Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

У квітні 2023 року позивач через свого представника звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що їй та відповідачу на праві власності належить садибний житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, відповідач чинить їй перешкоди у користуванні спільним майном, позбавив доступу до входу у належний їй на праві власності будинок та можливості користуватися вказаним приміщення. Відповідач без її згоди самовільно змінив замки до вхідних дверей спільного будинку, дублікат ключів від запірних замків вхідних дверей відмовляється видавати, забороняє їй входити до вказаного приміщення та користуватися ним, самостійно в ньому проживає, самовільно зайняв будинок, який є спільним майном. Зазначеними діями відповідач порушує її право власності, а тому вона зверталась з відповідними заявами до працівників поліції за наслідками яких постановою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 23.02.2023 року було встановлено вину відповідача 21.10.2023 року у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та адміністративну справу відносно [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням строку накладення на нього адміністративного стягнення. Враховуючи наведені вище обставини, посилаючись но норми матеріального права в сфері майнових та житлових прав, просила зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] в користуванні садибним житловим будинком в [ADDRESS] та заборони відповідачу чинити будь-які дії, направлені на перешкоджання у відкриванні вхідних дверей, доступі до приміщення будинку та користуванні будинком; зобов`язати [PERSON] передати [PERSON] ключі від запірних замків вхідних дверей вказаного будинку; вселити [PERSON] в садибний житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; вирішити питання про розподіл судових витрат. На вказану позовну заяву надійшов відзив в якому відповідач позовні вимоги не визнав з огляду на те, що спірний будинок належить до садових будинків, а не житловим, у зв`язку з чим питання про вселення в такий будинок не може вирішуватись так як він не призначений для проживання, при цьому позивач забезпечена житлом. Крім того, оскільки частка відповідачки не виділена в натурі, а будинок складається з однієї житлової кімнати, де вже проживає відповідач із його теперішньою дружиною та дітьми, вселення позивачки у вказаний будинок призведе до порушення прав інших його мешканців, а також їх спільне проживання є неможливим. Вважає, що доступ позивачки до будинку, в якому її частка не виділена в натурі, також може призвести до порушення прав малолітніх дітей, які там проживають, а також ставить під загрозу його цінне майно, що зберігається за вказаною адресою. Просив врахувати, що постановою суду, на яку посилається позивач у тексті позовної заяви, його вина у вчиненні правопорушення не встановлена. З огляду на наведені обставини просив відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивачки на його користь понесені ним судові витрати. В судове засідання позивач не з`явилась, в її інтересах діяла представник, яка позов підтримала та просила задовольнити з підстав зазначених у тексті позовної заяви. Посилалась на те, що право позивачки на здійснення правомочностей власника щодо належної їй частки у спірному будинку порушенні, а тому підлягають захисту в обраний нею спосіб відповідно до заявлених позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що він дійсно змінив замки до вхідних дверей з метою забезпечення захисту своєї родини, оскільки він проживає разом з теперішньою дружиною та їх спільними дітьми у спірному будинку та самостійно несе витрати по його утриманню. Вважає спільне проживання з позивачкою у вказаному будинку неможливим та таким, що суперечить інтересам його родини. Зазначав, що він не дійшов згоди з позивачкою щодо виплати грошової компенсації за належну їй частку у спірному майні. Просив врахувати, що перешкод позивачці він не створює, проте остання не має вільного доступу до будинку. Представник відповідача в судовому засіданні вважала, що даний позов є протиправним, не обґрунтованим і задоволенню не підлягає з наведених у тексті відзиву підстав. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено,\~що \~рішенням Першотранвевого\~ районного\~суду \~ м.Чернівці\~ від\~ 15 червня 2021 року, визнано за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки площею 0,0577 га., кадастровий номер 7310136600:34:002:0044, цільове призначення\~для ведення садівництва, яка розташована за адресою [ADDRESS] , право власності на 1/2 ідеальну частку садового (дачного) будинку літ. "А" площею 141, 20 кв.м. з гаражем літ. "Б" площею 33, 60 кв.м., альтанкою літ. "В", огорожею № 1-2, що розташований за вказаною адресою, право спільноїсумісної власності\~ позивача та відповідача на вказане майно припинено. В цій частині вказане рішення залишене без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 12.11.2021 року (а/с 10-21). На підставі вказаного рішення за позивачем зареєстровано право власності 1/2 частину зазначеного нерухомого майна, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а/с 22,23). Конституцією України\~передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України\~установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За змістом частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою\~статті 316 ЦК України\~визначено, що право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно \~ч. 1 ст. 317 ЦК України\~власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~статті 328 ЦК України\~право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України \~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 383 ЦК України в сукупності з положеннями ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. З системного аналізу вище вказаних норм законодавства вбачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. За наслідками розгляду справи встановлено, що за зверненням позивачки відносно відповідача був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП по факту заміни замків у вхідних дверях та перешкод у користуванні спільним майном за вказаною адресою. Постановою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 23.02.2023 року провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП по факту вказаних обставин закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а/с 24,25). При цьому, відповідач в судовому засіданні не заперечував той факт, що він дійсно змінив замки у спільному будинку та заперечує щодо доступу позивачки у спільний будинок з огляду на обставини зазначені у тексті відзиву та його усних поясненнях в судовому засіданні. Отже, за наслідками розгляду справи встановлено, що відповідач чинить позивачу перешкоди у доступі до спільного майна. З огляду на встановлені вище обставини та наведені норми права щодо захисту права власності, суд приходить до висновку, що оскільки частка в спірному садибному будинку належить позивачці на праві власності і вона, як співвласник майна, має право користуватися та розпоряджатися спірним майном, проте відповідач чинить перешкоди у користуванні таким майном, позов в частині про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення позивача у спірне майно та надання комплекту ключів від вхідних дверей підлягає задоволенню. Доводи представника відповідача про те, що частка позивача не виділена в натурі, а також відповідача про те, що у спірному будинку також проживають його дружина та малолітні діти, що на їх думку є перешкодою для вселення позивача, не можуть бути підставою для відмови в позові в цій частині, оскільки позивач підлягає вселенню не у конкретне приміщення, а у спірний будинок в цілому, власником частки якого вона є. У разі незгоди відповідача з порядком користування спірним будинком, він не позбавлений\~у передбаченому законом порядку права на надання йому у володіння і користування\~тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, а також щодо встановлення порядку користування спільним майном. Надаючи оцінку посилання представника відповідача про те, що спірний будинок належить до садових, а не житлових будинок, а тому вимоги про вселення в такий будинок не можуть бути задоволеними слід зазначити, що ст. 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Крім того, згідно\~ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Щодо практики Європейського суду з прав людини поняття житло у\~п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~ охоплює не лише житло фізичних осіб. Воно може поширюватися на офісні приміщення, які належать фізичним особам, а також офіси юридичних осіб, їх філій та інші приміщення. Слід звернути увагу на те, що поняття житло в сенсі\~ст. 8 Конвенці\~означає швидше домівка і тлумачиться доволі широко, зокрема ним охоплюються: місце, облаштоване особою як її дім, навіть якщо його заснування не відповідало чинному законодавству (наприклад, традиційне циганське шатро, див рішення у справі Баклі проти Сполученого Королівства(Case of Backley v. the United Kingdom) від 25 вересня 1996 рроку; місце, куди особа має намір повернутися чи де було її постійне помешкання (рішення у справі Гіллоу проти Сполученого Королівства (Case of Gillow v. the United Kingdom) від 24 листопада 1986 року; житло, яке має статус службового (справа Новоселецький проти України; (Case of Novoseleskiy vUkraine) від 22 лютого 2005 року. Вирішуючи вимоги позивача в частині заборони відповідачу чинити будь-які дії, направлені на перешкоджання у відкриванні вхідних дверей, доступі до приміщення будинку та користуванні будинком суд приймає до уваги правовий висновок Верховного суду викладений у постанові від 8 квітня 2020 року у справі №215/6231/14-ц. Так, частиною другою\~статті 386 ЦК України\~закріплений окремий превентивний (попереджувальний) спосіб захисту права власності, який на відміну від інших способів передбачає захист права власності у випадку, коли порушення права ще не відбулося, але є підстави вважати, що воно має статися. Зміст такого захисту полягає в тому, що у передбачених законом випадках з метою попередження порушення права власності застосовуються примусові заходи без покладення на нього юридичної відповідальності. Отже, виходячи зі змісту частини другої\~статті 386 ЦК України, позов про превентивний захист права власності може бути пред`явлений власником, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою. Відповідно до частини першої статті\~4, частини першої статті\~13 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. З урахуванням наведеного позов слід задовольнити та відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягнення понесенні останньою судові витрати у вигляді сплати судового збору. Доказів наявності підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір» матеріали справи не містять. На підставі вище викладеного ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, \~ ст.ст.\~41,\~47\~Конституції \~України,\~ ст.ст.\~316,\~317,\~319,\~323,\~328,\~379,\~383,\~386,\~391\~ЦК України,\~ ст.\~150\~ ЖК\~України,\~ \~ ст.ст. 2, 4, 5, 7, 12, 76-89, 110, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, -

Outcome: approved