Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідачів. 31.05.2023 року [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визнання [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] та зняття з реєстрації місця проживання. Позов обґрунтовано тим, що позивачі [PERSON] , [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . В належній їм квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , який не є членами сім`ї позивачів, у будинку фактично 19 років не проживає, добровільно знятися з реєстрації не бажає, чим створює позивачам [PERSON] , [PERSON] перешкоди у користуванні правом власності. Відповідач [PERSON] позов визнав, про що подав суду нотаріально посвідчену заяву від 14.06.2023. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ужгородської міської ради письмових пояснень щодо позову не подала. Заяви (клопотання) учасників справи. Представником позивача [PERSON] адвокатом Кузьма К. подано заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Інші процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.05.2023 справу передано на розгляд на судді Голяні О.В. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.06.2023 року відкрито провадження по справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до договору купівлі продажу частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального Селехман О.А. від 01.12.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №1883, [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), уклали договір відповідно до якого продавець [PERSON] передав у власність покупцю [PERSON] частину квартири [ADDRESS] . Квартира складається з двох жилих кімнат, загальна площа квартири 67,6 кв.м., житлова площа квартири 35,4 кв.м.; витягом з Державного реєстру речових прав №322942783 від 15.02.2023 року. Відповідно до договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального Кузьо Г.В. від 26.02.2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 283, [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдарований), домовились про наступне: [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар частину квартири під [ADDRESS] . Квартира складається з 02 (двох) житлових кімнат площею 35,4 кв.м., загальна площа квартири 67,6 кв.м.; витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №115386698 від 26.02.2018 року. З довідок, що ТОВ «НАШ - ДОБРОБУТ» №207 від 13.06.2019 року та №198 від 25.05.2023 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , 1969 року народження, однак з 2004 року у вказаній квартирі не проживає. Відповідно до даних акту про фактичне місцепроживання від 13.06.2019 року, складених в складі сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , однак з 2004 року у вказаній квартирі не проживає. Відповідно до довідки філії «Комунального комплексу» ТОВ «Вінницька птахоферма» №37 від 21.03.2023 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з 22.08.2016 року постійно фактично проживає у службовій кімнаті філії за адресою: [ADDRESS] . Оцінка Суду. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК)). Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319, 391 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику майна право вимагати\~усунення перешкод\~у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із положенням ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати\~усунення перешкод\~у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . Виходячи із порівняльного аналізу ст. ст. 383, 391, 405 Цивільного кодексу України та ст. ст. 64, 150, 156 Житлового кодексу, слід дійти висновку, що положення ст.ст.383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст.405 ЦК України, ст.ст. 64, 150, 156 Житлового кодексу регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, відтак, припинення права власності власника житла припиняє право членів його сім"ї (в т.ч. і колишніх, при відсутності договірних відносин) на користування цим житлом. Право користування чужим майном може бути встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Будь-які правочини, на підставі яких відповідач був би наділений правом на користування спірною квартирою (найм, оренда, тощо) не вчинялись. Відповідач спільним побутом, родинними відносинами із позивачами не пов`язаний і в будинку не проживає, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власників цього майна. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В даній справі надані позивачами докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для припинення права відповідача користування житловим приміщенням. З іншої сторони відповідачем в судове засідання не надано доказів, що він проживає в спірному будинку, користуються ним, доказів, які б підтверджували поважність причин не проживання в спірній квартирі. При цьому, матеріали справи підтверджують те, що відповідач не є власником житла, а тому припинення права користування відповідача не буде свідчити про втрату ними житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власників такого приміщення (позивачів), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що «втручання у право відповідачів» є співрозмірним із переслідуваною законною метою по захисту прав позивачів на власність, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві». Виходячи з вищевикладеного, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В той же час вимога про зняття відповідача [PERSON] з реєстрації не підлягає до задоволення, виходячи з такого. Так, зняття з реєстрації місця проживання (перебування) здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) (п. 3 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 року № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», далі «Порядок»). Зняття із\~задекларованого/зареєстрованого\~місця проживання\~(перебування)\~здійснюється на\~підставі рішення\~ суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується) (п. 3 Порядку). Аналізуючи вказані норми підзаконного акту, належним способом захисту у даній категорії спорів є рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а вимога про зняття особи з місця реєстрації проживання є похідною і реалізовується під час виконання судового рішення.

Outcome: partial