Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

До суду з позовною заявою звернулась [PERSON] , яка є опікуном малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її малолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У судове засідання позивач та її представник повідомлені своєчасно та належним чином, до суду надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач, повідомлений своєчасно та належним чином, до судового засідання не з`явилася, відзив на позовну заяву не надходив. Від третьої особи - Нікопольської міської ради надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, а також документи, що підтверджують відсутність відповідача [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання у місті Нікополь. Районна адміністрація по Комунарському району повідомлена як третя особа своєчасно та належним чином, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Крім того до справи було долучено акт обстеження умов проживання позивача та малолітніх дітей, а також висновок щодо розв`язання спору. З огляду на думку всіх учасників справи, судом прийнято рішення згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювати фіксацію процесу звукозаписувальними технічними засобами. Установлені судом фактичні обставини у справі Відповідач по справі є матір`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Біологічним батьком дітей є син позивача - [PERSON] , проте відомості про батька малолітніх [PERSON] та [PERSON] були внесенні в порядку ст.135 СК України. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2022 року у справі № 333/4981/21 малолітніх [PERSON] та [PERSON] відібрано у матері без позбавлення її материнських станом на один рік. Позивач особисто звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до про відібрання малолітніх дітей у відповідача без позбавлення батьківських прав, встановлення над ними опіки та стягнення аліментів на їх утримання. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що відповідач з листопада 2020 року проживає окремо від дітей в м. Нікополь, Дніпропетровської області та фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків життями доньок не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з ними, матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають з позивачем за адресом: [ADDRESS] та знаходяться на утриманні останньої. Зазначена квартира належить позивачу та [PERSON] ( біологічний батько дітей). Дітям забезпечуються гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між позивачем та онуками склалися усталені доброзичливі стосунки. Позивач створює всі необхідні умови для проживання дітей, одягає їх та виховує. Відповідача не цікавить фізичний та духовний розвиток дітей, їх стан здоров`я. Наявність номінальної матері, яка існує лише в офіційних документах, створює для позивача деякі складнощі під час оформлення документів для лікування дітей, отримання дозволу на щеплення, влаштування дітей на навчання до школи. Ситуація ускладняються тим, що місце перебування відповідача частіше за все не відоме, а зв`язок відсутній. Після винесення судом рішення про відібрання дітей у відповідача без позбавлення батьківських прав на 1 рік відповідними рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради від 03.05.2022 малолітнім [PERSON] та [PERSON] було надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Крім того, ще 03.08.2021 року службою у справах дітей Запорізької міської ради було винесено накази про влаштування дітей у родину позивача (копії документів додаються до позовної заяви). Починаючи з 02.02.2022 року і до часу звернення з цим позовом ставлення матері до малолітніх [PERSON] та [PERSON] не змінилось. Відповідач від виконання своїх батьківських обов`язків ухиляється, не піклується про фізичний та духовний розвиток доньок, не спілкується з дітьми взагалі. Всі питання щодо виховання дітей вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Діти знаходяться на повному утриманні позивача. Дітям забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між позивачкою та дітьми склалися доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дітей, їх повноцінному світосприйняттю життя та оточуючих людей. Позивач прийшла до твердого висновку, що відповідач повністю відмовилась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, а змінити її поведінку та ставлення до дітей неможливо і тому вважає за необхідне звернутися до суду з цим позовом. Відповідно до інформації ФОП [PERSON] , яка є лікарем Дитячого медичного центру «ГАММА+» та ФОП [PERSON] , який є лікарем «Дитячої амбулаторії «Лікар Тарас», [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають на обліку вищевказаних медичних закладах. Дітей до амбулаторії завжди супроводжує бабуся - [PERSON] , яка сумлінно виконує рекомендації лікаря по лікуванню та профілактиці захворювань. Лікар стоматолог також підтверджує участь саме їх бабусі у догляді за здоров`ям дітей. Факт ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків підтверджується також інформацією Запорізької гімназії № 90 Запорізької міської ради Запорізької області територіального відділу освіти Комунарського району Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради, якою встановлено навчання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у гімназії №90 з 01 вересня 2021 року, мати дітей - [PERSON] за час навчання доньок не з`являлась до школи, з класним керівником та вчителями не спілкувалась, навчанням та успіхами дітей не цікавилась, участі у батьківських зборах не приймала. У матеріалах справи наявний висновок Районної адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, згідно якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] . На спростування викладеного відповідачем не надано належних та допустимих доказів. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов`язками відносно власної дитини. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню своїх дітей, яке виражається у тому, що вона не відвідує дітей, не цікавиться їх життям та розвитком, не забезпечує необхідне харчування, медичним доглядом, лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування її особистості вік; не надає дітям доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі і не може бути для дітей прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не створює умови для отримання ними освіти. Відповідач не розуміє батьківського обов`язку, не виявляє ніяких материнських почуттів, не займалась та не займається вихованням та утриманням доньок, не замислюється про долю дітей, їх майбутнє. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, вказує, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Підстави, порядок та правові наслідки позбавлення особи батьківських прав щодо своєї дитини (особи до досягнення нею повноліття - ст. 6 СК України) визначенні статтями 164-166 СК України. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Частиною 2 ст.164 СК України, передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідач позов визнав, про що на адресу суду подав відповідну заяву. Беручи до уваги викладені обставини та відповідні їм правовідносини, у зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , позовні вимоги знайшли своє підтвердження і позов підлягає задоволенню. Згідно з п.15 Постанови Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 55, 58 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно ч.4 ст.167 Сімейного кодексу України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Відповідно до ст. 243 - 244 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Опікуном дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Відповідно п. 40, 42 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» опікуном, піклувальником призначається переважно особа, яка перебуває у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Таки чином, позовні вимоги [PERSON] про призначення її опікуном [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , знайшли своє підтвердження і також підлягають задоволенню. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст.182, ст.191 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно ч. 1 та ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Згідно з п.1 ч.1ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п.п.1 п. 1 ч.2ст.4 Закону України "Про судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення аліментів складає 1073 грн. 60 коп. Згідно приписів п.3 ч.1ст.5 Закону України "Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційні до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved