Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовною заявою, в якій просить суд: 1) визнати недійсним у 1/2 частині свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серія та номер 11362, видане 21.11.2018 року приватним нотаріусом Черкаського міського управління юстиції Левицькою Е.А. [PERSON] , яким посвідчено його право на житловий будинок [ADDRESS] : житловий будинок цегляний, позначений у плані літерою А-2, загальною площею 207,7 кв.м., житловою площею 149,7 кв. м. та надвірні споруди: гараж під літерою Б, сарай під літерою В, вольєр під літерою Г, навіс лід літерою Д, сарай під літерою Е, теплиця під літерою Ж, сарай під літерою З, огорожа під №№1,3,5, водоколонка під №4, замощення 1; 2) скасувати запис № 29031996\~приватного нотаріуса\~Черкаського міськогонотаріального округу Левицької Е.А. про проведену державну реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] житловий будинок цегляний, позначений у плані літерою А-2, загальною площею 207,7 кв.м., житловою площею 149,7 кв.м. та надвірні споруди: гараж під літерою Б, сарай під літерою В, вольєр під літерою Г, навіс під літерою Д, сарай під літерою Е, теплиця під літерою Ж сарай під літерою З, огорожа під №№1.3,5, водоколонка під №4 замощення 1. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що у провадженні Господарського суду Черкаської перебуває справа №925/101/21 про неплатоспроможність фізичної особи [PERSON] (надалі іменований відповідач - 2 або боржник). Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 20 квітня 2021 р. - провадження у справі № 925/101/21, введено процедуру реструктуризації боргів боржника, призначено керуючим реструктуризації боргів боржника арбітражного керуючого [PERSON] . Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 25 травня 2021 р. у справі № 925/101/21 позивача [PERSON] \~визнано кредитором боржника на суму 5632172,00 грн. Постановою Господарського суду Черкаської області від 18 серпня 2021 р. у справі №925/101/21 [PERSON] визнано банкрутом та введено процедуру погашення боргів. Позивачем в ході ознайомлення з матеріалами справи про банкрутство та аналізу документів та інформації від арбітражного керуючого, було встановлено, що боржник (відповідач 2) перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 26.08.1995 року по день її смерті [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 26.08.1995 року, копією паспорта [PERSON] та свідоцтвом про смерть [PERSON] . Серія [NUMBER] . За дружиною боржника [PERSON] , серед іншого, було зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] , отриманого згідно договору довічного утримання від 02.12.2015 року. Зазначене майно набуте дружиною боржника під час шлюбу, що підтверджуються правовстановлюючими документами (копія договору довічного утримання від 02.12.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 9422). [INFO] дружина боржника померла, що підтверджується довідкою про причини смерті від 24.01.2018 року. 13 лютого 2018 року на підставі заяви сина померлої [PERSON] , [INFO] (надалі - відповідач 1) відкрито спадкову справу приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. Все належне [PERSON] майно на день її смерті вона заповіла сину [PERSON] на підставі заповіту, посвідченого 01.10.2015 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. 03 травня 2018 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Е.А. із заявою про видачу йому свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя. Також в матеріалах спадкової справи міститься заява [PERSON] від 16.07.2018 року, згідно з якою [PERSON] підтверджує, що на видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя він не претендує. Наслідком зазначеної заяви [PERSON] від 16.07.2018 року, яка не є підставою для відмови від права власності, стало те, що все майно [PERSON] отримав у власність (як спадкове майно [PERSON] ) [PERSON] за заповітом від 01.10.2015 року. На думку позивача, такі дії [PERSON] свідчать про намагання уникнути виконання зобов`язань перед позивачем як кредиторами шляхом переоформления власного майна на іншу особу. Приватним нотаріусом\~Черкаського міського\~нотаріального округу\~Левицькою Е.А.\~протиправно видано\~спадкоємцю [PERSON] \~свідоцтво про\~право на\~спадщину від\~21.11.2018\~року,\~яка складається\~з житлового\~будинку [ADDRESS] ,\~який належав\~померлій на\~підставі договору\~довічного утримання,\~посвідченого приватним\~нотаріусом Черкаського\~міського нотаріального\~округу Романій\~Н.В.\~02\~грудня 2015\~року за\~реєстровим №9422,\~зареєстрованого у\~Державному реєстрі\~речових прав\~на нерухоме\~майно 02\~грудня 2015\~року за\~реєстраційним номером\~77881971249.\~Житловий будинок\~цегляний,\~позначений у\~плані літерою\~«А-2»,\~загальною площею207,7 кв.м., житловою площею 149,7 кв.м. та надвірні споруди: гараж під літерою «Б», сарай під літерою «В», вольєр під літерою «Г», навіс під літерою «Д», сарай під літерою «Е», теплиця під літерою «Ж», сарай під літерою «З», огорожа під №№1,3,5, водоколонка під №4, замощення 1. Також, приватним нотаріусом прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно за [PERSON] та внесено запис до державною реєстру за №29031996, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.10.2021 року. Позивач вважає,\~що прийняттям\~(оформленням)\~оскаржуваного свідоцтва\~про право\~на спадщину\~ [PERSON] \~безпідставно позбавили\~власності на 1/2 частки у вищевказаному спільному майні подружжя та включили цю частку до складу спадкового майна, внаслідок чого майно боржника перейшло у власність відповідача [PERSON] . Цим самим, порушено права позивача, оскільки таким чином боржника позбавлено права на цінне майно, яке можна було б реалізувати в процедурі банкрутства і за рахунок отриманих коштів погасити борг перед позивачем. Оскаржуване свідоцтво\~видано на\~весь будинок\~ [ADDRESS] ), хоча померлій дружині відповідача 2 [PERSON] належало право власності лише на його 1/2 частину, оскільки будинок набутий під час шлюбу, тому решта 1/2 частина на праві спільної сумісної власності подружжя належало [PERSON] . Житловий будинок по [ADDRESS] належав померлій [PERSON] на підставі договору довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. 02 грудня 2015 року за реєстровим №9422; зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02 грудня 2015 року за реєстраційним номером 77881971249. Отже, зазначене майно набуто [PERSON] на підставі договору довічного утримання в 2015 році, тобто під час шлюбних відносин з [PERSON] . Відповідно до норм законодавства майно набуте на підставі договору довічного утримання є спільною сумісною власністю і при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Боржник [PERSON] та [PERSON] шлюбного договору чи договору про поділ майна не укладали. Боржник та [PERSON] за її життя, зазначене нерухоме майно не ділили, шлюбного договору чи домовленості щодо цього майна не було, що підтверджується відповіддю [PERSON] на адвокатський запит. Отже, зазначене нерухоме майно набуте під час шлюбу і на це майно розповсюджується презумпція згідно зі ст. 60 СК України: майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором довічного утримання, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Видаючи оскаржуване свідоцтво нотаріусом було безпідставно враховано, що [PERSON] начебто відмовився від права власності на свою частку у спільному майні подружжя. Позивач, посилаючись на норми законодавства та судової практики, зазначає, що заява [PERSON] про відмову від отримання свідоцтва на частку у спільному майні не спростовує факт набуття майна у шлюбі та не припиняє його права спільної сумісної власності, не породжує ніяких правових наслідків для позбавлення Боржника його права на частину майна, належного йому на праві спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, боржнику [PERSON] не було роз`яснено належним чином юридичні наслідки такої заяви, зокрема позбавлення його права власності у спільному майні подружжя. На думку позивача, [PERSON] подав заяву\~про відмову\~від отримання\~свідоцтва на\~частку у\~спільному майні\~подружжя з метою уникнення виконання зобов`язань перед позивачем, можливо за домовленістю з іншими відповідачами, а приватний нотаріус Черкаського МУЮ Левицька Е.А. всупереч методичним рекомендаціям для нотаріусів безпідставно прийняла таку заяву, всупереч вимогам ст. 347 ЦК України безпідставно вважаючи цю заяву відмовою від права власності на частку у спільному майні подружжя і як наслідок, ця частка спочатку протиправно включена до складу спадщини, а потім на неї протиправно видано оскаржуване свідоцтво про право на спадщину спадкоємцю за заповітом [PERSON] . Позивач вважає, що саме вимога про скасування записів про проведену державну реєстрацію права власності відповідача [PERSON] на 1/2 спірного нерухомого майна, яке він безпідставно успадкував, є похідною вимогою та саме тим належним способом захисту, який захистить порушене право позивача. Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 25 травня 2021 р. позивача [PERSON] визнано кредитором боржника на суму 5632172,00 грн. Дана сума є боргом [PERSON] перед позивачем за розпискою. 06 березня 2008 р. позивач, уклала з [PERSON] договір позики, а саме позичила Боржнику, грошові кошти в сумі 100000,00 (сто тисяч) доларів США строком на 10 (десять) років. Вказані кошти Боржник брав під 10 (десять) відсотків річних, для розвитку сімейного бізнесу, зокрема для реконструкції нежитлових-комерційних приміщень, розташованих за адресою [ADDRESS] . Вказану суму коштів Боржник отримав саме в доларах США, про що власноручно написав розписку. Після ознайомлення з матеріалами справи про банкрутство, позивачу стало зрозуміло, що фактично боржник разом з спадкоємцем [PERSON] та приватним нотаріусом [PERSON] здійснили протиправне відчуження частки боржника у спільному майні подружжя шляхом її включення до спадщини. В результаті цих дій відповідачів божник позбувся всього майна і як наслідок не може виконати свої зобов`язання із сплати боргу в розмірі 200000,00 дол. США перед позивачем. На думку позивача, майно, на яке безпідставно видано свідоцтво про право на спадщину, протиправно вибуло з власності Боржника і в разі задоволення позову, спірне майно має бути включено до ліквідаційної маси та реалізовано у процедурі погашення боргів. Відповідно, будуть погашені кредиторські вимоги позивача у процедурі банкрутства фізичної особи [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав вимоги позовної заяви з підстав, зазначених у ній, просив їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача 1 [PERSON] [PERSON] зазначила, що відповідач [PERSON] повністю заперечує проти вимог позовної заяви з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, а саме, що видача свідоцтва про право на спадщину на ім`я [PERSON] не призвело безпосередньо до порушення прав позивача, а визнання його недійсним не приведе до виникнення у позивача прав на спірне майно, тому остання не наділена повноваженнями щодо оспорення дійсності свідоцтва, видача якого безпосередньо не впливає на обсяг її прав та обов`язків. На майно, передане набувачу за договором довічного утримання (догляду) не може бути звернене стягнення протягом життя відчужувача. Відповідач [PERSON] не отримав та не міг отримати спірне майно у порядку спадкування за законом, оскільки спадкування після померлої [PERSON] відбулось за заповітом. [PERSON] не може автоматично набути право власності на спірне майно навіть у разі скасування оспорюваного свідоцтва про право на спадщину. Вважає, що дії [PERSON] , а саме відмова від видачі свідоцтва про право на частку у спільному майні подружжя, відмова від позовних вимог про визнання цього майна спільною сумісною власністю подружжя у судовому порядку, те, що [PERSON] упродовж 5 років не заявляв про порушення його прав, свідчить про те, що останній підтверджує і визнає, що успадковане [PERSON] майно було особистою власністю його померлої матері [PERSON] . Відповідач вважає розписку від 06.03.2008 року між [PERSON] та [PERSON] іпотечним договором, оскільки у ній зазначено, що у випадку неможливості повернення коштів у повному обсязі або у будь якій частині [PERSON] зобов`язується передати у приватну власність [PERSON] належну йому нерухомість за адресою [ADDRESS] , а тому він мав би бути посвідченим нотаріально та згода на укладання вказаного правочину мала бути надана [PERSON] та посвідчена нотаріально. Саме тому, вважає договір позики і іпотеки нерухомого майна нікчемним та таким, що не породжує правових наслідків. Також представником відповідача 1 [PERSON] [PERSON] подано до суду заяву про застосування строку позовної давності, яку мотивовано, тим, що оскаржуване позивачем свідоцтво про право на спадщину датоване 21.11.2018 р. та цього ж дня у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис про реєстрацію права власності на підставі оспореного свідоцтва за [PERSON] . Оскільки Державний реєстр речових прав на нерухоме майно є публічно доступним, тому на думку відповідача, позивач з 21.11.2018 року могла дізнатись про порушення своїх прав якщо б цікавилась майновим станом свого боржника [PERSON] , звертаючись до нього з вимогами про повернення боргу або до суду задля захисту свого права. Однак, позивач пропустила строк позовної давності, і звернулась до суду 26.12.2022 року. У зв`язку із вищевикладеним, просила суд повністю відмовити у позовних вимогах з підстав пропуску позивачем позовної давності. У дане судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] - арбітражний керуючий Ярмолінський Ю.В. та його представник [PERSON] не з`явились, однак у матеріалах справи наявні пояснення по суті справи, які подано до суду 14.02.2023 року, в яких він погоджується з доводами позивача щодо наявності підстав для задоволення позовної заяви та просить їх задовольнити у повному обсязі. У минулих судових засіданнях висловлював аналогічну думку. 30.05.2023 року арбітражним керуючим Ярмолінським Ю.В. подано до суду заяву про проведення даного судового засідання без його участі та участі його представника. Вважає, що при зверненні до суду строк позовної давності не пропущено, а тому відсутні підстави для відмови у задоволенні позову у зв`язку із пропущенням строку позовної давності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву про слухання справи за його відсутності. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідач 3 - приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Левицька Е.А. у судове засідання не з`явилась, надіславши заяву про слухання справи за її відсутності, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до наданої позивачем копії розписки від 06 березня 2008 р. позивач, уклала з [PERSON] договір позики, а саме позичила Боржнику, грошові кошти в сумі 100000,00 (сто тисяч) доларів США строком на 10 (десять) років. Вказані кошти Боржник брав під 10 (десять) відсотків річних, для розвитку сімейного бізнесу, зокрема для реконструкції нежитлових-комерційних приміщень розташованих за адресою [ADDRESS] . Вказану суму коштів Боржник отримав в доларах США. У розписці також зазначено, що у випадку неможливості повернення коштів у повному обсязі або у будь якій частині [PERSON] зобов`язується передати у приватну власність [PERSON] належну йому нерухомість за адресою [ADDRESS] . Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 20.04.2021 року у справі № 925/101/21 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи [PERSON] . Призначено керуючим реструктуризацією фізичної особи [PERSON] арбітражного керуючого Ярмолінського Ю.В. Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 25.05.2021 року у справі № 925/101/21 визнано вимоги кредитора [PERSON] до [PERSON] в сумі 5632172,00 грн., які підлягають до задоволення та включенню до реєстру вимог кредиторів у другу чергу. Постановою Господарського суду Черкаської області від 18.08.2021 року у справі № 925/101/21 припинено процедуру реструктуризації боргів фізичної особи [PERSON] , припинено повноваження керуючого реструктуризацією боргів боржника арбітражного керуючого Ярмолінського Ю.В. Визнано банкрутом фізичну особу [PERSON] , призначено керуючим реалізацією майна банкрута арбітражного керуючого Ярмолінського Ю.В. Постановою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 07.09. 2022 року постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2022 року та ухвалу Господарського суду Черкаської області від 16.02.2022 року (якою закрито провадження у у справі № 925/101/21 (9251478/21 ) за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Елеонори Антонівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] [PERSON] про визнання недійсним у 1/2 частині свідоцтва про право на спадщину за заповітом та скасування запису про державну реєстрацію, визнання права власності в межах справи № 925/101/21 про неплатоспроможність фізичної особи [PERSON] у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду у порядку господарського судочинства) залишено без змін. 21.11.2018 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] [INFO] , який є спадкоємцем зазначеного у заповіті від 01.10.2015 року майна [PERSON] 1965 року народження, яка померла [INFO] , яке зареєстровано у реєстрі за № 11362. Спадщина, на яку видане свідоцтво складається з житлового будинку [ADDRESS] , який належав померлій на підставі договору довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. 02.12.2015 року за реєстровим № 9422. Відповідно до витягу № 54172515 від 21.11.2018 року, свідоцтво про право на спадщину від 21.11.2018 року, видане на ім`я [PERSON] зареєстроване у Спадковому реєстрі за № 11362, спадкова справа № 6/2018 від 13.02.2018 року. [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] уклали шлюб 26.08.1995 року, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] від 26.08.1995 року. Прізвище після укладення шлюбу, чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження від 14.02.2018 року серії [NUMBER] , виданого повторно, батьком [PERSON] [INFO] є [PERSON] . 02.12.2015 року між [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] укладено договір довічного утримання, відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] належний йому на праві приватної власності житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] . Будинок загальною площею 207,7 кв.м., житловою площею 149,7 кв.м. та надвірні споруди: гараж під літерою Б, сарай під літерою В, вольєр під літерою Г, навіс під літерою Д, сарай під літерою Е, теплиця під літерою Ж сарай під літерою З, огорожа під №№1.3,5, водоколонка під №4 замощення 1. Земельні ділянки, а саме площею 0,1496 га з кадастровим номером 7124985200:02:002:0007, площею 0,1496 га з кадастровим номером 7124985200:02:002: 0005, на яких знаходиться житловий будинок відчужуються одночасно. [PERSON] зобов`язалась довічно повністю утримувати [PERSON] , забезпечуючи його харчуванням, одягом, ліками, доглядом необхідною допомогою і зберегти в його безоплатному довічному користуванні вказаний будинок. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Романій Н.В. та зареєстровано у реєстрі за № 9423. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 48925947 02.12.2015 року приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Романій Н.В. зареєстровано обтяження № 12332062, а саме заборона відчуження майна, яке є предметом договору довічного утримання від 02.12.2015 року. 24.01.2018 року [PERSON] [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 31.01.2018 року серії [NUMBER] . 13.02.2018 року [PERSON] подав заяву до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Е.А. про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до заповіту від 01.10.2015 року, який посвідчено приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Романій Н.В. та зареєстровано у реєстрі за № 7503, [PERSON] заповіла усе своє майно на випадок своєї смерті [PERSON] [INFO] . 13.02.2018 року [PERSON] подав заяву № 20 до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Е.А. про відмову від прийняття обов`язкової частки у спадщині, яка залишилась на день смерті дочки [PERSON] . 03.05.2018 року [PERSON] подав заяву № 85 до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Е.А. про відкликання заяви про відмову від видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя від 13.02.2018 року, зареєстровану за № 21 та просив видати свідоцтво про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя після смерті дружини [PERSON] , яка померла [INFO] . 16.07.2018 року [PERSON] подав заяву до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Е.А. про відкликання заяви про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя від 03.05.2018 року, зареєстровану за № 85 та підтвердив, що на видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя не претендує. У заяві також зазначено, що зміст ст.ст. 1223, 1231, 1232, 1258-1267, 1268, 1270-1272, 1274-1275, 1281, 1282, 1296, 1297, 1269, 1273 Цивільного кодексу України йому роз`яснено. У відповідь на запит адвоката Фонрабе Є.В. від 19.10.2021 року, [PERSON] 26.10.2021 року повідомлено, що він та його дружина [PERSON] за її життя, будь-яке спільне рухоме та нерухоме майно подружжя не ділили, шлюбного договору не укладали, домовленості щодо розподілу майна під час шлюбу між ними не було. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 282067527 від 29.10.2021 року за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1496 га з кадастровим номером 7124985200:02:002:0007 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (№ запису 29033494), на земельну площею 0,1496 га з кадастровим номером 7124985200:02:002:0005 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (№ запису 29032529) та на житловий будинок [ADDRESS] (№ запису 29031996) на підставі свідоцтва, виданого 21.11.2018 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. про право на спадщину за заповітом № 11362. Представником відповідача 1 [PERSON] [PERSON] до відзиву на позовну заяву додано: - копію рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 21.08.2006 року про визнання за [PERSON] право власності на самочинно збудовані: житловий будинок під літерою А-2, гараж під літерою Б в садибі [ADDRESS] ; -копію договору купівлі-продажу від 14.11.2000 року, відповідно до якого [PERSON] , який діє від свого імені, але за згодою матері [PERSON] придбано частину вбудовано-прибудованих до дев`ятиповерхового цегляного будинку нежитлових приміщень за адресою [ADDRESS] ; -копію ухвали Черкаського районного суду Черкаської області від 01.08.2018 року про закриття провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. про визнання права спільної сумісної власності, поділу майна та визнання договорів дарування та довічного утримання недійсними за заявою [PERSON] про відмову від позовних вимог; -копії свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 21.11.2018 року, виданих приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. № 11383 та № 11390 на ім`я [PERSON] , а саме на нежитлові приміщення № 409 та № 411 за адресою [ADDRESS] . Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Згідно положень ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 3 ст.368 ЦК України також визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою\~спільною сумісною\~власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст.70 СК України, передбачається, що розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, в силу положень зазначених норм законодавства, майно набуте на підставі договору довічного утримання є спільною сумісною власністю і при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З матеріалів справи не вбачається, що [PERSON] та [PERSON] укладали шлюбний договір чи договір про поділ майна подружжя. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною п`ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.\~Відмова від\~прийняття спадщини\~є безумовною\~і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. В пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав,\~установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Отже, іншими підставами визнання недійсності свідоцтва про право на спадщину можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з виданою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, тощо. Подібні висновки щодо застосування статті 1301 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 2-1316/2227/11, від 23 вересня 2020 року в справі № 742/740/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 752/8119/17-ц. Порушення у зв`язку з виданим свідоцтвом про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, які в установленому законом порядку прийняли спадщину, є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними. Ст.71 Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993 № 3425- XII (у редакції, чинній на момент видачі свідоцтва про право на спадщину) у разі смерті одного з подружися свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. У відповідності\~до положень\~глави 11\~Порядку вчинення\~нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 № 296/5, нотаріусами у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. У відповідності до п. 4 розділу 4 Видача свідоцтва про право власності па частку у спільному майні подружжя Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, які схвалено рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України 29.01.2009, на відміну від порядку, встановленого для подачі заяви про прийняття спадщини, той з подружжя, який є живим, не має права подати зайву про видачу на його ім`я свідоцтва про право власності, а потім відмовитись від його одержання. 16.07.2018 року [PERSON] подав заяву до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Е.А. про відкликання заяви про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя від 03.05.2018 року, зареєстровану за № 85 та підтвердив, що на видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя не претендує. У заяві також зазначено, що зміст ст. ст. 1223, 1231, 1232, 1258-1267, 1268, 1270-1272, 1274-1275, 1281, 1282, 1296, 1297, 1269, 1273 Цивільного кодексу України йому роз`яснено. З заяви [PERSON] від 16.07.2018 року вбачається, що він відмовився від видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя, яка йому належала у зв`язку із тим, що за час шлюбу його дружиною [PERSON] укладено договір довічного утримання від 02.12.2015 року, відповідно до якого у її власність перейшов житловий будинок з надвірними спорудами за адресою [ADDRESS] , та який відповідно до норм СК України та ЦК України є спільним сумісним майном подружжя, однак нотаріусом безпідставно враховано, що [PERSON] відмовився від права власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя в цілому та віднесено вказану 1/2 частку до спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] . Відповідно до\~ст.\~347\~ЦК України,\~особа може\~відмовитися від\~права власності\~на майно,\~заявивши про\~це або\~вчинивши інші\~дії,\~які свідчать\~про її\~відмову від\~права власності. У\~разі відмови\~від права\~власності на\~майно,\~права на\~яке не\~підлягають державній\~реєстрації,\~право власності\~на нього\~припиняється з\~моменту вчинення\~дії,\~яка свідчить\~про таку\~відмову. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Враховуючи те, що відповідно до ухвали Господарського суду Черкаської області від 25 травня 2021 р. у справі № 925/101/21 позивача [PERSON] \~визнано кредитором боржника на суму 5632172,00 грн., у результаті видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.11.2018 року на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] , а саме на цілий будинок по [ADDRESS] , вказане майно протиправно вибуло з права власності [PERSON] , а позивача позбавлено можливості задовольнити кредиторські вимоги за рахунок цього майна. Суд, розцінює вказані дії [PERSON] як спосіб уникнення виконання зобов`язань перед позивачем. Щодо доводів представника відповідача 1 [PERSON] про те, що розписка [PERSON] від 06.03.2008 року є іпотечним договором, тому мала бути посвідчена нотаріально, а також відсутня згода дружини на укладення договору, а тому цей договір є нікчемним, суд не приймає до уваги, оскільки укладення договору позики не потребує згоди подружжя, якщо він укладений в інтересах сім`ї (ч. 4 ст.65 СК України), про що зазначено у розписці від 06.03.2008 року. Суд розцінює дану розписку як договір позики, а посилання у ній на забезпечення зобов`язань не тягне за собою будь-яких правових наслідків, тому не може вважатись договором іпотеки, який потребував би нотаріального посвідчення. Щодо заяви представника відповідача 1 Захарченко Н.М. про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Однак, визначені ст. 257 ЦК України строки загальної позовної давності були продовжені у зв`язку із запровадженням карантину та військового стану на строк дії таких обставин. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. До того ж, на думку суду позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки про існування оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину від 21.11.2018 року позивачу стало відомо під час ознайомлення з матеріалами справи № 925/101/21 про неплатоспроможність фізичної особи [PERSON] , яка перебувала у провадженні Господарського суду Черкаської області та провадження в якій відкрито 20.04.2021 року, а тому відсутні підстави для відмови у задоволенні позову у зв`язку із пропущенням строку позовної давності. Згідно ст. 2 ЗУ Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення\~речових прав\~на нерухоме\~майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому п. п. а п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому п.п. а п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). У постанові Верховного Суду від 15.08.2019 у справі № 905/2122/18 наведено такі правові висновки: «При цьому, суд враховує, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав вичерпує свою дію із внесенням відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зважаючи на це, належним способом захисту прав або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (користування) (частина друга статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень). Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц, від 22.08.2018 у справі №925/1265/16, від 04.08.2018 у справі №915/127/18. Під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 р. у справі № 755/10947/17)". Отже, скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності відповідача [PERSON] на 1/2 частину спірного нерухомого майна, на думку суду, є належним способом захисту, який захистить порушене права позивача. Таким чином, аналізуючи надані докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Оскільки позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору за дві позовні вимоги, так як є інвалідом другої групи, відповідно до посвідчення № [NUMBER] від 09.10.2018 року, тому судовий збір у розмірі 1984,80 грн. слід стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь держави, по 992,40 грн. з кожного.

Outcome: approved