Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

У квітні 2023 року ТОВ «Лакі Кредит» звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обгрунтовні тим, що 08 жовтня 2021 року між ТОВ «Лакі Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір №68, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 70 588,24 грн. з кінцевим терміном повернення 08 жовтня 2022 року (включно). Свої зобов`язання за договором відповідач не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 18 652,97 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати. 07 червня 2023 року від відповідача надійшов відзив на позов, у якому він позовні вимоги про стягнення основного боргу по тілу кредиту у сумі 18 652,97 грн. визнав. У частині вимог про стягнення судових витрат, а саме витрат на правову допомогу у розмірі 7500 грн. та судового збору у розмірі 2684 грн. просив позивачу відмовити. В обгрунування заперечень зазначив, що сума витрат на правову допомогу необгрунтована та не співмірна зі складністю справи. Крім того, він є особою з інвалідністю І групи, а тому звільнений від сплати судового збору. У відповіді на відзив від 12 червня 2023 року представник позивача зазначив, що наявність пільги у відповідача щодо сплати судового збору жодним чином не впливає на його обов`язок відшкодувати понесені витрати позивача, внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань. Вартість послуг із надання професійної правничої допомоги є цілком співмірною із фактично виконаним обсягом дій для подання супроводу позову під час провадження в інтересах позивача. Учасники справи у судове засідання не з`вилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені. Представник позивача у відповіді на відзив просив про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує. Відповідач у відзиві на позов повідомив про те, що не має можливості бути присутнім у судовому засіданні. Суд вважав за можливе здійснити розгляд справи без участі сторін, на підставі наявних доказів. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Між сторонами склалися цивільні правовідносини зобов`язального характеру. Судом встановлено, що 08 жовтня 2021 року між ТОВ «Лакі Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір №68 (далі -договір), за умовами якого позивач надав позичальнику кошти в сумі 70 588, 24 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 15,00% за перший день, 3,5% в місяць, тобто 42% річних, за всі наступні дні користування кредитом, з частковим поверненням у терміни визначені у графіку платежів щомісячними ануїтетними платежами у розмірі 8352,94, з остаточним терміном повернення 08 жовтня 2022 року. Позивач виконав свої зобов`язання по кредитному договору, надавши відповідачу кредит у розмірі 60 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №421 від 08 жовтня 2021 року. Решту кредиту у сумі 10 588, 24 грн. позивач зарахував у рахунок виконання зобов`язань з оплати першого проценту відповідно до умов договору. Свої зобов`язання за кредитним договором [PERSON] не виконав, в зв`язку з чим станом на 14 березня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 18 652,97, що підтверджується розрахунком заборгованості. 14 березня 2023 року позивач направив позичальнику вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, яка залишена без реагування. У відповідності до п.4.4 договору позичальник зобов`язаний належним чином виконувати всі умови Договору та взяті на себе цим Договором зобов`язання; у встановлений Договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності та інші платежі передбачені Договором. Згідно п.4.1 Договору кредитор має право вимагати від позичальника повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання інших зобов`язань, встановлених договором. Сторони у п.6.1 Договору передбачили, що вони нестимуть відповідальність за порушення умов цього Договору згідно з чинним законодавством України. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ст.525 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ст.615 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст.625 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач визнав наявність боргових зобов`язань перед позивачем у розмірі 18 652,97 грн. по сплаті кредитних зобов`язань за договором №421 від 08 жовтня 2021 року. Враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором обґрунтовані та підлягають до задоволення. У відповідності до ч.1 та ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу. Як зазначено у ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідач відповідно до копії довідки до акту огляду МСЕК №799631 від 17 травня 2022 року є особою з інвалідністю І групи. Таким чином, оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2684,00 грн. підлягає компенсації позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивач у позові навів орієнтовний розрахунок суми витрат на правову допомогу у загальному розмірі 9300 грн., однак не надав договору про надання правничої допомоги, детального розрахунку виконаних робіт та їх оплати. Заяви про надання відповідних доказів у порядку, передбаченому ст.141 ЦПК України, не подав. Відтак підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 9300 грн. витрат на правову допомогу відсутні, а тому суд відносить їх за рахунок позивача.

Outcome: approved