Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей Володимирецької селищної ради про усунення перешкод у спілкуванні з онуком та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітнім онуком. В обґрунтування позову зазначила що, вона є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. 28 квітня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] , було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, згідно якого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №11. [INFO] від даного шлюбу народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, згідно якого Виконавчим комітетом Степаногородської сільської ради Володимирецького району Рівненської області 07 червня 2017 року складено відповідний актовий запис № 28. 27.06.2019 року Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] , було розірвано. Як вбачається з рішення суду, відповідачка проти розірвання шлюбу не заперечувала. Крім того, сторони домовились, що їх син - [PERSON] , проживатиме разом з батьком, що також зафіксовано мотивувальною та резолютивною частиною зазначеного рішення. З 2017 року [PERSON] та [PERSON] , фактично проживали за адресою: [ADDRESS] . Навіть після розлучення Сторони продовжували проживати разом, намагаючись надати сину можливість проживати у повноцінній сім`ї. 12 липня 2022 року відповідачкою без згоди на те батька дитини [PERSON] , забрала його з дитячого садку та виїхала до місця своєї реєстрації - [ADDRESS] та з 12.07.2021 року не надавала ані батьку [PERSON] , ані його бабусі можливості спілкування. [PERSON] у зв`язку з вищевказаними обставинами вимушений був звернутись до суду з позовною заявою «про визначення місця проживання дитини, негайне відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання», а мати дитини звернулась із зустрічним позовом «про визначення місця проживання дитини» до батька дитини. Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області по справі №556/1394/21, яке було залишено у силі постановою Рівненського апеляційного суду від 06.09.2022 року, місце проживання сина [PERSON] було визначено разом з матір`ю. До травня 2022 року, позивачка навіть за допомогою телефонного зв`язку майже ніколи не мала можливості поспілкуватись з онуком. Так, під час розгляду справи №556/1394/21 [PERSON] , у зв`язку з постійним ігноруванням [PERSON] телефонних дзвінків [PERSON] і позивачки, та фактично перешкоди у спілкування із сином, що у свою чергу тягнуло за собою необізнаність щодо стану та життя власного сина, змушений був звернутись до Служби у справах дітей Володимирецької селищної ради Рівненської області із заявою від 11.01.2022 року задля отримання інформації щодо сина [PERSON] . Вказана заява надсилалась позивачкою, що підтверджується накладною №5008902117988. Служба у справах дітей Володимирецької селищної ради Рівненської області надала відповідь лист від 21.01.2022 року №5 з якої вбачається, що дитина періодично хворіє та має проблеми із серцем, та наданий момент часу син не відвідує ніякий дошкільний дитячий заклад. Зі слів [PERSON] , вона буде сприяти спілкуванню із сином. Проте навіть після звернення до Володимирецької селищної ради Рівненської області нічого не змінилось. Після придбання онуку мобільного телефону, який було надіслано на адресу за якою проживає матір [PERSON] , позивачці вдалось отримати можливість періодично спілкуватись з [PERSON] , проте згодом вона була заблокована у месенджері Вайбер. Позивач не бачила онука з 12 липня 2021 року та прохання до відповідачки побачитись з онуком залишаються без відповіді. Оскільки сторони не можуть прийти до обопільної згоди в порядку участі у вихованні, спілкуванні з дитиною, позивачка вважає, що дане питання необхідно вирішити у судовому порядку. Іншої можливості відновити своє право [PERSON] , не має, що і стало підставою для звернення до суду. Вказаний позов [PERSON] , надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 28.12.2022 року. Ухвалою Володимирецького районного суду від 30.12.2023 року у вказаній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16.02.2023 року було задоволено клопотання представника позивачки про витребування доказів. Ухвалою суду від 16.02.2023 року було відкладено розгляд справи та надано додатковий строк стороні відповідача на подання відзиву. Відповідачка [PERSON] , користуючись своїм правом, 03.03.2023 року подала до суду відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що з її сторони по відношенню до [PERSON] , не чинилося жодних перешкод у спілкування бабусі з онуком, та не чиниться на даний час. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що твердження позивача про те, що вона створює перешкоди у спілкуванні із онукою та обмежує її в побаченнях із нею, не відповідає дійсності та не підтверджено жодними доказами. Ухвалою суду від 18.04.2023 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Будь-яких інших процесуальних дій не вчинялося та заяв до суду не надходило. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві, крім того зазначив, що існують перешкоди зі сторони відповідачки в побаченні онуки з позивачкою, оскільки сторони проживають окремо. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення заявлених вимог заперечила, зазначила, що жодних перешкод у спілкуванні бабусі з онукою не має, [PERSON] навіть в поточному році гостював у бабусі і тата, немає перешкод у телефонних розмовах, однак це має відбуватись із врахуванням розпорядку дня дитини, часу відпочинку та занять. Крім того вказала, що відвідування бабусі за місцем її проживання повинно співвідноситись із безпековою ситуацією, повинна бути врахована загроза ракетних та артилерійських обстрілів, які здійснюються російською федерацією, оскільки безпека дитини є на першому місці. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні просила вирішити справу на користь дитини, з врахуванням висновку органу опіки і піклування № 08-1132 від 18.05.2023, про що подала суду письмову заяву. Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З матеріалів справи вбачається, і це встановлено в судовому засіданні, [PERSON] , є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] та бабусею дитини [PERSON] [INFO] . Судом встановлено, та не заперечувалося учасниками справи, що [PERSON] , та [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.04.2017 року. 27.06.2019 року, шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Володимирецького районного суду Рівненської області. За час шлюбу в подружжя народився син [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , яке видане Виконавчим комітетом Степангородської сільської ради Володимирецького району Рівненської області 07 червня 2017 року складено відповідний актовий запис № 28. Також судом встановлено та не заперечувалося учасниками справи, що на даний час дитина [PERSON] , [INFO] , постійно проживає в с. Степангород, Вараський район, Рівненської області за місцем реєстрації матері [PERSON] . Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області по справі №556/1394/21, яке було залишено у силі постановою Рівненського апеляційного суду від 06.09.2022 року, місце проживання сина [PERSON] було визначено разом з матір`ю. Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» та у рішенні ЄСПЛ від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100 «Мамчур проти України», ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються у тому числі і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (Рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, п. 108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (Рішення ЄСПЛ «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, п. 82). Згідно зі статтею 257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Тлумачення частини другої та третьої статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 263 СК України, спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України. У статті 159 СК України зазначено, що суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання, тощо), місце та час спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідусями, бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль. Тривалість часу, проведеного дитиною з бабусею чи дідусем може бути важливим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дитини (справа «Гокканнен проти Фінляндії», ЄСПЛ від 23 вересня 1994 року, справа «Мамчур проти України» ЄСПЛ від 16 липня 2015 року, справа «Крапівін проти Росії», ЄСПЛ від 12 липня 2016 року). Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що баба, дід мають право на особисте спілкування з онуками, а мати не має права перешкоджати їм спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Судом встановлено, що відповідачка не заперечує проти зустрічей позивачки з дитиною, однак не погоджується з графіком, вказаним позивачкою в позові, оскільки вважає, що останній вплине на виховний процес дитини. Позиція відповідачки зводиться до того, що вона не чинить перешкод у спілкуванні бабусі з дитиною, однак суд не бере її до уваги, оскільки відсутність таких перешкод не призвели б до звернення позивачки до органів опіки та піклування, а також до суду за захистом свого права на спілкування з онукою. При цьому, будь-яких вагомих аргументів, які б свідчили про те, що таке спілкування було можливе та з її боку вчинялися якісь дії для того, щоб позивач мала змогу поспілкуватися з онукою, відповідачка не надала. При цьому жодних відомостей про негативний вплив бабусі на дитину зазначені обставини у відзиві не містять. Так, ч. 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Приписами ч. 1 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, під час судового розгляду не встановлено, що бабуся впливатиме на онука негативно, щоб не мати права підтримувати звичайні стосунки з онукою, які припинились після припинення шлюбних відносин відповідачки з сином позивачки. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У пункті 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей, вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновлення батьківських прав та інших спорів, пов`язаних із вихованням дітей, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Отже, виходячи з аналізу вказаних норм законодавства України, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування баби із онукою обов`язковим є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. В ході розгляду справи було встановлено, що відповідно до висновку служби у справах дітей № 45 від 28.03.2023 бабусі дитини визначено способи її участі у вихованні та спілкуванні із дитиною, зі змісту якого вбачається, що враховуючи відвідування дитиною дошкільного закладу бабусі встановлено доцільні дні побачень з онукою які частково співпадають з вказаними позивачкою в позовній заяві. Суд вважає, що наявні у справі докази та надані сторонами пояснення свідчать про те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування бабусі із онукою, позивачка була вимушена звертатись до служби із заявою щодо перешкод у спілкуванні вихованні з внуком, які чинить мати дитини [PERSON] , а тому доводи позивачки про те, що відповідачкою їй чиняться перешкоди у вільному спілкуванні та у вихованні онука є частково обґрунтованими та доведеними. При визначенні способу участі баби у вихованні онуки, з метою забезпечення позитивного психоемоційного стану дитини, у відповідності до вимог та норм СК України, суд враховує вік та стан здоров`я дитини, щотижневий розпорядок дня дитини у дошкільному закладі, індивідуальні потреби дитини даного віку, її особисту прихильність, стосунки усередині родини (конкретними родичами), а також законодавчо закріплені права батьків та інших родичів брати участь у вихованні дитини. Вирішуючи питання про усунення перешкод у спілкуванні з онукою та її вихованні, суд виходить з того, що одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право полягає, перш за все, у наданні дитині можливості жити і виховуватися в сім`ї. Пріоритетним інтересом є проживання дітей у сім`ї своїх батьків, проте право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Таким чином, позивачка має безумовне на рівні з відповідачкою право на спілкування з онукою, а також законодавчо закріплений обов`язок на виховання дитини. При ухваленні рішення, суд враховує, що відносини між сторонами емоційно напружені, а тому суд виходить із того, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, через що має бути визначений спосіб участі позивача у вихованні малолітньої онуки, що не суперечить інтересам дитини. При цьому, суд наголошує, що законодавством передбачено право бабусі на участь у вихованні онуки. Суд, реалізуючи повноваження щодо сприяння сторонам у їх примиренні, через неприязні стосунки між батьками, вважає за потрібне зазначити, що сторони перш за все в інтересах самої дитини повинні докладати спільних зусиль для досягнення порозуміння та налагодження відносин між бабусею та невісткою, що у наслідку матиме позитивний вплив на дитину та її виховання. Вимоги позивачки про визначення способу її участь у вихованні та спілкуванні з онуком, суд вважає обґрунтованими, проте, бажаний нею спосіб такої участі не у повній мірі відповідає інтересам дитини та призведе до порушення балансу рівності прав всіх членів сім`ї на участь у вихованні дитини. Крім того, в ході розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивачки з онуком буде перешкоджати нормальному її розвитку, у зв`язку з чим, суд приходить до переконання, що спілкування позивачки із онуком буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю як матері, так і бабусі, що забезпечить її виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості. Встановивши наявність перешкод у вільному спілкуванні між бабусею, та онуком, надаючи оцінку запропонованими позивачкою та службою у справах дітей графіками, суд приходить до висновку про те, що з урахуванням віку онука, його інтересів, відсутності протиправних дій бабусі стосовно свого онуки, бажання бачитися, піклуватися про неї та виховувати її, - вірним буде визначити порядок участі бабусі у вихованні та спілкуванні з малолітнім онуком відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Володимирецької селищної ради № 45 від 28.03.2023. Відмовляючи позивачу у задоволенні інших вимог в частині бажаного графіку спілкування та виховання дитини, суд вважає, що встановлення такого способу участі у спілкуванні з онуком, з огляду на його вік, характер відносин між сторонами, географічною відділеність місця проживання позивачки та дитини, усталений режим дня у дошкільному закладі та відпочинку дитини, є недоцільним, не буде відповідати інтересам малолітньої дитини та порушить збалансованість участі матері в її вихованні. Окремо суд вважає за необхідне звернути уваги на те, що матері дитини, та бабусі слід налагодити відносини між собою в частині досягнення належного спільного виховання дитини та знайти спільні мирні шляхи вирішення питання щодо можливості періодичного рівномірного спілкування матері, та бабусі із онукою. При цьому інтереси дитини, в т.ч. забезпечення її особистої безпеки під час переїзду та під час перебування за місцем проживання бабусі, необхідність дотримання режиму дня, необхідного для повноцінного розвитку дитини, розкладу навчання та періодів канікул має переважне значення. Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги закріплене у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України право на спілкування бабусі із онукою та участь у її вихованні, бажання позивачки брати участь у вихованні та спілкуванні з онуком, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування щодо запропонованого графіку, суд вважає, що наявні підстави для визначення порядку участі позивача у спілкуванні та вихованні онуки, однак, за визначеним судом графіком із дотриманням інтересів дитини та розкладу занять у дошкільному закладі, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. На підставі вище наведеного, з урахуванням інтересів дитини, суд вважає, зобов`язати [PERSON] , не чинити перешкоди [PERSON] , у вихованні малолітнього онука, [PERSON] , [INFO] . Визначаючи часи спілкування бабусі із онукою без участі матері, суд також враховує відсутність доказів негативного впливу бабусі на неї та вважає, що присутність обох сторін під час зустрічей позивачки із дитиною не сприятиме перебуванню дитини у цей час у спокійному та стійкому середовищі, може негативно впливати на її психоемоційний стан, з огляду на стосунки, які склались між сторонами. Суд звертає увагу на те, що визначений судом спосіб участі бабусі у спілкуванні та вихованні дитини не є перешкодою для підтримки зв`язків між бабусею і онуком у інших формах за погодженням матері або ж зміни компетентним органом встановленого порядку за наявності обставин, що мають істотне значення. З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, сторони не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений судом порядок спілкування бабусі з онукою, що буде відповідати інтересам дитини. На підставі викладеного, та

Outcome: partial