Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до відповідача та, з урахуванням збільшення позовних вимог, просила стягнути з ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на свою користь 163142,00 грн. заборгованості по заробітній платі (із врахуванням усіх утримань); 89080,15 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі; 2188,39 грн. компенсації за невчасну виплату заробітної плати. Свої вимог обґрунтовує тим, що згідно наказу ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» №289-к/тр від 09.09.2022 року звільнено [PERSON] , провідного бухгалтера Хмельницької філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» 12.09.2022 у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку, компенсацією за 7 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за період роботи 27.10.2020-26.10.2021, компенсацією за 3 календарних дні невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за період роботи 27.10.2021-12.09.2022. При звільненні, всупереч ч. 1 ст. 116 КЗпП України, позивачеві не було виплачено заробітну плату та вихідну допомогу, у зв`язку з чим з відповідача на її користь підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в сумі 163142,00 грн. Крім того, відповідно до ст. 117 КЗпП України, з відповідача на користь позивача підлягає виплаті середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 80080,15 грн., а також компенсація за невчасну виплату заробітної плати в сумі 2188,39 грн 21.12.2022 року ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва відкрито спрощене позовне провадження у справі. 22.02.2023 року та 24.02.2023 року від позивача надійшли клопотання про збільшення позовних вимог. 19.03.2023 року від позивача надійшла заява про вступ і у справу як представника [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, відповідачем отримано 05.01.2023 року. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступних висновків. 27.10.2020 року згідно наказу №2-к «Про прийняття на роботу [PERSON] » Хмельницької філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», було прийнято [PERSON] провідним бухгалтером Хмельницької філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» з 27.10.2020 року на основне місце роботи з посадовим окладом згідно штатного розпису. Згідно наказу ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» №289-к/тр від 09.09.2022 року звільнено [PERSON] , провідного бухгалтера Хмельницької філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» 12.09.2022 у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку, компенсацією за 7 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за період роботи 27.10.2020-26.10.2021, компенсацією за 3 календарних дні невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за період роботи 27.10.2021-12.09.2022. 17.10.2022 року позивачем було надіслано запит ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» щодо надання інформації стосовно суми невиплаченої заробітної плати [PERSON] , суми компенсації за невикористану щорічну відпустку, нараховану заробітну плату за серпень 2020 року, вересень 2020 року, липень 2022 року, серпень 2022 року, суми середньомісячної та середньоденної заробітної плати [PERSON] . Згідно довідок №2113-3/467-22 від 04.11.2022 року, №2113-3/475-22 від 04.11.2022 року та №2113-31474-22 від 04.11.2022 року заборгованість по заробітній платі (із врахуванням усіх утримань) становить 163142,00 грн. Згідно з положеннями ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Ст. 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, а саме: основна заробітна плата; додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установленні норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які проводяться понад встановлені зазначеними актами норми). Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. За п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, роботодавець має право звільнити працівника у випадку змін в організації виробництва і праці, зокрема ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на користь позивача заборгованості по заробітній платі (із врахуванням усіх утримань) в сумі 163142,00 грн. Позивач також просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі в сумі 89080,15 грн., на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. Згідно з абзацом 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата. Абзацом 2 п. 8 вказаного Порядку встановлено, що в разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Згідно розрахунку наданого позивачем, середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі з 13.09.2022 року по 20.02.2023 року становить 89080,15 грн. Вказаний розрахунок є вірним, відповідачем у справі не оспорювався, а тому може бути взятим до уваги при вирішенні справи по суті. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі в сумі 89080,15 грн. Що стосується вимог про стягнення компенсації за невчасну виплату заробітної плати в сумі 2188,39 грн., то слід зазначити наступне. Правовідносини, які виникли між сторонами щодо стягнення компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату регулюються положеннями Закону України «Про оплату праці» та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Відповідно до ст.1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно ст.2 цього ж Закону, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата. Перелік таких доходів наведено в п.3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159. Статтею 34 ЗУ «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку встановленому законодавством. Відповідно до п.4 вищевказаного Порядку №159, сума компенсації як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Нарахування компенсації провадиться один раз безпосередньо перед заборгованості із заробітної плати. Виплачується компенсація в місяці, в здійснюється виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць (п. 5 Порядку №159). Згідно розрахунку наданого позивачем, компенсація за невчасну виплату заробітної плати становить 2188,39 грн. Вказаний розрахунок є вірним, сторонами у справі не оспорювався, а тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію за невчасну виплату заробітної плати в сумі 2188,39 грн. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Відповідно до ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до ст. 79 ЦПК України. В свою чергу положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За весь час розгляду справи, відповідачем сума заборгованості не спростована. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, на підставі вищевикладеного суд доходить висновку, що слід стягнути з Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на користь позивача судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved