Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

Позивач через представника - адвоката Дорошенка Г.М. 06 березня 2023 року звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати за ним право власності: - на 1/3 частку житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] ; - на 1/3 частку житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] ; - на 1/3 частку житлового будинку [ADDRESS] як члена колгоспного двору. Позов аргументує тим, що вказаний житловий будинок мав статус колгоспного двору і станом на 15 квітня 1991 року в будинку були зареєстровані та проживали: [PERSON] - голова двору (помер [INFO] ), [PERSON] - дружина (померла [INFO] ) та [PERSON] - син. Колгоспний двір припинений 15.04.1991, коли був введений у дію Закон України «Про власність», тому з урахуванням того, що голова двору [PERSON] та члени двору [PERSON] , [PERSON] до 15.04.1991 не втратили право на частку в його майні та мешкали в домоволодінні станом на вказану дату, розмір їх часток визначається виходячи з їх рівності по 1/3 частці кожному, тобто [PERSON] 1/3 частка, [PERSON] 1/3 частка, [PERSON] 1/3 частка. На момент смерті батьків він постійно проживав та був зареєстрований разом з ними у спірному будинку, а отже фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Він звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] , який постійно мешкав у домоволодінні, проте отримав відмову з підстав того, що видача свідоцтва призведе до порушення прав членів колгоспного двору, які проживали у вказаному домоволодінні. У центрі надання адміністративних послуг Ніжинської міської ради Чернігівської області в усному порядку йому було роз`яснено про відсутність законних підстав для реєстрації права власності на домоволодіння по [ADDRESS] , оскільки реєстрація права власності на такий об`єкт нерухомого майна як колгоспний двір Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачена. За таких обставин змушений звернутися за захистом свого права власності до суду. Ухвалою судді від 07 березня 2023 року цивільну справу призначено до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 11 квітня 2023 року за результатами підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача - адвокат ДорошенкоГ.М. подав до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримку позову. Представник відповідача - Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності за наявними у справі доказами, поясненнями. У відповідності до ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, що має місце по відношенню до спадщини, яка відкриласі після смерті [INFO] [PERSON] , та [INFO] [PERSON] застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини(ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Згідно із свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок, виданого 11.09.1991 Ніжинською районною Радою народних депутатів вцілому житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] , та відповідно до довідки, виданої Колісниківським старостинським округом Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області №13 від 07.02.2023, станом на 15.04.1991 у домоволодінні, розташованому за вказаною адресою були зареєстровані: [PERSON] , - голова колгоспного двору, [PERSON] , [PERSON] - члени колгоспного двору (а.с. 10, 13). Згідно ст.120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст.123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ був введений в дію Закон України «Про власність». Таким чином, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] мали рівне право на майно колгоспного двору, а значить, і на вказаний вище житловий будинок з господарськими спорудами, тобто по 1/3 частці кожен, у зв"язку з чим є обгрунтованою і підлягає задоволенню позовна вимога про визнання за позивачем [PERSON] права власності на 1/3 частку спірного житлового будинку як за колишнім членом колгоспного двору. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно Ніжинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (а.с. 8). Позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с. 7). Згідно з довідкою №57 від 17.05.2022, виданої Колісниківським старостинським округом Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, на день смерті [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним на день смерті та протягом шести місяців з дня смерті за вищевказаною адресою проживали та були зареєстровані його дружина [PERSON] і син [PERSON] (а.с.12). Таким чином, спадщину за законом після смерті [PERSON] на належну йому за життя 1/3 частку спірного будинку як спадкоємці за законом шляхом фактично вступу в управління або володіння спадковим майном відповідно до ст. 529, 549 ЦК УРСР, прийняли в рівних частках його дружина [PERSON] та син [PERSON] , тобто по 1/6 частці кожен, у зв"язку з чим підлягає частковому задоволенню позовна вимога про визнання за позивачем [PERSON] права власності на 1/3 частку спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом після померлого батька [PERSON] , ураховуючи, що постановою приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Зеленського В.В. від 01 лютого 2023 року №19/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом після помердого батька [PERSON] на спірний будинок (а.с.11). [PERSON] померла [INFO] , про що виконкомом Колісниківської сільської ради Ніжинського району зроблено відповідний актовий запис за №4, підтвердженням чого є копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 9). Згідно копії спадкової справи №159 заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] , заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом подали [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, після смерті [PERSON] на належну їй за життя 1/2 частку спірного будинку (1/3 частка як члена колгоспного двору та 1/6 частка успадкована після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] ) відповідно до ст. 549 ЦК УРСР шляхом подання державній нотаріальній конторі заяви про прийняття спадщини прийняли [PERSON] та [PERSON] (а.с. 76). Суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначати суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41); від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц (пункт 50); від 12.12.2018 у справі №570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (пункт 38). Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила його суб`єктивні права, свободи чи інтереси. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями частини 1 ст. 4, ст. 12, 13 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. ЦПК України визначає, що саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Залучення до участі у справі співвідповідачів, заміна неналежного відповідача можливі лише при розгляді справи за клопотанням самого позивача (ст. 51 ЦПК України). Таким чином, за захистом своїх порушених прав особа може звернутися до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права. При зверненні до суду [PERSON] з вимогою про визнання за ним права власності на житловий будинок [ADDRESS] , у тому числі на 1/3 частку в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] , не визначено співвідповідачем [PERSON] . Між тим, з матеріалів спадкової справи до майна померлої [PERSON] вбачається наявність спільної заяви [PERSON] та позивача про прийняття спадщини після померлої [PERSON] (а.с. 76). Суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі в справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів чи неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі в справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти в задоволенні позову. Ураховуючи, що [PERSON] пред`явивши позовну вимогу про визнання за ним права власності на частку спірного будинку у порядку спадкування за законом після померлої матері [PERSON] , не визначив відповідачем у справі іншого спадкоємця, який також прийняв спадщину місля смерті [PERSON] , а саме [PERSON] , чиїх прав та інтересів стосується дана позовна вимога, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити саме з таких підстав, оскільки ця вимога не може розглядатися без залучення до участі належного за такою вимогою відповідача [PERSON] Разом з тим, зазначені обставини не перешкоджають позивачу звернутися до суду з позовом з даною вимогою до належного відповідача відповідно до вимог процесуального закону. Ураховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню та за позивачем слід визнати право власності на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] та на 1/3 частку спірного будинку як за колишнім членом колгоспного двору.

Outcome: partial