Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

23.09.2021 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 42155,76 доларів США та судовий збір у розмірі 17034,92 грн.. В обґрунтування позову зазначено, що 20.12.2007 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 490053943, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 45841,58 доларів США, строком користування до 20.12.2014 року, зі сплатою 10,7% річних (п.2.1, 2.2, 2.3 Договору). Цього ж дня між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] з метою забезпечення належного та своєчасного виконання зобов`язань за кредитним договором укладено договір поруки № 490053943-П. Відповідно до п.п. 5.1. договору поруки поручитель підтверджує, що він повністю ознайомлений з умовами основного договору та обов`язками боржника за ним. В даному випадку цей пункт має особливу увагу, зважаючи на ті обставини, що відповідно до п.п.11.6 Розділу 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб» кредитного договору між сторонами кредитного договору досягнуто згоди щодо збільшення строків позовної давності за спорами, що випливають із цього договору. Відповідно до анкети на отримання кредиту наданою [PERSON] , останній з 21.06.2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] .. Станом на 18.12.2020 року розмір заборгованості за кредитним договором складає: 42155,76 доларів США за тілом кредиту; 31262,72 доларів США за відсотками. Проте, позивач, користуючись своїм правом, має намір стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 42155,76 доларів США. Посилаючись на норми ЦК України, СК України та позиції Верховного Суду, щодо порядку виконання колишнім подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо питання про поділ цих зобов`язань не було зі згоди кредитора вирішене при поділі спільного майна цього подружжя, зазначають, що суд повинен керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Ухвалою суду від 22.10.2021 року у справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. 23.11.2021 року представник відповідача Алфєєв Д.М. подав відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтовує тим, що АТ «Альфа-Банк» вже позивався до відповідача з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором № 490053943, проте рішенням апеляційного суду Миколаївської області по справі № 486/1066/14-ц у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 490053943 у розмірі 4224828,26 грн. було відмовлено. Рішенням суду встановлено, що порука [PERSON] перед ПАТ «Альфа-Банк», яка витікає з договору поруки № 490053943-П від 20.12.2007 року припинена. Крім того, позивачем вже стягнуто заборгованість за кредитним договором з позичальника [PERSON] у сумі 1803848,85 грн. згідно рішення третейського суду - Постійнодіючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 11.01.2012 року по справі № 3952-11/660/11 за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] .. Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 14.03.2013 року заяву ПАТ «Альфа-Банк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення вищезазначеного третейського суду було задоволено та видано виконавчий лист, який потім позивачем було пред`явлено до виконання до ВДВС Васильківського МРУЮ. Тобто, наразі позивач намагається повторно стягнути заборгованість за кредитним договором № 490053943 від 20.12.2007 року, яка вже стягнута з [PERSON] .. Також, посилання позивача на норми ст.ст. 61, 65, 68, 69, 73 Сімейного кодексу України, як на підставу для задоволення позову, є помилковим, адже позивачем не надано доказів, що кредитні кошти були витрачені в інтересах сім`ї. Кредитні кошти [PERSON] було використано на купівлю автомобіля CHRYSLER, 300C, 2007 року випуску, сірого кольору, державний номер [NUMBER] , для особистого користування і не в інтересах сім`ї. У подальшому автомобіль було передано в заставу ЗАТ «Альфа-Банк» в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 490053943 від 20.12.2007 року. Відповідач даний автомобіль ніколи не бачила та ніколи ним не користувалася. 15.06.2010 року шлюб між відповідачем та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач не пред`являла вимог до колишнього чоловіка щодо розподілу майна подружжя, адже вважає, що автомобіль CHRYSLER, 300C, є особистою приватною власністю [PERSON] .. Під час укладання [PERSON] з ЗАТ «Альфа-Банк» кредитного договору №490053943 відповідач не надавала письмової згоди на вчинення правочину та згоди на передачу автомобіля в заставу банку, що свідчить про те, що сторони розуміли та погоджувалися із тим, що кошти, отримані на купівлю автомобіля, є особистою приватною власністю позичальника. Відповідач виступала як поручитель, тому зобов`язання з повернення заборгованості в неї могли виникнути лише як з поручителя, а не як з зобов`язань подружжя. У зв`язку із розглядом справи відповідач понесла судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 4400 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги та платіжною квитанцією про сплату винагороди адвоката (гонорару). Просить відмовити у задоволенні позовної заяви та стягнути з позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4400 грн.. 10.12.2021 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій вказує на те, що твердження відповідача про повторне стягнення заборгованості за кредитним договором не відповідає дійсності, оскільки попередньо АТ «Альфа-Банк» звертався до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості як до поручителя, із зовсім іншим предметом та підставами позову, у зв`язку із укладенням між позивачем та відповідачем договору поруки № 490053943-П від 20.12.2007 року. Згідно кредитного договору №490053943 від 20.12.2007 року за отримані кредитні кошти чоловіком відповідача було придбано автомобіль CHRYSLER, 300C. До потреб сім`ї безпосередньо відноситься забезпечення пересування членів сім`ї, особливо за наявності дітей, які у відповідача та третьої особи на період перебування у шлюбі були. Окрім цього, навіть якби можна було припустити, що автомобіль використовувався третьою особою в особистих інтересах для отримання прибутку, такий прибуток безпосередньо використовувався на потреби сім`ї відповідача та третьої особи з метою забезпечення побутових та інших потреб. Вказує на те, що презумпція спільних інтересів передбачає, що вчинки будь-якого з подружжя здійснюються у спільних, а не у власних інтересах. Тлумачення ч. 4 ст. 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередню участь в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником) за наявності двох умов: договір укладено другим з подружжя в інтересах сім`ї; майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. 31.01.2023 року позивач направив до суду заяву про зміну назви сторони судового провадження з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Так, відповідно до Протоколу позачергових загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства «Альфа-Банк» № 2/2022 від 12.08.2022 року, вирішено змінити найменування Банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Як вбачається з витягу з державного реєстру банків, 01.12.2022 року Національний банк України вніс запис до Державного реєстру банків щодо зміни найменування Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (скорочене найменування - АТ «Альфа-Банк) на Акціонерне товариство «Сенс Банк» (скорочене найменування - АТ «Сенс Банк»). Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, причину неявки суду не повідомили. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Однак, в матеріалах справи є клопотання від позивача та її представника від 19.11.2021 року про розгляд справи без їхньої участі, в позовних вимогах просять відмовити в повному обсязі. Третя особа в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Про день, місце та час розгляду справи сповіщений вчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик, на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши правові позиції сторін та обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Із матеріалів справи вбачається, що 20.12.2007 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 490053943 (а.с. 5-11), відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 45841,58 доларів США, строком користування до 20.12.2014 року, зі сплатою 10,7% річних, на придбання транспортного засобу згідно з Договором купівлі-продажу, укладеним між Позичальником та ТОВ СП «Автомобільний Дім Україна - Мерседес-Бенц» № 20232539 від 09.12.2007 року - CHRYSLER, 300C, 2007 року випуску, колір - сірий, державний номер - [NUMBER] (п.2.1, 2.2, 2.3, 2.4 Договору). Також, 20.12.2007 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» був укладений договір поруки № 490053943-П (а.с. 12), згідно до п. 2.1 якого поручитель поручається за виконання боржником обов`язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Відповідно до п. 3.1 договору поруки, боржник та поручитель відповідають перед банком за порушення обов`язків, перелічених у статті 2 цього договору, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. Згідно до п. 5.1 договору поруки, поручитель підтверджує, що він повністю ознайомлений з умовами основного договору та обов`язками боржника за ним. Пунктом 5.4 договору поруки передбачено, що у разі збільшення обсягу відповідальності боржника за основним договором передбачена цим договором порука діє тільки у випадку, якщо поручитель надасть свою згоду на таке збільшення. З копії анкети на отримання кредиту для придбання автомобілю, заповненої [PERSON] , в графі сімейний стан зазначено, що [PERSON] є його дружиною (а.с. 13-14). Згідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом у валюті договору (а.с. 21-22), станом на 18.12.2020 року розмір заборгованості за кредитним договором складає: 42155,76 доларів США за тілом кредиту; 31262,72 доларів США за відсотками. Позивачем до позову додано виписку по особовому рахунку [NUMBER] відкритого на [PERSON] (а.с. 23-42). Пункт 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15.06.2010 року справа № 2-709/2010 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 68). Відповідно до рішення апеляційного суду Миколаївської області від 21.01.2015 року (провадження № 22ц/784/254/15) рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10.12.2014 року в частині задоволення позову ПАТ «Альфа-Банк» скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом - відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 69-71). З даного рішення вбачається, що у червні 2014 року ПАТ «Альфа-банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третій особи - [PERSON] , про стягнення з відповідача як поручителя 4224828,26 грн. заборгованості третьої особи за кредитним договором. В жовтні 2014 року [PERSON] звернулася із зустрічним позовом про визнання договору поруки припиненим з моменту виникнення у банка права вимоги. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10.12.2014 року у задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено, а позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено частково. Ухвалено про стягнення з [PERSON] на користь банка 1172808,54 грн. заборгованості, яка складається з: 529860,93 грн. заборгованості за кредитом, 392947,61 грн. заборгованості за процентами та 250000 грн. пені, а також з [PERSON] стягнуто 1014,35 грн. судових витрат. Однак, апеляційним судом Миколаївської області в рішенні від 21.01.2015 року (провадження № 22ц/784/254/15) зазначено про те, що дія договору поруки від 20.12.2007 року припинилася у відповідності до вимог пункту 5.4 цього договору та положень ч. 1 ст. 559 ЦК України. За такого, розрахована позивачем заборгованість третій особи [PERSON] станом на 13.04.2014 року, з урахування збільшеної процентної ставки в розмірі 17%, яка складається з: 42155,76 доларів США - сума боргу за кредитом, 31262,93 доларів США - заборгованість за процентами та 262708,84 доларів США - суми пені, не підлягає стягненню з відповідачки як поручителя за договором поруки, дія якого припинена. Тобто, судом встановлено, що дія договору поруки № 490053943-П від 20.12.2007 року, укладеного між [PERSON] та ЗАТ «Альфа-Банк», припинена. Посилання позивача на норми ст. 368 ЦК України та ст.ст. 60, 61, 65, 68, 69, 73 СК України, суд вважає помилковими, так як між позивачем та відповідачем існували зобов`язання згідно до договору поруки, а дані правовідносини регулюються нормами ст.ст. 553-559 ЦК України. Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми закону, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем наявності у нього правових підстав на звернення до суду з даним позовом, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, витрати зі сплати судового збору відшкодуванню не підлягають. Згідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить стягнути з позивача на користь відповідача [PERSON] понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу адвокату у розмірі 4400 грн.. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. 16.11.2021 року між [PERSON] та адвокатським бюро «Паляничко та партнери» в особі керуючого Алфєєва Д.М. укладено договір про надання правової допомоги, зокрема щодо складання відзиву на позовну заяву у справі № 486/1549/21 за позовом АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с. 72-75). Згідно до п.4.1. даного договору, [PERSON] був здійснений переказ грошових коштів у сумі 4400 грн., що підтверджується копією меморіального ордеру № @2PL180212 від 17.11.2021 року (а.с. 77). До відзиву на позовну заяву додано акт про надання правової допомоги від 17.11.2021 року, згідно до якого загальна вартість наданих послуг з урахуванням витрат складає 4400,00 грн., та ордер серії ОД № 614971 на надання правової допомоги від 17.11.2021 року (а.с. 78). Розмір витрат на професійну правничу допомогу здійснений адвокатом на таку суму є співмірними зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги та їх обсягом. А тому, на користь відповідача [PERSON] підлягають стягненню з позивача понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу адвокату у розмірі 4400 грн..

Outcome: approved