Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] , звернулася до суду зі вищевказаним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на її користь 34626,98 гривень, з яких 11396,85 гривень як 3 % річних за порушення строків виконання грошового зобов`язання та 23230,13 гривень як сума боргу з урахуванням індексу інфляції та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.11.2019 у справі № 638/150/18 задоволено частково позов [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» - стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 200000 (двісті тисяч гривень) гри. 00 коп. Постановою Харківського апеляційного суду від 22.05.2020 у справі № 638/150/18 задоволено частково - рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.11.2019 скасовано в частині вирішення спору про стягнення відсотків та пені та ухвалено в цій частині нову постанову, якою позов [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення відсотків та пені задоволено - стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] проценти в розмірі 23933,91 грн (двадцять три тисячі дев`ятсот тридцять три грн 91 коп) та пеню в розмірі 3753,60 грн (три тисячі сімсот п`ятдесят три грн 60 коп). Вказані судові рішення по справі № 638/150/18 набрали законної сили 22 травня 2020 року. Оскільки АТ КБ «Приватбанк» добровільно не виконав вищевказані судові рішення [PERSON] було одержано виконавчі листи та пред`явлено до примусового виконання до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (відкрито виконавчі провадження № 66427581 та №66427615). 04 жовтня 2022 року на рахунок [PERSON] було перераховано 200000,00 гривень у якості часткового виконання вищевказаних судових рішень (ВП № 66427581). Внаслідок ухвалення вищевказаних судових рішень, з 22 травня 2020 року у АТ КБ «Приватбанк» виникло грошове зобов`язання перед [PERSON] щодо сплати 227687,51 гривень, яке не було ним добровільно виконане. З огляду на вищевказане, позивач вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати положення ст. 625 ЦК України про сплату боржником суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. 17.11.2022 до суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача 97372,37 гривень, з яких 16306,49 гривень як 3 % річних за порушення строків виконання грошового зобов`язання та 81065,88 гривень як сума боргу з урахуванням індексу інфляції. 20.02.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позову заяву, до якого банком додано платіжні доручення №20/20/2 та № 20/20/3 від 20.01.2022 про перерахування коштів у сумі 30752,12 гривень та 220295,86 гривень відповідно з метою виконання Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.11.2019 у справі № 638/150/18 на користь [PERSON] 31.03.2023 позивачем до суду подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на свою користь 34626,98 гривень, з яких 11396,85 гривень як 3 % річних за порушення строків виконання грошового зобов`язання та 23230,13 гривень як сума боргу з урахуванням індексу інфляції. Сторони та їх представники у судове засідання не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.11.2019 у справі № 638/150/18 задоволено частково позов [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» - стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 200000 (двісті тисяч) грн. 00 коп. Постановою Харківського апеляційного суду від 22.05.2020 у справі № 638/150/18 рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.11.2019 скасовано в частині вирішення спору про стягнення відсотків та пені та ухвалено в цій частині нову постанову, якою позов [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення відсотків та пені задоволено - стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] проценти в розмірі 23 933,91 грн (двадцять три тисячі дев`ятсот тридцять три грн 91 коп.) та пеню в розмірі 3 753,60 грн (три тисячі сімсот п`ятдесят три грн 60 коп.). Судові рішення по справі № 638/150/18 набрали законної сили 22 травня 2020 року. Оскільки АТ КБ «Приватбанк» добровільно не виконав вищевказані судові рішення [PERSON] було одержано виконавчі листи та пред`явлено до примусового виконання до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (відкрито виконавчі провадження № 66427581 та № 66427615). Як вбачається із матеріалів справи, 22 січня 2022 року АТ КБ «Приватбанк» були перераховані грошові кошти на користь [PERSON] у сумі 30752,12 гривень та 220295,86 гривень з метою виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.11.2019 у справі № 638/150/18 в межах виконавчих проваджень № 66427581 та № 66427615, що підтверджується платіжними дорученнями №20/20/2 та № 20/20/3 від 20.01.2022. Таким чином, саме з 20.01.2022 відповідач повністю виконав свої зобов`язання перед [PERSON] . Спір між сторонами виник з приводу стягнення інфляційних втрат та 3 % відсотків річних за несвоєчасне виконання рішення суду. Відповідно до здійсненого позивачем розрахунку, інфляційні втрати банку за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за рішенням суду за період з 22.05.2020 по 20.01.2022 складають 34626,98 (тридцять чотири тисячі шістсот двадцять шість гривень 98 копійок) гривень, з яких 11396,85 гривень - 3 % річних за порушення строків виконання грошового зобов`язання та 23230,13 гривень - сума боргу з урахуванням індексу інфляції, які підлягають задоволенню в повному обсязі. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа мас право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. За змістом статей 524,533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Наведене вище узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12- 14гс18), від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (14-16цс18). Предметом позову у справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а саме грошових коштів, стягнутих на підставі судового рішення. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Стаття 625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строку розрахунків. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 лютого 2018 року, справа № 910/11249/17. Отже, з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання зі сплати коштів, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд зазначає, що у даному випадку стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних є не подвійною мірою відповідальності відповідача, а особливою мірою відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання, оскільки наявність судового рішення про стягнення грошових коштів, яке не виконано боржником, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора у даному правовідношенні права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Зважаючи на вищевикладене, беручи до уваги, що грошове зобов`язання яке виникло між сторонами не є договірним, законом не визначено іншого розміру процентів, а тому у позивача в силу ст. 625 ЦПК України наявне право нарахування інфляційних втрат та трьох 3 % річних за період невиконання грошового зобов`язання. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що інфляційні втрати банку за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за рішенням суду за період з 22.05.2020 по 20.01.2022 складають 34626,98 (тридцять чотири тисячі шістсот двадцять шість гривень 98 копійок) гривень, з яких 11396,85 гривень як 3 % річних за порушення строків виконання грошового зобов`язання та 23230,13 гривень як сума боргу з урахуванням індексу інфляції. Суд погоджується із розрахунком заборгованості відповідача, оскільки він є обґрунтованим, його розмір підтверджений належними та допустими доказами, а відповідач, на виконання свого процесуального обов`язку, не надала належних і неспростовних доказів на спростування доводів позивача. З огляду на несвоєчасне виконання відповідачем відповідного судового рішення, суд погоджується із доводами позивача про обґрунтованість стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] 34626,98 гривень, з яких 11396,85 гривень як 3 % річних за порушення строків виконання грошового зобов`язання та 23230,13 гривень як сума боргу з урахуванням індексу інфляції. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь держави суму судового збору, яка підлягала сплаті за подання даного позову, тобто у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved