Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить: позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; стягувати з відповідача на користь закладу або особи якій буде передана неповнолітня дитина аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1416,50 грн, але мне менше 50 %прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; передати неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , органу опіки і піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації для подальшого влаштування дитини. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач є батьком дитини [PERSON] . Відповідач заперечує та не визнає свого батьківство по відношення до неповнолітньої дитина, адже така народження після припинення шлюбних відносин із матір`ю дитини. У зв`язку із цим, повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Мати дитини у межах кримінального провадження перебуває у Київському слідчому ізоляторі із застосуванням запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Відтак, дитини звалашилась без батьківського піклування. Дитини перебуває в Центрі соціально-психологічнї реабілітації дітей № 1. Надано висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дитини. У зв`язку із наведеними обставинами просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина, у зв`язку із чим стягувати з нього аліменти на утримання дитини, а позов задовольнити. Відповідачем не подано відзив, який би містив заперечення на позов. 05 травня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 22 травня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. У судове засідання сторони не з`явились, хоча повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань від відповідача про відкладення судового засідання не надійшло. Суд враховує обставину неподання відповідачем відзиву на позов та думку сторони позивача щодо можливості розгляд у справи у відсутності відповідача, яка викладена у заяві, а відтак суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Зареєстроване місце проживання дитини - [ADDRESS] , що підтверджено довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 20.09.2021 № 69939226. 06 березня 2023 року працівника Подільського управління Головного управління Національної поліції у м. Києві у місті Києві по вулиці Вітряні Гори,21/7 виявлено дитину та було установлено, що це [PERSON] , [INFO] , худорявої тілобудови. Зі слів дитини було установлено, що мати перебуває в СІЗО м. Києва. Дані обставини установлено із акта органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 06.03.2023. Відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва від 09 березня 2023 року (справа № 758/363/21) у межах кримінальної справи щодо [PERSON] за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, продовжено строк тримання під вартою терміном до 07.05.2023. Ухвалою суду від 03.05.2023 [PERSON] продовжено строк тримання під вартою продовжено до 01.07.2023. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з ст.150 цього Кодексу батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток; поважати дитину; забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Відповідно до висновку органу опіки і піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 09 червня 2023 року № 106-4668, останні вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] . Орган опіки і піклування наводить аргументи про те, що мати дитини перебуває у СІЗО м. Києва. А батько з дитинства самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношення до неповнолітнього сина та категорично відмовляється від виконання таких обов`язків. [PERSON] був доставлений до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), де перебуває по теперішній час. Відтак, дитина залишилась без батьківського піклування. Таким чином, враховуючи обставини встановлені судом, які підтверджують доводи позивача про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, суд не встановив жодних даних із сторони відповідача щодо відсутності таких обставин. У зв`язку із вищевикладеним, суд прийшов висновку, що відповідач неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки відносно своєї дочки, безпричинно та свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться її фізичним, духовним, моральним розвитком, а отже, позовна вимога про позбавлення батьківських прав обґрунтована, підставна, а відтак необхідно відповідача позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] . Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми статей 141, 150, 164 Сімейного кодексу України, які регулюють спірні правовідносини та із врахування загальних положень на які посилався позивач у позовній заяві. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, суд прийшов наступного. Беручи до уваги зазначені вище висновки, суд прийшов переконання, що відповідач не бере участі в утриманні дитини. Відтак, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які врегульовані нормами глави 15 (обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання) Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.ст.180, 166 ч. 2, 3 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Окрім цього, відповідно до ст.182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, суд прийшов переконання, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Попри те, суд враховує матеріальне становище дитини, яка перебуває на повному державному утриманні, матеріальне становище відповідача через відсутність доказів скрутного матеріального становища останнього. Зважаючи на розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у відповідності до законодавчих положень, суд прийшов висновку, що щомісячний розмір аліментів, необхідних до стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, у розмірі 1416,50 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що буде достатнім, таким, який в змозі будуть сплачувати відповідачі з врахуванням обставин встановлених судом, починаючи із моменту подачі позовної заяви до суду, а саме із 23 травня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону. Згідно з ч. 1 ст. 59 ЦК України піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Відповідно до ч. 1 ст. 63 ЦК України орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 66 ЦК України якщо над фізичною особою, яка перебуває у навчальному закладі, закладі охорони здоров`я або закладі соціального захисту населення, не встановлено опіку чи піклування або не призначено опікуна чи піклувальника, опіку або піклування над нею здійснює цей заклад. Відтак, суд прийшов до переконання про те, що стягувати аліменти з відповідача на утримання неповнолітньої дитини необхідно на користь піклувальника фізичної особи, яка призначена органом опіки і піклування, а у разі не призначення піклувальника, на користь спеціального закладу у якому перебуває неповнолітня дитини позбавлена батьківського піклування та здійснює піклування над нею. Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми, які містяться у ст. ст. 181, 182, ч.3 ст. 166 Сімейного кодексу України. Суд приймає аргументи позивача, що наведені останнім як на підстави для стягнення аліментів, адже такі стверджуються належними і допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи. Щодо подальшого влаштування дитини, суд прийшов наступного. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органи опіки та піклування забезпечують вирішення питань щодо, зокрема надання опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, та застосування інших форм влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Аналогічне положення щодо діяльності таких органів передбачено у постанові Кабінету Міністрів України «Питання діяльності органів опіки і піклування» від 24 вересня 2008 року № 866. Таким чином, враховуючи, що батьки дитини позбавлення батьківських прав судовим рішенням, а відтак є необхідність передати дитину [PERSON] органу опіки і піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації для подальшого влаштування, а позовну вимогу задовольнити. Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, про необхідність задоволення позову повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн в дохід держави. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved