Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідачів про стягнення боргу кредитором спадкодавця, в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н від 22.02.2013 [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, у подальшому розмір кредитного ліміту був збільшений до 15000 грн. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконував, не здійснював платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 22.02.2013 складає 6060,65 грн. Банком було встановлено, що [INFO] [PERSON] помер. Його спадкоємцями є відповідачі по справі. На підставі викладеного банк просить стягнути з відповідачів вказану суму заборгованості, а також судові витрати по справі посилаючись на те, що вони прийняли спадщину у зв`язку із постійним проживанням із спадкодавцем. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 09.09.2022 у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 06.06.2023, у справі закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду справи по суті. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. У матеріалах справи міститься відзив на позов, згідно якого відповідачі просять відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що спадщину після смерті [PERSON] вони не приймали, жодного майна або грошових коштів від померлого в якості спадщини не отримували. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи убачається, що 22.02.2013 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого позивачем видано відповідачеві кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено до 15000 грн. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором. Сторони визначили, що договір складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку, Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Судом встановлено, що кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON], які він використав у повному обсязі. Пунктом 2.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг передбачено обов`язок позичальника погашати заборгованість із сплати кредиту, відсотків за користування ним, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом. Згідно зі ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, [PERSON] систематично не виконував взяті на себе за кредитним договором зобов`язання щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту, відсотків за його користування, допустив заборгованість зі сплати кредиту у розмірі 6060,65 грн., з яких заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 2008,34 грн., заборгованість за відсотками - 4052,31 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідно до ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Як убачається зі свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 22.05.2020 Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] помер [INFO] (а.с.83). З відповіді Одинадцятої Київської нотаріальної контори від 23.02.2021, отриманої банком, убачається, що 03.07.2018 було внесено зміни до ч.2 ст.1281 ЦК України, відповідно до яких кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. З матеріалів спадкової справи №521/2020 заведеної після смерті [PERSON] , убачається, що спадкова справа до майна [PERSON] померлого [INFO] була заведена вказаною нотаріальною конторою згідно претензії АТ «Ідея Банк», відповідачі [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не приймали, будь-яких заяв до нотаріальної контори не подавали. В матеріалах спадкової справи також міститься претензія АТ КБ «Приватбанк», яка надійшла до нотаріальної контори 20.02.2021. Таким чином, судом встановлено, що позичальник за кредитним договором №б/н від [INFO] [PERSON] помер, будь-які особи з заявами про прийняття спадщини крім банків після його смерті до нотаріуса не зверталися, спадкова справа щодо його майна заведена за заявою банку. Матеріали справи не містять відомостей про те, що взагалі наявна спадкова маса після смерті [PERSON] , яку б відповідачі могли прийняти. Сторона позивача не зверталася до суду із клопотанням про витребування доказів про наявність такого майна, самостійно таких доказів сторона не надала. Припущення позивача про наявність у померлого побутових речей, за рахунок яких, можна було б забезпечити його вимоги, жодним чином не підтверджені. Відповідно до частин 2, 3 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до положень статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Згідно із ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Таким чином, з урахуванням того, що відповідач [PERSON] міг набути статусу спадкоємця за законом виключно за відсутності спадкоємців першої черги або їх відмови від прийняття спадщини, спростовують твердження позивача, що він є спадкоємцем та належним відповідачем. Мати спадкодавця - відповідач [PERSON] хоча і була зареєстрована разом із померлим, однак жодних активних дій щодо виявлення та прийняття можливої спадщини не вчиняла, відомостей про наявність будь - якого спадкового майна, матеріали справи не містять. Крім того, з наданого відповідачем [PERSON] договору купівлі-продажу квартири (а.с.166) убачається, що квартира, яка була зареєстрованим місцем проживання померлого [PERSON] , на праві приватної власності належить [PERSON] , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed