Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», третя особа: [PERSON] про захист прав споживачів. У своїй позовній заяві просила суд Відповідача виключити з обліку по особовому рахунку [PERSON] за квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] - заборгованість попередніх власників квартири за період ДО 21.04.2021 року. Свою позовну заяву обґрунтувала тим, що 21.04.2021 року між ТОВ «ФК «АСАП» та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений Щелковим Д. М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим № 87, згідно з яким Продавець продає (передає у власність), а Покупець купує (приймає у власність) двокімнатну квартиру, загальною площею 61,90 кв. м., житловою площею 37,20 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , і сплачує за неї ціну, визначену договором. Згідно рахунку-повідомлення станом на 01.05.2021 року за квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] нарахована заборгованість з оплати послуг за утримання будинків та прибудинкових територій у сумі 23 139,22 грн., окрім того нараховано 398,64 грн. за 04 місяць 2021 року, загальна сума до сплати - 23 535,58 грн. Враховуючи те, що до моменту купівлі квартири за Попереднім власником - [PERSON] нараховувалась заборгованість за спожиті житлово- комунальні послуги, Позивач звернулася до Відповідача із Заявою від 10.09.2021 року, якою повідомила Виконавця про те, що згадана вище квартира перейшла у її власність, а тому, як Новий власник квартири, просить Виконавця відкрити на ім`я [PERSON] особистий рахунок на оплату житлово-комунальних послуг та перерахувати оплату за фактичне споживання таких послуг з 21.04.2021 року. Проте, Позивач у відповідь на свою Заяву отримала лист від 17.09.2021 року за № М-1044 з відмовою від Виконавця щодо перерахування оплати за фактичне споживання послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій починаючи з 21.04.2022 року. Така відмова Виконавця щодо перерахування оплати за фактичне споживання послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та наявність заборгованості Попереднього власника квартири на особовому рахунку порушує права та інтереси Позивача як Нового власника квартири та Споживача житлово-комунальних послуг. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 листопада 2022 року матеріали справи було передано на розгляд судді Фроловій І.В. Ухвалою суду від 24 листопада 2022 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 11 квітня 2023 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі з посиланням на те, що Концерном було відкрито новий особовий рахунок на ім`я Позивачки, тому відповідно до рахунку-повідомленням станом на 01.04.2023 заборгованість позивачки становить 8 883,05 грн. (з 21.04.2021 по 01.04.2023). 04 травня 2023 року на адресу суду надійшла заява представника позивача про збільшення розміру позовних вимог. Відповідно до вказаної заяви просив суд: - зобов`язати відповідача провести розрахунок заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] та зарахувати фактично сплачені [PERSON] грошові кошти у сумі 1 594,64 грн. за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій за квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , які були зараховані на особовий рахунок [PERSON] за № [NUMBER] ; - стягнути з відповідача на користь [PERSON] понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Свою заяву обґрунтували тим, що на позасудове виконання позовних вимог між Відповідачем та Позивачем було укладено Договір № 1056000023 про надання послуг від 21.03.2023 року та відкрито новий особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Також Відповідачем було проведено перерахунок заборгованості за надані та спожиті Позивачем житлово-комунальні послуги виключивши заборгованість попередньої власниці квартири за період до 21 квітня 2021 року. Проте, нарахування по особистому рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я Позивача, з дати набуття Позивачем права власності на квартиру було проведено без врахування того факту, що Позивачем здійснювалися платежі, які були зараховані на особовий рахунок попередньої власниці квартири. Таким чином, Відповідачем виконано лише частину вимог, викладених в позовній заяві, а саме: відкрито новий особовий рахунок на ім`я [PERSON] з якого виключено заборгованість попередньої власниці квартири - [PERSON] , проте, нові розрахунки суми заборгованості проведені неналежним чином, і кошти, які сплачувалися Позивачем були зараховані на особовий рахунок [PERSON] . 07 червня 2023 року на адресу суду надійшли заперечення від представник відповідача на заяву про збільшення розміру позовних вимог. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. 21 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «АСАП» (ЄДРПОУ 43575529, місцезнаходження: 02072, м. Київ, пр-т. Миколи Бажана, буд. 16, оф. 163) (надалі також - Продавець) та громадянкою України [PERSON] (надалі також - Позивач, Покупець, Новий власник квартири, Споживач) було укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений Щелковим Д. М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим № 87 (надалі також - Договір купівлі-продажу квартири), згідно з яким Продавець продає (передає у власність), а Покупець купує (приймає у власність) двокімнатну квартиру, загальною площею 61,90 кв. м., житловою площею 37,20 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , і сплачує за неї ціну, визначену договором. Так, відповідно до п. 4 Договору купівлі-продажу квартири, продаж квартири вчинено за 946 520,00 гривень, які Покупець сплатив Продавцю, дотримуючись вимог чинного законодавства, в національній валюті України - гривні, в повному обсязі, перед підписанням сторонами цього договору. Також, з Договору купівлі-продажу квартири вбачається, що квартира відчужується Продавцем від свого імені на підставі дублікату Договору іпотеки, виданого [PERSON] , державним нотаріусом Київського державного нотаріального архіву 20 січня 2021 року за реєстровим № 1-15, який було видано замість втраченого Договору іпотеки, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] (надалі - Іпотековадець, Попередній власник квартири), посвідчений Авдієнком В.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 3329, який є правовою підставою для застосування права Продавця від свого імені продати квартиру на підставі ст.ст. 36, 38 Закону України «Про іпотеку», оскільки є відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в Договорі іпотеки, а також на підставі Договору №СБЗМ017514 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладеного між ПАТ «КБ «НАДРА», який є правонаступником усіх прав і обов`язків ВАТ КБ «НАДРА» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоп Фінанс», посвідченого Алейніковим М. В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 18 травня 2020 року за реєстровим № 409 та Договору відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Девелоп Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АСАП», посвідченого Швець Р. О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 30 листопада 2020 року за реєстровим № 3701. Таким чином, з 21.04.2021 року Позивач стала повноцінним власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , внаслідок укладення Договору купівлі-продажу квартири, що підтверджується також згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 253803911 від 21.04.2021 року. Згідно рахунку-повідомлення станом на 01.05.2021 року за квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] нарахована заборгованість з оплати послуг за утримання будинків та прибудинкових територій у сумі 23 139,22 грн., окрім того нараховано 398,64 грн. за 04 місяць 2021 року, загальна сума до сплати - 23 535,58 грн. Враховуючи те, що до моменту купівлі квартири за Попереднім власником - [PERSON] , нараховувалась заборгованість за спожиті житлово- комунальні послуги, Позивач звернулася до Комунального Підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (надалі - Виконавець, Відповідач) із Заявою від 10.09.2021 року, якою повідомила Виконавця про те, що згадана вище квартира перейшла у її власність, а тому, як Новий власник квартири, просить Виконавця відкрити на ім`я [PERSON] особистий рахунок на оплату житлово-комунальних послуг та перерахувати оплату за фактичне споживання таких послуг з 21.04.2021 року. Позивач у відповідь на свою Заяву отримала лист від 17.09.2021 року за № М-1044 з відмовою від Виконавця щодо перерахування оплати за фактичне споживання послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій починаючи з 21.04.2022 року, коли Позивач стала Новим власником квартири, зазначивши, що оскільки Я набула права власності на житлове приміщення - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , то стала споживачем відповідних житлово-комунальних послуг, а, відтак, набула прав та обов`язків співвласника багатоквартирного будинку. Між Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» та [PERSON] було укладено Договір № 1056000023 про надання послуг від 21.03.2023 року та відкрито новий особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Також Відповідачем було проведено перерахунок заборгованості за надані та спожиті Позивачем житлово-комунальні послуги виключивши заборгованість попередньої власниці квартири за період до 21 квітня 2021 року. Так, відповідно до рахунку-повідомлення станом на 01.04.2023 року сума до сплати складає 9 279,42 грн., з яких 8 883.05 - заборгованість. 398,64 грн. - нараховано за березень 2023 року. Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання. Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора. Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. При цьому такими учасниками є: споживач, виробник, виконавець. Виробник може бути одночасно і виконавцем. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово- комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово- комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець (підприємство, яке надає житлово-комунальні послуги) зобов`язаний проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання. Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статей 66, 67, 162 Житлового кодексу України (надалі - ЖК України) за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, о городжу вальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 201/11406/20, зазначив, що «новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майно, тому за відсутності відповідної умови в договорі про відчуження нерухомого майна вимоги до нового власника про стягнення заборгованості за отриманими комунальними послугами попереднього власника є безпідставними». Близькі за змістом висновки сформульовано і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19, де Судом зазначено, що «зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними», «отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово- комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі». Крім того, до подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 522/19127/18 (провадження № 61 - 20547св19). Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем було проведено перерахунок заборгованості за надані та спожиті Позивачем житлово-комунальні послуги виключивши заборгованість попередньої власниці квартири за період до 21 квітня 2021 року. Проте, нарахування по особистому рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я Позивача, з дати набуття Позивачем права власності на квартиру було проведено без врахування того факту, що Позивачем здійснювалися платежі, які були зараховані на особовий рахунок попередньої власниці квартири. Позивачем було надано Відповідачу квитанції, які підтверджують, що Позивач частково сплачувала надані житлово-комунальні послуги у загальній сумі 1 594,64 грн., які були зараховані на особовий рахунок [PERSON] як попередньої власниці квартири. Одночасно з цим, з матеріалів справи не вбачається, що Відповідачем під час перерахунку заборгованості за новим особовим рахунком № [NUMBER] враховано сплачені Позивачем грошові кошти у сумі 1 594,64 грн. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Встановивши, що позивачкою було сплачено надані житлово-комунальні послуги у загальній сумі 1 594,64 грн., які були зараховані на особовий рахунок [PERSON] як попередньої власниці квартири, проте вказане не було враховано відповідачем під час перерахування заборгованості, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог. За таких підстав позов є обґрунтованим, доведеним й таким, що підлягає задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 137 ППК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 1 ч. 2 с. 137 ППК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. У своїх позовних вимогах позивачка просила суд стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 гривень посилаючись на умови Договору про надання правової допомоги №09/11-22 від 09 листопада 2022 року. З п. 5.1 даного Договору вбачається, що Розмір гонорару, який Клієнт сплачує Адвокату, визначається за домовленістю сторін, та визначається у відповідних додатках до цього Договору. Пунктом 5.2 передбачено, що оплата (компенсація) витрат Адвоката пов`язаних з виконанням цього договору здійснюється Клієнтом у розмірі та в порядку визначеними у заявці. Відповідно до змісту Замовлення №2 на надання правової (правничої) допомоги від 24 квітня 2023 року, укладеного між [PERSON] та адвокат кою Седченко Є.А., вбачається, що сторонами було досягнуто домовленості щодо наступного: 1) Аналіз матеріалів та підготовка заяви - 2 000,00 грн.; 2) Підготовка та складання клопотань, інших заяв, передбачених ЦПК України - 1 000,00 грн.; 3) Участь у судовому розгляді в суді першої інстанції - 2 500,00 за кожне засідання. З матеріалів справи вбачається, що позовну заяву було підготовлено та подано самою [PERSON] , оскільки матеріали справи не містять доказів зворотного. Участь у судових засіданнях в інтересах позивачки здійснювалось представником за довіреністю - [PERSON] . Одночасно з цим, заяву про збільшення розміру позовних вимог було складено та подано представником позивачки - адвокаткою Седченко Є.А. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного суду викладеної у Постанові від 02 вересня 2020 року у справі 329/766/18. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: partial