Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Позивачка звернувся\~до Рокитнянського\~районного суду\~Київської області\~з позовом\~про розірвання\~шлюбу,\~укладеного між\~нею та\~відповідачем,\~який зареєстрований\~17\~грудня 2011\~ року відділом реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського районного управління юстиції Київській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 152, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу мають малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обгрунтовано тим, що спільне життя з відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між ними, байдужовті до життя та проблем кожного. Подружжя втратили почуття любові та поваги один до одного. Рішення про розірвання шлюбу позивачка прийняла остаточно і змінювати його не має намірів, оскільки примирятися з відповідачем вони пробували неодноразово, однак все безрезультатно. А тому, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, і є таким, що суперечить інтересам позивачки, відповідача та їхній дитині. Майнового спору між подружжям немає. Прізвище після розірвання шлюбу позивачка залишає " [PERSON] ". Також, позивач просить залишити проживати сина з батьком на повному його утриманні. Відповідач своїм правом на надання відзиву не скористався та відзиву на заявлений до нього позов не надав. Однак, заявлений позов визнає повністю та на примирення не згоден. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Позовна заява надійшла до Рокитнянського районного суду Київської області 29.03.2023. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, зазначена справа передана у провадження судді Чорненької О.І. На виконання вимог частини 6 статті 187 ЦПК України, надіслано запит до старостинського округу № 3 Рокитнянської селищної ради Київської області про зареєстроване місце проживання відповідача. У відповідь\~надана інформація,\~що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , тобто за адресою, зазначеною у позовній заяві. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 10.04.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та справа призначена до розгляду на 08 годину 30 хвилин 25.05.2023. Зазначена ухвала поштовим зв`язком направлена сторонам у справі. У судове засідання призначене на 14.06.2023 прибули сторони справи та представник позивача [PERSON] . Позивачка та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. На примирення не згідна, після розірвання шлюбу просить дитину залишити проживати з відповідачем та на повному його утриманні, оскільки має намір виїзду за кордом на постійне місце проживання. Бажає залишити шлюбне прізвище " [PERSON] ". Відповідач заявлений донього позов визнав повністю, на примирення не згоден. Не заперечує щодо залишення проживати з ним дитини та на повному його утриманні, оскільки позивач має намір виїзду за кордом на постійне місце проживання. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин З матеріалів справи судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований 17\~грудня 2011\~року відділом реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського районного управління юстиції Київській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 152, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі мають малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві. Спочатку сімейне життя між подружжям складалося добре, однак останні два роки сімейні стосунки погіршилися, що призвело до постійних сварок та до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Спільне життя з відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між подружжям, байдужості до життя та проблем кожного. Подружжя втратили почуття любові та поваги один до одного. Рішення про розірвання шлюбу позивачка прийняла остаточно і змінювати його не має намірів, оскільки примирятися з відповідачем вони пробували неодноразово, однак все безрезультатно. А тому, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, і є таким, що суперечить інтересам позивачки, відповідача та їхній дитині. Майнового спору між подружжям немає. Прізвище після розірвання шлюбу позивачка бажає залишити " [PERSON] ". Між сторонами досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, участі в їх утриманні, вихованні, забезпеченні умов їхнього життя та призначенні аліментів, що підтверджується нотаріально посвідченим договором про визначення місця проживання дитини, участі батьків у її утриманні, вихованні та здійсненні батьківських прав батьками від 01.06.2023, зареєстрований в реєстрі за № 6237. Відповідно до умов вказаного договору батько, [PERSON] , зобов`язується утримувати дитину, піклуватися про здоров`я, забезпечити достатній рівень життя, здоров`я та освіти незалежно від стосунків сторін, не перешкоджати спілкуванню дитини з матір`ю. Відповідно до умов вказаного договору мати, [PERSON] , зобов`язується брати участь у додаткових витратах на утримання дитини, у вихованні та духовному розвитку дитини незалежно від стосунків з батьком. За попередньою домовленістю з батьком, прибути на місце проживання дитини або інше, спеціально обумовлене батьками місце, забрати дитину для проведення спільного дозвілля та/або відпочинку та повернути її в визначений батьками час у місце проживанняабо інше, спеціально обумовлене батьками місце. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зазначає наступне. Згідно з частиною 1\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1\~статті 5 ЦПК України,\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до статтей 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання». Суд вважає зазначити, що шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Як встановлено в судовому засіданні вільна згода на спільне проживання між сторонами по справі відсутня. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування - значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства. Закріплені у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок. Однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання. Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Частиною 3 та 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач визнав заявлений до нього позов та на примирення не згоден. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до статті 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Сторони не виявили бажання примиритись. Відповідно до статті 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотні значення. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка після розірвання шлюбу виявила бажання залищити шлюбне прізвище " [PERSON] ". Відповідно до частини 2 статті 114 Сімейного Кодексу України, моментом припинення шлюбу у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 2 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, суд вважає, що сім`я сторін остаточно перестала існувати, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя та їхній дитині, тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст.161 СК України, за наявності спору щодо того з ким із батьків буде проживати малолітня дитина, даний спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд у справі № 339/143/20 (провадження № 61-6809св21) від 22 грудня 2021, та окрім цього визначив, що зазначення у резолютивній частині рішення суду з ким дитина залишиться проживати, не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини, оскільки суд лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання. Одночасно Верховний Суд наголошує на тому, відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з ним за наявності підстав вважати, що це відповідатиме найкращим інтересам дитини. Відповідно до ч. 4 ст.157 СК України батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Предметом даного договору є визначення місця проживання та дії з виховання, навчання, догляду за дитиною або поєднаних цих елементів, спрямованих на забезпечення нормального фізичного, духовного та морального розвитку дитини. Договір укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Отже, між сторонами визначено у добровільному порядку місце проживання їхньої дитини, [PERSON] , [INFO] , та їхню участь у вихованні дитини на підставі укладеного між ними нотаріально-посвідченого договору у відповідності до ч.4 ст.157 та ст.160 СК України. Проте, суд зазначає, що у випадку неналежного виконання батьком [PERSON] або матір`ю [PERSON] покладених на них обов`язків щодо утримання і виховання сина [PERSON] , та порушення умов укладеного між сторонами Договору про визначення місця проживання дитини та участь батьків у його вихованні, мати або батько дитини мають право звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. Щодо судових витрат Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. \~ \~ \~ \~ Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. \~ \~ \~ \~ При поданні позовної заяви позивачкою сплачено судовий збір у сумі 1073,60 гривні, що підтверджується квитанцією № 32528798800006576286 від 29.03.2023, копія якої міститься у матеріалах справи. Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,6 гривень. З урахуванням\~викладеного,

Outcome: approved