Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом посилаючись на ті обставини, що 11.01.2021 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 10.01.2021-100005861, шляхом підписання останньою Заявки, що є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до його умов ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачеві кредит у розмірі 14000,00 грн, зі сплатою відсотків у розмірі 9800 грн, що становить 70% в процентному значенні (фіксована незмінювана ставка) за 70 календарних днів користування Кредитом, з кінцевим терміном повернення до 21.03.2021 року. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 21.03.2021 року становить розмір 14280 грн, з яких 8400 грн заборгованості за тілом кредиту, а 5880 грн заборгованості по процентах. У зв`язку з цим позивач пред`явив до відповідача позов шляхом подання до суду позовної заяви, в якій просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованості за кредитним договором № 10.01.2021-100005861 від 11.01.2021 року у розмірі 14280 грн та судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви у розмірі 2684 грн. 28.02.2023 року ухвалою суду (а.с.21-22) було відкрите провадження у даній справі із проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу її право подати на адресу суду відзив на позов, а також право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Копію ухвали надіслано сторонам. У встановлений судом строк відповідач не скористалася своїми процесуальними правами учасника справи, зокрема відзив на позовну заяву не подала. В судове засідання представник позивача ТОВ «Споживчий центр» не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання позивач був своєчасно повідомлений належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-6 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України шляхом направлення судової повістки на електронну адресу його представника [PERSON] , зазначену в змісті позовної заяви на виконання вимог пункту 2 ч.3 ст. 175 ЦПК України, про що свідчить відповідна довідка від 16.05.2023 року (а.с.43) про доставку електронного листа із судовою повісткою для позивача на електронну пошту представника [PERSON] . Таке повідомлення позивача відповідає правовій позиції висловленій Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в своїй постанові від 13 липня 2022 року у справі № 761/14537/15-ц (провадження № 61-3069св21). При цьому, у змісті позовної заяви представник за довіреністю позивача [PERSON] заявила клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.4 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення № 6600001338306 із судовою повісткою про виклик, яке повернуто відділенням поштового зв`язку АТ «Укрпошта» із відміткою у довідці Ф.20 «неправильно зазначена (відсутня) адреса одержувача», що є зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем її проживання, згідно відповіді Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 24.02.2023 року № 03-17/754 (а.с.20) на запит суду у порядку, передбаченому ч.6 ст. 187 ЦПК України. При цьому, рекомендоване поштове відправлення № 6600001335790 із судовою повісткою про виклик в минуле судове засідання призначене на 29.03.2023 року, яке надсилалось на ту саму поштову адресу, повернуто відділенням поштового зв`язку АТ «Укрпошта» із відміткою у довідці Ф.20 «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.28). Відповідно до положень ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Водночас із цим п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що 10.01.2021 року [PERSON] звернулась до ТОВ «Споживчий центр» із заявкою про укладення кредитного договору № 10.01.2021-100005861 від 10.01.2021 року (а.с.7). В свою чергу 11.01.2021 року ТОВ «Споживчий центр» ухвалив заявку [PERSON] на видачу їй кредиту та підтвердив укладення кредитного договору № 10.01.2021-100005861 від 10.01.2021 року (а.с.8). Таким чином 11.01.2021 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №10.01.2021-100005861, шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до його умов ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачеві кредит у розмірі 14000 грн, зі сплатою відсотків у розмірі 9800 грн, що становить 70% в процентному значенні (фіксована незмінювана ставка) за 70 календарних днів користування Кредитом, з кінцевим терміном повернення до 21.03.2021 року (а.с.5-6). Відповідно до\~паспорту споживчого кредиту\~вказані умови були узгоджені сторонами та засвідчено підписами (а.с.9). Кредитні кошти були перераховані ТОВ «Споживчий центр» [PERSON] , згідно копії платіжного документа (а.с.10). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 23.01.2021 року становить 14280 грн, з яких 8400 грн заборгованості за тілом кредиту, а 5880 грн заборгованості по процентам, що підтверджується відповідним розрахунком (а.с.11). Даних про погашення заборгованості матеріали справи не містять, тож відповідач належним чином не виконала свого обов`язку, а саме не сплатила кошти для погашення заборгованості за кредитом та процентами відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Також у відповідності до приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги», встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи на підставі наданих сторонами доказів, в межах заявлених позовних вимог. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Ураховуючи зазначене вище, а також те, що відповідач не надала відзив на позовну заяву та доказів, які б спростовували обґрунтованість вимог позивача, то суд приходить до висновку про те, що заявлений позивачем позов є обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2684,00 грн, сплаченого позивачем за подання до суду позовної заяви згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів №СЦ00001098 від 25.01.2023 року (а.с.4).

Outcome: approved