Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

У травні 2023 року АТ «КБ «ГЛОБУС»\~ звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у сумі 28921,81 грн., а також витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11.01.2021 між АТ «КБ «ГЛОБУС» та відповідачем укладено Договір про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ «КБ «ГЛОБУС», шляхом подачі Заяви-анкети на приєднання до вказаного договору. У заяві-анкеті позичальником зазначено власні персональні дані, погоджено умови кредитування та графік платежів: сума кредиту 25630,59 грн, строк кредитування 36 місяців з 11.01.2021-10.01.2024, пільговий період 12 місяців з 11.01.2021-11.01.2022, комісія за управління кредитом 3,00%, розмір процентної ставки 0,00010%, схема повернення кредиту - ануїтет, реальна процентна ставка 64,19288%. Банк свої зобов`язання за договором виконав. Проте відповідач, всупереч вимогам Договору, не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме: не здійснював повернення грошових коштів відповідно до Графіку платежів та договору, у зв`язку з чим станом на 01 березня 2023 року утворилася заборгованість за договором в сумі 28921,81грн, в тому числі: 3695,83 грн строкова заборгованість по кредиту; 15461,50 грн прострочена заборгованості по кредиту; 768,92 грн строкова заборгованість по процентам; 8995,56 грн -\~ прострочена заборгованість по процентам. Зазначену суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про розгляд справи (а.с.40). Правом на подання відзиву у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, відповідач не скористалася. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін не подавала. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. 11 січня 2021 між АТ «КБ «ГЛОБУС» та відповідачем укладено Договір про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ «КБ «ГЛОБУС», шляхом подачі 07.01.2021 Заяви-анкети №40723063 на приєднання до вказаного договору, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 25630,59 грн, строком кредитування - 36 місяців з 11.01.2021-10.01.2024, пільговий період 12 місяців з 11.01.2021-11.01.2022, комісія за управління кредитом 3,00%, розмір процентної ставки 0,00010%, схема повернення кредиту ануїтет (а.с.16). Відповідно до п.п.2,3 Заяви-Анкети, Клієнт підтверджує, що акцептує Публічну пропозицію Банку на укладення Договору про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ «КБ «ГЛОБУС, у повному обсязі, з урахуванням умов і правил\~ надання банківських послуг, Тарифів, Паспортом споживчого кредиту, Таблицею обчислення вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту, іншими документами , що складають Договір, з яким позичальник ознайомлений, зобов`язується неухильно дотримуватися його умов, укладення якого він підтверджує та погоджується з усіма пунктами цієї заяви - Договору. До позовної заяви банком надано виписку по особовому рахунку за Договором №40723063 від 11.01.2021, яка містить відомості та свідчить про використання відповідачем кредитних коштів, здійснення платежів по погашенню боргу, що свідчить про існування договірних зобов`язань перед АТ «КБ «ГЛОБУС» (а.с.29-30). Вирішуючи спір, суд враховує наступні положення законодавства, що регулює спірні правовідносини. Відповідно до приписів ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг Кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Відповідно до пунктів 2, 4 частини першої статті 208, частини першої статті 1055 ЦК України для кредитного договору законом визначена обов`язкова письмова форма. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис є одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ч.2 ст.638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Таким чином, відповідач підписуючи заяву-Анкету №40723063 від 11.01.2021, користуючись кредитними коштами, висловив свою згоду з формою договору та його умовами, вказаний кредитний договір між АТ «КБ «ГЛОБУС» та [PERSON] підписаний сторонами, шляхом застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором, у порядку визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, сторони визначили всі істотні умови договору, а тому, саме з 11 січня 2021 року між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. Позичальник своїх зобов`язань за договором належним чином не виконує. Відповідно до детального розрахунку заборгованості по позичальнику [PERSON] (а.с.31-34), згідно кредитного договору 40723063 про надання споживчого кредиту АТ «КБ «Глобус» для фізичних осіб від 11.01.2021, сума заборгованості станом на 01 березня 2023 року складає 28921,81грн, в тому числі: 3695,83 грн строкова заборгованість по кредиту; 15461,50 грн прострочена заборгованості по кредиту; 768,92 грн строкова заборгованість по процентам; 8995,56 грн -\~ прострочена заборгованість по процентам. 13.01.2023 АТ «КБ «ГЛОБУС» направив відповідачу вимогу №1-134 про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, надавши можливість протягом 30 днів з дня отримання вимоги здійснити дострокове погашення кредиту у повному обсязі разом зі сплатою простроченого боргу та процентів, а всього: 27383,97 грн. Однак, у визначені строки зазначена вимоги відповідачем не виконана (а.с.19,20). Отже, встановлено, що відповідач з умовами договору був ознайомлений, підписав Заяву-Анкету №40723063 від 11.01.2021, однак умови договору порушив. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено у ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частино першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки позивачем за допомогою належних та допустимих доказів доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів та невиконання належним чином відповідачем зобов`язань за кредитним договором, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, ввідповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн. Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд враховує практику ЄСПЛ, критерії, які застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у справі «East West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, (п.269), у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Так, позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано копію договору №051222 від 05.12.2022 про надання професійної правничої допомоги, укладеного з адвокатом Прохоренком В.П., довіреність на ім`я останнього, а також Акт № 40723063 від 20.04.2023 прийому-передачі послуг за вищевказаним договором та копію платіжного документа від 20.04.2023 про перерахування ФОП [PERSON] коштів за договором № 051222 від 05.12.2022 року в сумі 3000 грн. Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивачем, дійсно, були понесені витрати на правничу допомогу у цій справі. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. У постанові Великої Палати від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц наголошено на тому, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Отже, при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.). У постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06.11.2020 у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved