Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-22 00:00:00

До Магдалинівського\~районного суду\~надійшла позовна\~заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок. Позивач посилається на те, що у лютому 2021 року між нею та відповідачем [PERSON] було досягнуто згоди про придбання у неї та [PERSON] домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] . Ціна домоволодіння була обумовлена в розмірі 100 000 грн. Після чого між ними було досягнуто домовленості, що позивач віддає кошти за вказане нерухоме майно, а відповідач зі свого боку зобов`язалася, що після сплати суми посвідчити нотаріально договір купівлі-продажу. Після отримання грошей, відповідач надала позивачеві ключі від будинку, у зв`язку із чим вона безперешкодно користуюся ним. Договір купівлі-продажу належним чином не посвідчено, оскільки через воєнний стан в Україні не функціонував Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, а в подальшому відповідач переїхала для проживання в іншу місцевість. Позивач вважає, що між нею та відповідачем, яка є власником нерухомого майна та довіреною особою іншого співвласника [PERSON] досягнуто щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, нею сплачено всю вартість майна, що підтверджується розпискою, однак неможливо посвідчити договір нотаріально. У зв`язку із чим позивач звертається до суду та прохає визнати право власності на житловий будинок. Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву, в якій прохала розглянути справу без його участі, прохав задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву, в якій прохала розглянути справу без її участі, не заперечує проти позовних вимог. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] (а. с. 9-13). [PERSON] уповноважила [PERSON] з питань пов`язаних з продажем частки житлового будинку по [ADDRESS] , згідно довіреності від 25.04.2023 року (а. с. 17). Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). На а. с. 16 є розписка відповідача про отримання нею плати за житловий будинок який розташований по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Виходячи з матеріалів справи, обставини, які склалися, свідчать про наявність укладення договору купівлі-продажу між сторонами. Об`єктивно сторони договору купівлі-продажу порушили вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Але позивач і відповідач, як сторони правочину (розписки), домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося виконання договору. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що правочин, який укладено між сторонами у справі вважається таким, що вчинений правомірно, тому є законні підстави для визнання за позивачем права власності на житловий будинок.

Outcome: approved