Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

Виклад позиції позивача заперечень відповідача. 17 серпня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю житловим будинком [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] - 1968 року народження, [PERSON] 2001 року народження, [PERSON] 2020 року народження, такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] та зняття їх з реєстрації за даною адресою. 18 листопада 2022 року відповідачем [PERSON] було подано до суду зустрічну позовну заяву в якій просить визнати житловий будинок з господарським будівлями за адресою: [ADDRESS] об`єктом спільної часткової власності [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , визнати за [PERSON] [INFO] право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 984827605239, 28 липня 2016 року, номер запису про право власності 15629384; визнати за [PERSON] [INFO] право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 984827605239, 28 липня 2016 року, номер запису про право власності 15629384. Зустрічна позовна заява мотивована наступним. Починаючи з вересня 2013 року позивач та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 19.09.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. 06.04.2022 року шлюб було розірвано. Під час перебуванні у шлюбі за [PERSON] 06.07.2016 року було зареєстровано право власності на житловий будинок. Таким чином, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] сторонами придбано за час перебування у шлюбі, а відтак є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними. Враховуючи викладені обставини, оскільки позивач набула право власності на зазначений будинок, так як під час набуття права власності перебувала в зареєстрованому шлюбі, то зазначений будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Зважаючи на презумпцію рівності часток подружжя у спільному майні, спірний будинок за адресою: [ADDRESS] , підлягає поділу між ними шляхом визнання за позивачем права власності на частку вказаного будинку. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 23 серпня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 20 вересня 2022 року. 18 листопада 2022 року відповідачем було подано до суду зустрічну позовну заяву та відзив на первісний позов. Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 листопада 2022 року вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] треті особи на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Вапнярської селищної ради Тульчинського району Вінницької області про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ об`єднано в одне провадження з первісним позовом. 13 лютого 2023 року позивачем за зустрічним позовом подано до суду заяву про забезпечення позову. 14 лютого 2023 року представником позивача за первісним позовом подано до суду заяву про залишення первісного позову без розгляду. Ухвалою Томашпільського районного суду від 14 лютого 2023 року заяву представника позивача за первісним позовом задоволено, первісну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Вапнярської селищної ради Тульчинського району Вінницької області про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - залишено без розгляду. Ухвалою Томашпільського районного суду від 23 лютого 2023 року виключено третіх осіб у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 23 лютого 2023 року заяву про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 984827605239. Ухвалою Томашпільського районного суду від 23 лютого 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 23 березня 2023 року, викликано свідків. Ухвалою Томашпільського районного суду від 06 червня 2023 року розгляд справи відкладено на 15 червня 2023 року. 14 червня 2023 року представником позивача подано до суду письмові пояснення, згідно яких останній просить не викликати свідків та розглянути справу без участі позивача та його представника. 15 червня 2023 року представником відповідачів подано до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі відповідачів. Доводи учасників процесу. В судовому засіданні 04 травня 2023 року представник позивача [PERSON] , адвокат Каленяк Е.А. позовні вимоги підтримав, пояснив, що 19.09.2015 між позивачкою та [PERSON] було укладено шлюб. До цього сторони тривалий час спільно проживали. В 2016 році, в період перебування у шлюбі було зареєстровано право власності на будинок. Вказав, що якщо один з членів подружжя заперечує факт придбання у шлюбі належного подружжю майна, то обов`язок доказування покладається на відповідача. Відмітив, що датою придбання майна є дата його державної реєстрації. Коли почалося будівництво представнику позивача не відомо. На час спільного проживання позивачки та [PERSON] була вже «коробка» будинку. В період шлюбу позивачка працювала. Позивачка брала участь під час внутрішнього оздоблення будинку, встановлення загорож. Представник відповідачів адвокат Чудак В.Д. в судовому засіданні 04 травня 2023 року позовні вимоги не визнав, пояснив, що відповідачі є власниками житлового будинку. Вказав, що в 2014 році була затверджена мирова угода по справі про поділ майна подружжя [PERSON] з попередньою дружиною. Будинок був готовий в 1992 році, але, так як не був зареєстрований, то поділ відбувся об`єкта незавершеного будівництва. Все було готове ще на момент поділу. [PERSON] дійсно купляла меблі в будинок, але коли пішла від чоловіка все, що купила забрала. Зазначив, що, якби на момент початку спільного проживання позивачки та [PERSON] була лише коробка, то треба було б визначати частки, які були добудовані. Державна реєстрація це підтвердження того факту, що сторона раніше набула майно та є похідною від права власності. Технічний паспорт був виготовлений в 2016 році та в ньому вказано, що будинок споруджено в 1992 році, були дозволи на підведення водопостачання та газу та відповідач платив за воду та газ ще з 2013 року. В період спільного проживання з позивачкою збільшилося використання води. В будинку відповідач почав проживати з 2012 року, таким чином підстав задоволення позову немає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 04 травня 2023 року пояснив, що є сусідом [PERSON] з жовтня 1999 року. Будинок [PERSON] вже був збудований, були вікна, двері та покрівля. Десь з 2011 2012 року [PERSON] вже там жив. В цьому будинку свідок був до одруження [PERSON] з [PERSON] , в гостях . Умови для проживання вже були: підлога, комунікації, стіл. Ту загорожу, що від іншого сусіда [PERSON] робив сам в 2003-2005 році, ще до того як сам почав жити. Після одруження з [PERSON] можливо відбулися деякі декоративні зміни, однак з 1999 року будинок особливо ззовні не змінився та до нього нічого не добудовували. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 04 травня 2023 року пояснив що знає сім`ю Водвудів дуже давно. Коли [PERSON] побудував хату [PERSON] там ще не було. Ззовні та всередині все було зроблено до [PERSON] . Водвуд [PERSON] купила м`який куточок, але його вона забрала. Маріна переїхала в будинок десь в 2015 році. Кімнати були побудовані десь в 2013-2014 році. Також представник позивача [PERSON] , адвокат Каленяк Е.А. надав суду письмові пояснення, згідно яких вказав, що визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації нормами ЦК України не передбачено. Новостворене будівництво набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що спірний будинок був побудований (створений, придбаний) та прийнятий в експлуатацію до 2016 року. Спірний будинок був створений та набув юридичного статусу житлового будинку саме в липні 2016 року. Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним. Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу між подружжям. До липня 2016 року спірний будинок був самочинним будівництвом тому права власності на нього відповідач набути не міг. Стосовно зазначення у технічному паспорті 1992 року як року побудови, то дана інформація записана зі слів відповідача. Ухвала суду від 25.06.2014 у справі 146/1266/13-ц підтверджує лише той факт, що житловий будинок був недобудований. Покази допитаних в судовому засіданні свідків не можуть бути покладені судом в основу рішення суду, оскільки обов`язкові до встановлення в цій категорії справ обставини не можуть бути підтверджені показами свідків. Окрім наведеного надані свідками покази не ідентифікували ані час будівництва (придбання) спірного майна, ані походження коштів. Фактичні обставини,\~встановлені судом,\~норми права,\~які застосовував суд, мотиви суду. Суд, заслухавши представників сторін, свідків, розглянувши заяви представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність і достовірність показань, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.ч.\~1,2\~ст.\~4\~ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч.1\~ст.\~76\~ЦПК\~України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1\~ст.\~81\~ЦПК\~України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). \~ \~ \~ \~Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є будинок [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 64573737 від 28.07.2016, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 251,4 кв.м., житлова площа 80,4 кв.м., 26.07.2016 року зареєстрований за [PERSON] на підставі рішення державного реєстратора прав та їх обтяжень індексний номер: 30679781 від 28.07.2016. Номер запису про право власності : 15629384. Згідно рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 06 квітня 2022 року у справі № 146/161/22, шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 19 вересня 2015 року у виконавчому комітеті Височанської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, актовий запис\~№ 8 розірвано. Рішення набрало законної сили 06 травня 2022 року. Відповідно до рішення виконавчого комітету Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області від 19 червня 2008 року № 149 «Про надання дозволу [PERSON] на виготовлення проектно-кошторисної документації на підключення його житлового будинку по [ADDRESS] до селищної газової мережі, вирішено дати дозвіл [PERSON] на виготовлення проектно-технічної документації на підключення його житлового будинку по [ADDRESS] до селищної газової мережі. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08.11.2017 року, [PERSON] та [PERSON] 08.11.2017 року зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу дружина взяла прізвище: « [PERSON] ». Згідно ухвали Томашпільського районного суду Вінницької області від 25 червня 2014 року у справі № 146/1266/13-ц, визнано за [PERSON] право спільної часткової власності без виділення в натурі на 1/2 частину незавершеного будівництва житлового будинку [ADDRESS] ; визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на цілу квартиру [ADDRESS] з надвірними будівлями і визнано за нею право власності на все рухоме майно, яке знаходиться в цій квартирі, визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на цілу однокімнатну квартиру [ADDRESS] та гараж і сарай розміром 4х12 м за цією ж адресою, а також на майно, яке знаходиться в цій квартирі, визнано за [PERSON] право спільної часткової власності без виділення в натурі на 1/2 частину незавершеного будівництва житлового будинку [ADDRESS] . Ухвала набрала законної сили 01 липня 2014 року. Відповідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний ) житловий будинок [ADDRESS] , загальна площа будинку 251,40 кв.м., житлова площа 80,40 кв.м., рік побудови житлового будинку 1992. Згідно довідки № 28 від 08.12.2022 року [PERSON] за період з жовтня 2015 року по травень 2019 року отримано 204941,17 грн. В період з жовтня 2015 року по липень 2016 року доходи присутні. Відповідно до копії розрахункової книжки з оплати за природний газ № [NUMBER] , особовий рахунок [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , [PERSON] сплачував кошти за природний газ з жовтня 2013 року по жовтень 2015 року. Відповідно до копії розрахункової книжки з оплати за водопостачання, особовий рахунок № [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , [PERSON] сплачував кошти за водопостачання з жовтня 2013 року по лютий 2015 року, кількість мешканців 1, об`єм використовуваної води 2-6 куб. м. За 20.12.2016 року об`єм використовуваної води 12 куб. м. Як встановлено з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 320490586 від 18.01.2023 року, житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 251,4 кв.м., житлова площа 80,4 кв.м., 16.01.2023 року зареєстрований за [PERSON] . Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 66127509 від 18.01.2023. Підстава для державної реєстрації: ухвала Томашпільського районного суду Вінницької області № 146/1266/13-ц від 25 червня 2014 року. Номер запису про право власності : 49003738. Згідно копії скарги [PERSON] на рішення державного реєстратора від 07.02.2023 року, остання просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав від 18 січня 2023 року №66127509. Відповідно до норм частин 1 та 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст. 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Разом з тим, згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживали однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-кому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Статтею 60 СК України\~встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Частинами 1, 2\~ст. 61 СК України\~визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно із ст. 68 СК України - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно з ч.1\~ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до\~ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, поділ майна подружжя» визначив права фактичного подружжя, які повинен мати на увазі суд при розгляді спорів про майно, зазначаючи, що при застосування ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Майно, набуте цими особами під час спільного проживання, належить жінці та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, чи один із них не мав із поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час спільного проживання, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Фактичне подружжя має однакові права, як і зареєстроване подружжя, на володіння, користування і розпорядження майном, яке належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності або спеціального майнового права на нього відповідно до закону. Згідно ст. 372 ЦК України, майно що є в спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відтак згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що «...зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні». Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Верховний Суд України 04 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними» (реєстраційний номер в ЄДРСР - 14887466 в). Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5. Тому, якщо титульним власником спільного є лише один співвласник (наприклад, лише на ім`я одного із подружжя у шлюбі придбано та зареєстровано земельну ділянку, житловий будинок чи автомобіль), а право власності іншого співвласника майна не підтверджене документально, або навіть не визнається чи заперечується, то на підставі норм ст.392 Цивільного кодексу України та приведеної вище правової позиції Верховного Суду України зацікавлена особа (співвласник право власності якого не підтверджене документально) може в судовому порядку захистити своє суб`єктивно непідтверджене, невизнане, порушене чи оспорене право власності на частку в спільному майні, оскільки з певних причин (наприклад, відсутності на це згоди титульного власника) договір про визначення часток в нотаріальному порядку не завжди може бути укладений. Згідно правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року, у справі № 490/4949/17 сам по собі факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки не може свідчити, що сторони проживали в зазначений період однією сім`єю, а придбане одним із них майно є спільною сумісною власністю сторін, оскільки необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності у сторін бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Згідно правової позиції викладеної Верховним Судом від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19, показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] , [PERSON] зареєстровано 19 вересня 2015 року В обґрунтування позовних вимог [PERSON] стверджує, що з вересня 2013 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, однак із наданих доказів вказаних обставин не встановлено. Не підтверджено також ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, спільних витрат в інтересах сім`ї у період з вересня 2013 року Доводи [PERSON] про те, що відповідач [PERSON] не має відношення до спірного будинку, оскільки право власності на нього не реєструвала та весь будинок зареєстрований за відповідачем [PERSON] , суд знаходить неспроможними, так як за відповідачем [PERSON] , ухвалою суду засвідчено право спільної часткової власності без виділення в натурі на 1/2 частину незавершеного будівництва житлового будинку [ADDRESS] . Позивач вказує, що оскільки, право власності на житловий будинок зареєстровано за [PERSON] під час перебування у шлюбі, вказаний будинок є спільним майном подружжя. Однак, як видно з доказів наданих відповідачем спірний будинок було підключено до газопостачання та водопостачання в період до реєстрації шлюбу та зазначені послуги використовувались [PERSON] у вказаний період. З викладеного видно, що будинок фактично експлуатувався в період до реєстрації шлюбу з позивачем. Вказане також підтверджують допитані в судовому засіданні свідки. Твердження представника позивача, про те, що до моменту реєстрації права власності на житловий будинок, вказаний будинок був самочинно збудованим нерухомим майном, з підстав відсутності дозволу на будівництво чи проекту, суд вважає безпідставним. Стороною позивача не заявлялося клопотання про витребування вказаних доказів, а тому їх відсутність при матеріалах справи не свідчить про те, що вони фактично не існують. Окрім того, сторонами клопотань про проведення експертизи для визначення ступеню готовності житлового будинку на час укладення шлюбу не заявлялося. Таким чином встановити, яка частка будинку була створена в період перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] не представляється за можливе. Відповідно ч.ч.1-5\~ст.\~263\~ЦПК України,\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим.\~ Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі\~і застосуванні\~норми права\~до спірних\~правовідносин суд\~враховує висновки\~щодо застосування\~відповідних норм\~права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оскільки позивачем не доведено належності всього житлового будинку, а саме житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS] до спільного майна подружжя, не доведено набуття сторонами вказаного будинку у період шлюбу, не доведено наявності прав на частку спірного житлового будинку з господарськими будівлями, відповідачами обґрунтовано заперечено проти вказаних фактів, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Згідно з ч.ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до положень\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем [PERSON] понесено судові витрати, що складаються з 1984,80 гривень, судового збору сплаченого за подання зустрічного позову та 536,80 судового збору сплаченого за подання заяви по забезпечення позову. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати позивача залишити за нею. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed