Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

представник позивача адвокат Котелевська К.В. звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати договір довічного утримання від 12 жовтня 2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Щербиною В.С., зареєстрований за № 1282, зняти заборону відчуження на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та визнати за [PERSON] право власності на вказану квартиру. Позов обґрунтовує тим, що позивачу на праві власності належала квартира [ADDRESS] . 12.10.2017 між сторонами укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Щербаною В.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1282, за умовами якого позивач передав у власність відповідача вказану квартиру та зобов`язався забезпечувати утримання позивача та догляд довічно. Одночасно з посвідченням вказаного договору приватним нотаріусом накладено заборону відчуження на квартиру до виконання, припинення чи розірвання договору, зареєстрованого в реєстрі за № 1283. За відповідачем проведена державна реєстрацію права власності на квартиру. Умовами договору встановлена грошова оцінка щомісячного матеріального забезпечення в сумі 500 гривень, договір може бути розірвано за рішенням суду. Після складання договору сторони не зустрічалися, відповідач жодного разу не приїздив до позивача з метою закупівлі продуктів харчування, приготування їжі, прибирання квартири, здійснення догляду та іншого. До червня 2018 року позивач проживав у квартирі, сплачував комунальні послуги, самостійно себе обслуговував. До 25.04.2023 працював слюсарем з ремонту рухомого складу в Запорізькому комунальному підприємстві міського електротранспорту «Запоріжелектротранс», де отримував заробітну плату. З 25.05.2022 позивач перебуває у зареєстрованому шлюбу із громадянкою України [PERSON] , які проживають у квартирі [ADDRESS] . Оскільки позивач та його дружина отримують відповідний дохід та позивач має сина, він не потребує ніякої допомоги від відповідача. При укладені договору довічного утримання було порушено право позивача на державну реєстрацію права власності на 2/3 часток квартири у відповідності до вимог статті 182 ЦК України. При укладені договору довічного утримання не була проведена державна реєстрація права власності на 2/3 частки квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.08.2017, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сохою О.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 393. Відповідач [PERSON] відзив на позов не подав. Ухвалою від 12.05.2023 відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду у загальному провадженню та призначено підготовче засідання. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Котелевська К.В. в підготовче засідання не з`явились. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі. Позов підтримав. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій визнав позов. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Щербина В.С. в судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною третьою статті 200ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у пункті 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позову позивача. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України, враховуючи визнанням позову відповідачем, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи визнання позову відповідачем та те, що позивач в заяві від 07.06.2023 просив покласти судові витрати на нього, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, передбачений статтею 13 ЦПК України, суд покладає на позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Outcome: approved