Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 10.06.2010 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу з відповідачем у них є малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] . Позивачка вказує, що протягом останнього року відносини з відповідачем поступово погіршувались, в результаті чого між ними зникло взаєморозуміння. Будь-які спроби примиритися не дали бажаних результатів, оскільки у них з відповідачем різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Вони припинили шлюбні стосунки, а також не ведуть спільне господарство. Фактично їхня сім`я припинила своє існування. Як зазначає позивачка, чоловік часто вдавався до вживання спритних напоїв. Вважає, що подальше спільне проживання збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Тому вважає за необхідне розірвати шлюб між нею та відповідачем. Також, позивачка просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, покликаючись на те, що дитина перебуває на її утриманні. Відповідач перебуває у хорошому стані здоров`я, працездатний, інших дітей та дружини у нього немає, також немає на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку. Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому вказує на перешкоди зі сторони позивачки йому бачитись з сином, що спонукало його звернутися до служби у справах дітей із заявою, у якій він просив встановити порядок участі у вихованні та піклування зі своїм сином [PERSON] . По даний час рішення органом опіки та піклування не прийнято. Однак і по даний час він має надію, що між ним та відповідачкою можна в мирний спосіб узгодити питання щодо його участі у вихованні сина. Тому аргументи позивачки,а що він не бере участі у вихованні чи утриманні своєї дитини є невірними. Також, відповідач заперечує щодо систематичного вживання ним алкоголю, як про це описала позивачка у позовній заяві, оскільки він не є прихильником ані алкоголю, ані наркотичних засобів, не курить тютюнові вироби та намагається вести здоровий спосіб життя. Наводячи аргументи про нібито часте вживання ним алкоголю, позивачка свідомо намагається його принизити в очах третіх осіб, що суттєво впливає на його самооцінку. Крім всього, описуючи такі обставини, позивачка повинна б була надати хоча б якісь докази на їх підтвердження. Просить прийняти рішення про задоволення позовних вимог, з урахуванням фактично встановлених обставин. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні вказали на безпідставність наведених у позовній заяві доводів щодо його неучасті у вихованні дитини, а також систематичного вживання ним алкоголю. Просять прийняти рішення, з урахуванням фактично встановлених обставин. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 10.06.2010 року (а.с. 7) сторони зареєстрували шлюб 10.06.2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Новомиколаївського районного управління юстиції Запорізької області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 16. В шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків. Відповідно до статті 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. При цьому суд зауважує, що під час розгляду даної справи не знайшли свого підтвердження доводи позивачки про зловживання відповідачем алкоголю, його небажання брати участь у вихованні дитини. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2)доведені стягувачемаліменти витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратнийрозмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Зважаючи на досліджені обставини, враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, враховуючи інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи, що дитина знаходиться на утриманні матері та зважаючи, що двоє батьків зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, відповідач є особою працездатного віку, а також враховуючи позицію відповідача, що висловлена ним у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позов у частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. А тому стягнення аліментів слід проводити починаючи стягнення з дня подачі позову з 11 травня 2023 року. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 1073 гривні 60 копійок судового збору в дохід держави за позовну вимогу про стягнення аліментів. Відповідно до частини пятої статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України Про охорону дитинства, п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", ст.ст. 141, 247, 259, 268, 354, 355 ЦПК України, -

Outcome: approved