Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-08 00:00:00

17 травня 2023 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на статті 104-105, 110, 112 СК України, просить розірвати шлюб між нею, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 15 серпня 2020 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 48. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач з відповідачем [PERSON] знаходиться у шлюбі, який був зареєстрований 15 серпня 2020 року в Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 48. Від шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач. Причиною звернення позивача до суду з даною позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем стало те, що в силу психологічної несумісності їх характерів у сторін так і не склалися нормальні сімейні стосунки. На час реєстрації шлюбу позивач була впевнена в тому, що вони зуміють збудувати дружню та міцну родину, але, як виявилося з часом, у них з чоловіком зовсім різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. За час шлюбу сторони так і не знайшли спільної мови та взаємного порозуміння. Між позивачем та відповідачем досить часто виникали сварки, в результаті чого між ними зникло почуття любові та поваги один до одного. Все це призвело до того, що з квітня 2023 року сторони стали проживати окремо, перестали вести спільне господарство, спільний бюджет у них відсутній. Фактично сім`я позивача та відповідача вже розпалася, тому в подальшому, формальному збереженні шлюбу позивач не бачить сенсу. Спільний син сторін після розірвання шлюбу залишається проживати разом з позивачем, жодних перешкод у спілкуванні відповідача з сином вона чинити не буде. Позивач одночасно звернулася до суду із заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина. Спірних питань по розподілу сумісно нажитого майна у сторін немає. Ухвалою судді від 19 травня 2023 року після виконання вимог, передбачених частиною 6 статті 187 ЦПК України, було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 09 червня 2023 року. Позивач у призначене судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. До суду позивач подала заяву, в якій просила судовий розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. До суду подав заяву, в якій просив провести судовий розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до\~частини 2\~статті 247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 15 серпня 2020 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 15 серпня 2020 року зареєстрували шлюб у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що 15 серпня 2020 року складено відповідний актовий запис за № 48. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Під час шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, мати позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 03 грудня 2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), копія якого долучена до матеріалів справи. Відповідно до Витягу № 278 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 15 травня 2023 року Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду з даною позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем стало те, що в силу психологічної несумісності їх характерів у сторін так і не склалися нормальні сімейні стосунки. З часом виявилося, що у них з чоловіком зовсім різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. За час шлюбу сторони так і не знайшли спільної мови та взаємного порозуміння. Між позивачем та відповідачем досить часто виникали сварки, в результаті чого між ними зникло почуття любові та поваги один до одного. Все це призвело до того, що з квітня 2023 року сторони стали проживати окремо, перестали вести спільне господарство, спільний бюджет у них відсутній. Фактично сім`я позивача та відповідача вже розпалася, тому в подальшому, формальному збереженні шлюбу позивач не бачить сенсу. Спільний син сторін після розірвання шлюбу залишається проживати разом з позивачем, жодних перешкод у спілкуванні відповідача з сином вона чинити не буде. Позивач одночасно звернулася до суду із заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина. Спірних питань по розподілу сумісно нажитого майна у сторін немає. Відповідно до\~положень статті\~51\~Конституції України,\~частини 1\~статті 24\~СК України\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997 року) вбачається, що кожен із подружжя має рівні цивільні права та обов`язки у відносинах між собою і зі своїми дітьми, а також щодо одруження, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно з частиною 2 статті 18, пункту 3 статті 51, частиною 3 статті 56, частиною 1 статті 110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною 2 статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви, син сторін [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишається проживати разом з позивачем. Спірних питань щодо розподілу майна, набутого під час шлюбу, між сторонами немає. У відповідності до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В поданій заяві позивач зазначила, що після розірвання шлюбу вона бажає залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 536,80 гривень, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved