена з долару США на гривню. В зв`язку з чим, заборгованість позичальника на дату укладання Додаткової угоди становила 29 675 206,68 гривень /т. 1 а.с.99/. Проте, 08.08.2018 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №3 до Кредитного договору № K2AVGK00260030 від 07.11.2007. Сума заборгованості, що виникла у період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання Додаткової угоди зменшилася на 43 232 060,78 гривень, а саме: відсотки у розмірі 0,00 грн., комісія у розмірі 0,0 грн. пеня у розмірі 43 232 060,78 гривень. Зазначена банком заборгованість по пені не є предметом даного спору. Як зазначив позивач, банк виконав власні зобов`язання та надав позичальнику [PERSON] кошти, однак останній зобов`язання щодо повернення коштів не виконав. За розрахунком, наданим позивачем, станом на 10.02.2020 утворилась заборгованість у розмірі 357605,48 грн., яка складається з: 693,27 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 356 912,21 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 10.02.2018 по 16.02.2018(за сім днів). Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять, а позивачем до матеріалів позову не долучено розрахунку заявленої суми щодо сплати пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 10.02.2018 по 16.02.2018, яка становить 356 912,21 гривень за 7 днів, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги ґрунтуються на недостовірних відомостях. За змістом до ст. 175 ЦПК України при заявлені грошового стягнення, а в даному випадку позивач просить стягнути 356 912,21 гривень пені за 7 днів лютого місяця 2018 року та заборгованість за відсотками у користуванні кредиту позивач мав би надати обґрунтований розрахунок сум, що стягуються. Проте, таких розрахунків позивачем до позову не надано. При цьому, виписки по рахунку з 07.11.2007 по 22.03.2021 що надані на вимогу суду є нечитабельними та не дали можливості встановити фактичні дані по рахунку за вказаний період (т.2 а.с.57-107). Отже судом встановлено відсутність правових підстав для стягнення пені за 7 днів лютого 2018 року, що підтверджено умовою додаткової угоди № 3 від 08.08.2018 року (т.1 а.с.94 на звороті), яка встановлює відсутність зазначеного виду боргу станом на серпень 2018 року, що на думку суду спростовує наявність правових підстав для стягнення пені за дні лютого місяця 2018 року. 07.11.2007 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений Договір поруки до Кредитного договору №K2AVGK00260030 /т. 1 а.с.101/. Відповідно до положень статей 553, 554 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання боржником свого обов`язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на день укладення договору поруки, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. У пункті 12 договору поруки №K2AVGK00260030 від 7 листопада 2007 року, укладеному між кредитором та поручителем, зазначено, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Також, судом встановлено, що у п.16 договору поруки вказані відсотки за користування кредитом при порушенні боржником зобов`язань в розмірі 2,40 % від суми залишку однак, у самому кредитному договорі, такі умови відсутні. Зазначений факт, на думку суду, може свідчити що укладені договори, як документи, створені у різний час, а не в один день 07.11.2007 року як зазначено в даті договорів. За клопотанням представника відповідачів ухвалами суду було призначено у справі судову почеркознавчу експертизу. Представником позивача, 03.05.2023 подані заперечення на висновок експертів, в якому зазначено, що вільні зразки підпису, було отримано судом не шляхом витребування в різних установах або закладах, а шляхом їх отримання, особисто у [PERSON] , в різних документах, датованих за період часу з 2005 по 2014 роки на 12-и документах, а умовно-вільні зразки за період часу з 2020 року по 2022 роки на 5-и аркушах, тобто не було дотримано вимог експерта. При проведені експертизи, експерти не переконалися, що відбір вільних зразків підпису, проведено з порушенням методики їх відбору та за період більше 17 років, та їх кількості не вистачає для проведення експертизи, та зробили помилкові висновки. Таким чином, фактично експертам не було надано вільні зразки підпису, у зв`язку з порушенням їх отримання, періоду часу, що викликає сумнівність їх походження. Згідно висновку судових експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 24.02.2023 року № 31374/31375/22-32, вбачається, що Підпис від імені [PERSON] , що містяться в графі « [PERSON] » договору поруки № K2AVGK00260030 від 07.11.2007, виконано не [PERSON] , а іншою особою /т.3 а.с.66-73/. Варто зазначити, що на виконання клопотання експерта, судом, в ході судового засідання 18.01.2023 за участю представника позивача, безпосередньо у відповідача [PERSON] були відібрані експериментальні зразки підпису та ним особисто надано оригінали документів різного виду, що містили його вільні зразки підпису (а.с.57-59 т.3). При цьому, суд звертає увагу, що представником позивача, який мотивував свої заперечення помилковістю висновків експертів, що пов`язано з ненаданням вільних зразків підпису [PERSON] , зауважень з приводу неповноти або неясності висновків не було, клопотань про призначення додаткової або повторної експертизи не заявлено. Аналізуючи подані представником позивача заперечення на висновок експертів, суд враховує конкретні обставини справи, а також процесуальну поведінку представників позивача, зокрема, щодо ненадання оригіналу оспорюваного договору протягом майже півтора року та дійшов висновку про те, що вказані дії банку свідчать про ухилення від надання суду оригіналу договору поруки (необхідного для подальшого призначення та проведення експертизи), що унеможливило призначення та проведення почеркознавчої експертизи судом в розумні строки, проте, яка, в даному випадку, має визначальне значення для встановлення обставин справи. Згідно з вимогами ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Враховуючи, що обставини позову є такими, що не підтверджені належними та допостимими доказами, у звязку з чим позов є необгрунтованим та недоведеним, відсутні правові підстави для його задоволенння. Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку з вищевикладеним відсутні підстави і для стягнення з відповідачів на користь позивача судового збору.

Outcome: dismissed