Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу, у якій просив суд стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики в розмірі 130 416 грн. 00 коп., з яких 1 560,00 грн. заборгованість по позиці, 128 856, 00 грн. заборгованість за відсотками та стягнути судові витрати по справі. У обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 04 березня 2020 року він уклав з відповідачем [PERSON] договір позики грошей, згідно якого він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 1 560,00 грн., які згідно п. 4.1 договору відповідачка зобов`язалася повернути 31 березня 2020 року. Договір було укладено у письмовій формі. Однак, відповідачка грошові кошти не повернула. Згідно п. 4.2 укладеного договору позики грошей, за користування коштами понад строки, які вказані в договорі (п. 4.1.) позичальник сплачує проценти за користування позикою у розмірі 10% за кожен день користування позикою (3650 відсотків річних або 3660 відсотків річних, якщо на період користування позикою випадає високосний рік) від суми простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Так як на момент звернення до суду з даним позовом сума неповернутого боргу складає 1 560,00 грн., проценти за користування грошима за період з 01 квітня 2020 року по 05 липня 2022 року складають 128 856, 00 грн. У судове засідання позивач не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка, про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, у судове засідання не з`явилася, причини своєї неявки суду не повідомила, заява про розгляд справи за її відсутністю від нього не надходила. Відзив на позов не надала. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими-ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 04 березня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 1 560, 00 грн., а [PERSON] зобов`язалася повернути зазначену суму у строк до 31 березня 2020 року. (а. с. 7) Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладання зазначеного договору [PERSON] була надана розписка про отримання нею від позивача грошових коштів в сумі 1 560,00 грн. (а. с. 8) Таким чином, форма договору позики не порушена. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідачка [PERSON] за договором позики грошей жодного платежу не зробила. Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Також, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. 4.2 укладеного договору позики грошей, за користування коштами понад строки, які вказані в договорі (п. 4.1.) позичальник сплачує проценти за користування позикою у розмірі 10% за кожен день користування позикою (3650 відсотків річних або 3660 відсотків річних, якщо на період користування позикою випадає високосний рік) від суми простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. На момент звернення з даним позовом до суду сума боргу у розмірі 1 560 гривень 00 копійокзалишається неповернутою відповідачем, проценти за користування грошима за період з 01 квітня 2020 року по 05 липня 2022 року, а саме за 826 днів - складають 128 856,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а саме суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] борг за договором позики в розмірі 130 416 грн. 00 коп., який складається з заборгованості по позиці - 1 560 гривень 00 копійок, заборгованості за відсотками - 128 856 гривні 00 копійок. Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved