Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

Обґрунтування позовних вимог. [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд: - визнати громадянина України [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП: [NUMBER] ), батьком [PERSON] , [INFO] ; - внести зміни до актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , актовий запис за № 181 від 02.05.2023 року (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) відповідно до рішення суду, виключивши в графі «Батько» запис « [PERSON] » замість цього вказати батьком дитини « [PERSON] », [INFO] відомості про « [PERSON] », [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Свої позовні вимоги обґрунтовує зокрема тим, що починаючи з літа 2021 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] склались фактичні шлюбні відносини. Так позивач вказує, що він з відповідачкою проживали разом, вели спільне господарство, проводили вільний час та дозвілля, відпочивали, надавали спільну допомогу своїм родинам та близьким родичами. За час фактичних шлюбних відносин відповідачка [PERSON] завагітніла. Через наявність у відповідачки зареєстрованого шлюбу, позивач не міг зареєструвати з останньою шлюб. 16 грудня 2022 року відповідачка розірвала шлюб із тодішнім своїм чоловіком [PERSON] на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 495/7109/22. [INFO] колишній чоловік відповідачки помер. [INFO] у позивача та відповідачки народилась спільна дитина [PERSON] . Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя - ч. 2 ст. 122 СК України. 05 травня 2023 року сторони зареєстрували шлюб. Після одруження відповідачка взяла прізвище позивача « [PERSON] ». Наразі з метою підтвердження свого батьківства відносно своєї дитини [PERSON] позивач змушений звернутись до суду із вимогою про внесення змін в актовий запис про народження дитини. Рух справи у суді. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.06.2023 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. У судове засідання учасники процесу не з`явились. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнала у повному обсязі та підтвердила обставини які викладені позивачем в обґрунтування свого позову, про що нею було подано до канцелярії суду заяву відповідну заяву, разом з тим просила розглядати справу без її участі. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі сторони. На задоволені позовної заяви наполягає. Представник відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не з`явився, про розгляд справи повідомлявся. За змістом ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Положенням ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.206 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Фактичні обставини справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку відповідача, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд установив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, та учасниками судового процесу визнавалось, що починаючи з літа 2021 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] склались фактичні шлюбні відносини. Так позивач та відповідачка проживали разом, вели спільне господарство, проводили вільний час та дозвілля, відпочивали, надавали спільну допомогу своїм родинам та близьким родичами. За час фактичних шлюбних відносин відповідачка [PERSON] завагітніла. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі від 13 листопада 2019 року у Білгород-Дністровському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Через наявність у відповідачки зареєстрованого шлюбу, позивач не міг зареєструвати з останньою шлюб. Судом встановлено, що 16 грудня 2022 року на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 495/7109/22 відповідачка [PERSON] розірвала шлюбу із [PERSON] . [INFO] в с. Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області помер [PERSON] , [INFO] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було зроблено актовий запис № 306 від 30.05.2023 року. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.05.2023 року [PERSON] народився [INFO] , про що Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському району Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса було зроблено актовий запис №181. В графі відомості про батьків зазначено: батько « [PERSON] », мати - « [PERSON] ». Факт того, що біологічним батьком [PERSON] дійсно є [PERSON] визнається учасниками судового процесу. Судом встановлено, що 05.05.2023 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, про що Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеси було зроблено актовий запис №183. В подальшому [PERSON] , змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Наразі з метою підтвердження свого батьківства відносно своєї дитини [PERSON] позивач змушений звернутись до суду із вимогою про внесення змін в актовий запис про народження дитини. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Згідно до ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини (ст. 133 СК України). Статтею 51 Конституції України, частинами другою-третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно зі статтею 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (частина перша статті 122 СК України). Згідно п. 6.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). При розгляді спору щодо визнання батьківства суд має виходити зі змісту частини 2 статті 128 СК України відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні від 17 травня 2007 року у справі «Jevremovic v. Serbia» зазначив, що у відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини. У Постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved