Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Представник позивача звернувся до суду з вказаними позовними вимогами, посилаючись на ті обставини, що з червня 2003 року позивач [PERSON] проживала разом з [PERSON] , [INFO] , як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу, за адресою: [ADDRESS] . [INFO] у віці 73 роки, [PERSON] , після тяжкої хвороби помер, не залишивши після смерті заповіту. За час проживання однією сім?єю, як чоловіка та дружини, [PERSON] і [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм будинку, робили ремонт, купували предмети домашнього побуту, проводили всі свята в колі рідних та друзів, тобто, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. [PERSON] часто хворів, не міг самостійно піклуватися про себе і потребував від позивача постійної допомоги. Перед смертю він дуже серйозно захворів і знаходився з 21 вересня 2020 року по 21 жовтня 2020 року у неврологічному відділенні КНП № 15 у важкому стані з діагнозом «Двобічиа негоспіитальна полісегментарна бронхопневмонія, важкий перебіг», 1Б.1Х: Гострий інфаркт міокарду. Ускладнення: дихальна недостатність. Прогресуюча легено-серцева недостатність. Набряк головного мозгу». [PERSON] не міг самостійно дихати, у зв`язку з чим був підключений до апарату ШВЛ, потребував догляду та лікування, тобто фактично перебував в безпорадному стані. Позивачка забезпечувала належний догляд, купувала ліки, продукти, піклувалася про нього, сплачувала призначені лікарями обстеження, забезпечувала його харчуванням та необхідними ліками. У подальшому, коли [PERSON] , перебуваючи в лікарні в тяжкому стані помер, організацію поховання [PERSON] та фінансові витрати щодо поховання здійснювала також позивачка. Вказані обставини свідчать про факт проживання померлого [PERSON] і [PERSON] з 2003 до 2020 року, однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу не менше п?яти років до часу відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, до складу якої увійшли: квартира під номером [ADDRESS] ; земельна ділянка загальною площею 1,4250 га, ДП 2 пай 89/1, розташована на території Малобукринської сільської ради Миронівського району Київської області; земельна ділянка загальною площею 1,2050 га, ДП 2 пай 17/1, розташована на території Малобукринської сільської ради Миронівського району Київської області; 1/2 частки житлового будинку за адресою [ADDRESS] ; земельна ділянка кадастровий номер 3222984002:02:204:0009, розташована за адресою: [ADDRESS] ; грошові кошти, які знаходяться у AT "Ощадбанк" на рахунках. 28 жовтня 2020 року [PERSON] звернулася до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім?єю не менш як п?ять років до часу відкриття спадщини, і відноситься до спадкоємців четвертої черги права на спадкування за законом. Державним нотаріусом Дванадцятої київської Державної нотаріальної контори Мельник М.П. за заявою [PERSON] була заведена спадкова справа № 1155/2020. Крім позивачки, заяву до Дванадцятої київської Державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] подали [PERSON] та [PERSON] . Вказав, що між померлим [PERSON] і [PERSON] склалися усталені відносини, які притаманні подружжю, що підтверджується наданими доказами про спільне проживання, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявності подружніх взаємних прав та обов`язків, а також те, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу був у безпорадному стані, позивачка має одержати право на спадкування після смерті [PERSON] , як дружина останнього і як спадкоємець першої черги, що дає підстави застосувати статтю 1259 ЦК України і змінити черговість. Як вбачається із спадкової справи № 1155/2020, [PERSON] і [PERSON] називають себе племінниками померлого, оскільки їх мати [PERSON] , [INFO] була його рідною сестрою, але померла [INFO] , тобто після того, як була відкрита спадщина [PERSON] , проте в спадковій справі відсутні документи, які підтверджують спорідненість вказаних осіб через різність написання прізвищ. Протягом 17 років, що позивач проживала з померлим, про вказаних племінників нічого не було відомо, а його сестра згадала про свого брата тоді, коли необхідно було вирішувати питання про спільну власність. Ніякої моральної і матеріальної підтримки сестрою не надавалось, незважаючи на те, що померлий потребував такої підтримки, особливо коли захворів і перебував в лікарні. Більше того, коли [PERSON] помер, всі витрати на поховання лягли на позивачку, а рідна сестра не тільки усунулася від виконання родинних обов`язків, але взагалі не приймала участі в організації похорон. Відповідачі з?явилися лише після відкриття спадщини. Ані [PERSON] , ані племінники [PERSON] і [PERSON] про [PERSON] не піклувалися, незважаючи на те, що останній нуждався в такій підтримці, оскільки не мав своїх дітей. Відповідачи не приймали ніякої участі у покращенні становища їх рідного дядька і взагалі не переймались його життям і здоров`ям, не надавали йому жодної допомоги. Своєю бездіяльністю по відношенню до становища рідного дядька порушили не лише норми моралі, але й приписи закону, що тягне за собою наслідки у вигляді застосування до них частини 5 статті 1224 ЦК України, згідно якої «за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані». Посилаючись на правила статей 1262, 1259, 1264 ЦК України, просив встановити факт проживання [PERSON] разом з [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім?єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу не менше п?яти років до часу відкриття спадщини. Змінити [PERSON] черговість одержання права спадкування після смерті [PERSON] з четвертої черги спадкоємців на першу чергу спадкоємців. Усунути [PERSON] та [PERSON] від права на спадкування майна спадкодавця [PERSON] . Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 02 грудня 2021 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 16 вересня 2022 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Аргументи учасників справи В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, в поясненнях послався на обставини, які викладені у позовній заяві. Додатково представник позивача пояснив, що [PERSON] проживав з [PERSON] з 01 січня 2003 року до дня смерті [INFO] однією сім?єю, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Вказав, що черговість необхідно змінити на першу чергу. [PERSON] має право на спадкування у першу чергу, оскільки вона проживала разом зі спадкодавцем у фактичних шлюбних стосунках, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу. В безпорадному стані [PERSON] перебував з 21 вересня 2020 року по 21 жовтня 2020 року в медичному закладі, [PERSON] в цей час була поряд з ним, надавала йому допомогу. Вказав, що між [PERSON] і. та його сестрою [PERSON] були неприязні стосунки через спадщину. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з?явилися, відзиву на позов не подали, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином 26 вересня 2022 року, 28 листопада 2022 року, 23 грудня 2022 року, 21 квітня 2023 року за адресами зареєстрованого місця проживання. Згідно даних довідкок ф.20, сформованих представником відділення АТ «Укрпошта», відправлення не вручені та конверти із вкладеннями повернуті до суду в зв?язку з відсутністю адресатів за адресою зареєстрованого місця проживання. Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явився до суду, причин неявки в судове засідання не повідомили, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надали, враховуючи правила статті 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідачів. Третя особа державний нотаріус Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Допитана як свідок [PERSON] суду показала, що є донькою [PERSON] . Відповідачів не знає, бачила один раз. Вказала, що [PERSON] проживав з її матір?ю однією сім?єю в житловому будинку, що належить її матері в селі Шпитьки з січня 2003 року. Вони підтримували шлюбні стосунки, вели спільне господарство, обробляли город, мали спільний побут та спільний бюджет. [PERSON] мав похилий вік, іноді хворів. Перед смертю він дуже захворів, перебував два тижні в медичному закладі, а потім помер. [PERSON] кожного дня їздила до нього в лікарню, купувала ліки, здійснювала догляд. Про хворобу [PERSON] його родичів повідомляли після смерті. Допитана як свідок [PERSON] суду показала, що є сусідкою з [PERSON] в селі Шпитьки з 1997 року. Їй відомі обставини про те, що [PERSON] проживав разом з [PERSON] однією сім?єю з 2003 року. Також вказала, що [PERSON] перед смертю хворів та перебував у лікарні, а [PERSON] їздила до нього постійно в лікарню. Вказані обставини їй відомі від доньки [PERSON] . Чи надавали [PERSON] допомогу родичі їй невідомо. Допитана як свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] та [PERSON] проживали в селі Шпитьки однією сім?єю з 2003 року, вели спільне господарство. Від [PERSON] вона знала, що [PERSON] захворів, його поклали в медичний заклад і там він помер. Про обставини, що [PERSON] хворів до того, як потрапив у медичний заклад, їй невідомо. Коли [PERSON] перебував у лікувальному закладі, [PERSON] їздила до нього, купувала йому ліки, а також здійснила його поховання після смерті. Про будь - які обставини щодо інших родичів [PERSON] їй не відомо. Фактичні обставини справи [INFO] помер [PERSON] , [INFO] . Вказана обставина підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 22 жовтня 2020 року (том 1 а.с. 27). Заповіту за життя [PERSON] не склав. Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Мельник М.П. 28 жовтня 2020 року заведено спадкову справу за № 1155/2020. Заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] подали 18 грудня 2020 року [PERSON] , [INFO] [PERSON] , 29 березня 2021 року [PERSON] [PERSON] та [PERSON] є племінниками померлого [PERSON] . Їх мати [PERSON] , яка була рідною сестрою [PERSON] , померла [INFO] . Вказані обставини підтверджуються даними довідки державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Мельник М.П. № 3176/02-14 від 21 квітня 2021 року (том 1 а. с. 34), матеріалів спадкової справи № 1155/2020, заведеної державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Мельник М.П. після смерті [PERSON] [INFO] (том 1 а.с. 111-177). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Спадкове майно, що увійшло до складу спадкової маси складається з квартири під номером [ADDRESS] ; земельної ділянки площею 1.4250 га для ведення товарного сілськогосподарського виробництва, розташованої на території Малобукринської сілської ради ДП 2, пай 89/1; земельної ділянки площею 1,2050 га для ведення товарного сілськогосподарського виробництва, розташованої на території Малобукринської сілської ради ДП 2, пай 17/1; частини житлового будинку [ADDRESS] , земельної ділянки кадастровий номер 3222984002:02:204:0009 площею 0.175 га для ведення особистого селянського господарства. Вказані обставини підтверджуються даними дублікату свідоцтва про право власності на житло від 29 грудня 1998 року, виданого Дніпровською районною у місті Києві державною адміністрацією, технічним паспортом на вказану квартиру (том 1 а.с. 43, 44), державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого Миронівською райдержадміністрацією 23 червня 2009 року (том 1 а. 45), державними актами на право власності на земельну ділянку, виданими Миронівською райдержадміністрацією 23 червня 2009 року (том 1 а.с. 45,46), інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 254463644 від 26 квітня 2021 року (том 1 а.с. 47-48). Судом встановлено, що [PERSON] з червня 2003 року до дня смерті проживав та вів спільне господарство разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються даними довідки Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області № 35 від 28 січня 2021 року, відповідно до якої [PERSON] з 30 серпня 1996 року зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (том1 а.с.21). Відповідно до даних довідки № 1013, виданої 12 жовтня 2020 року виконавчим комітетом Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] , [INFO] , з червня 2003 року до дати видачі довідки проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом із [PERSON] , [INFO] . Проживали у громадянському шлюбі, вели спільне господарство (том 1 а.с. 22). Згідно даних акту обстеження житлових умов [PERSON] від 12 жовтня 2021 року, складеного за участі депутата Шпитьківської сільської ради та сусідів, комісія, обстеживши житлові умови, прийшла до висновку, що [PERSON] дійсно проживав з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з червня 2003 року. Перебував з [PERSON] в цивільному шлюбі, вели спільне господарство (том 1 а.с. 23). [PERSON] мав похилий вік, перебував на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України, як пенсіонер. З 21 вересня 2020 року 21 жовтня 2020 року до дня смерті [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Клінічна лікарня № 15 Подільського району міста Києва» з діагнозом: двобічна негоспіитальна полісегментарна бронхопневмонія, важкий перебіг», 1Б.1Х: Гострий інфаркт міокарду. Ускладнення: дихальна недостатність. Прогресуюча легено-серцева недостатність. Набряк головного мозгу. Вказані обставини підтверджуються даними довідки Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві № 84631 від 23 жовтня 2020 року (том 1 арк.с. 189), довідки про розмір нарахованої та виплаченої [PERSON] пенсії за період з січня 2019 року по жовтень 2020 року (том 2, арк.с. 4), довідки КНП «Клінічна лікарня № 15 Подільського району міста Києва» № 206 від 16 лютого 2022 року (том 1, арк.с. 205), історії хвороби № 2173/2452 (том 1 а.с. 206-258). Під час перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні в КНП «Клінічна лікарня № 15 Подільського району міста Києва» [PERSON] купувала необхідні ліки, продукти, піклувалася про нього, сплачувала призначені лікарями обстеження, забезпечувала його харчуванням. Після його смерті [PERSON] здійснювала всі необхідні дії для організації похрону. Вказані обставини підтверджуються даними фіскальних чеків на придбання ліків, придбання товарів та послуг з поховання, довідки Комунального підприємства «Добробут» Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області № 43 від 20 січня 2021 року про надання дозволу [PERSON] на поховання [PERSON] на кладовищі селі Шпитьки Бучанського району Київської області, договору-замовлення на організацію та проведення поховання від 23 жовтня 2020 року, довідки на одержання праху від 23 жовтня 2020 року (том 1 а.с. 25, 26, 28, 29-30, 31, 32, 33). Мотиви суду та застосовані норми права Суд, заслухавши позивача, представника позивача, свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково. Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п?ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1262 ЦК України). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України). В постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 638/20596/16 вказано, що в порядку позовного провадження можуть встановлюватися юридичні факти лише за умови, що від встановлення їх наявності або відсутності у подальшому залежить можливість вирішення спору про суб?єктивне право. Позивач заявила вимогу про встановлення факту проживання з спадкодавцем однією сім?єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, не менше п?яти років до часу відкриття спадщини для можливості вирішення спору про суб?єктивне право на спадкове майно [PERSON] . Відтак, встановлення факту, про який заявлено вимоги позивачем має юридичне значення, його встановлення необхідно для реалізації спадкових прав позивача, зокрема, оформлення спадкових прав на спадкове майно після смерті [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] з 2003 року проживала з [PERSON] за адресою: будинок під номером [ADDRESS] . З [PERSON] вони вели спільне господарство, були пов?язані спільним побутом, мали взаємні права та обов?язки. Вказані обставини підтверджені як письмовими матеріалами справи, так і показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх пояснення об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Відтак суд вважає доведеним факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини після смерті останнього, а тому позивач має право на спадкування, як спадкоємець четвертої черги. Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] звернулися з відповідними заявами про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк. При цьому суд враховує, що їх мати [PERSON] , яка є сестрою померлого [PERSON] і, відповідно, - спадкоємцем другої черги за законом, не встигла прийняти спадщину після смерті брата у встановлений законодавством строк, оскільки померла [INFO] , тобто через 13 днів після відкриття спадщини з дня смерті [PERSON] . Відповідно до статті 1276 ЦПК України , якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Відтак відповідачі [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкової трансмісії мають право на прийняття належної [PERSON] частки спадщини після смерті [PERSON] , як спадкоємця другої черги. З тексту позовної заяви, пояснень представника позивача та свідків вбачається, що той факт, що [PERSON] була сестрою [PERSON] , а відповідачі [PERSON] та [PERSON] - його племінниками, позивачем не заперечується, не дивлячись на розбіжності в написанні прізвищ. Позивач заявила вимоги про усунення відповідачів від права на спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що будучи племінниками [PERSON] вони не цікавилися його життям, потребами, не надавали необхідної матеріальної допомоги, не здійснювали догляд за ним, коли він перебував у медичному закладі на лікуванні у тяжкому стані. Також підставою для усунення від права на спадкування відповідачів вважає невиконання [PERSON] , як сестрою померлого, своїх обов?язків з з утримання брата на підставі статті 267 СК України. Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Відповідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 509/4286/16-ц для задоволення вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19). Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій (постанови Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15 (провадження № 61-1302св18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16 (провадження № 61-15926св18). Безпорадний стан - стан, при якому людина не може самостійно приймати активні заходи, що забезпечують її існування або оберігають її життя, здоров`я та гідність. Безпорадність може бути обумовлена фізіологічними причинами або може супроводжуватися патологічним процесами або бути їх наслідком (при психічних і нервових захворюваннях, при важких захворюваннях, що супроводжуються різкою фізичною слабкістю). Безпорадний стан можливо та необхідно доказувати відповідними доказами, у тому числі записами в медичних документах. Потреба в такому догляді має бути підтверджена відповідним висновком медичного закладу. З медичних документів які є у справі не вбачається, що внаслідок віку та хвороби [PERSON] не був здатний сам себе обслуговувати і потребував стороннього догляду. Надані позивачем докази не містять відомостей про безпорадний стан спадкодавця та неможливість останнього самостійно здійснювати догляд за собою та задовольняти побутові потреби. При цьому перебування спадкодавця певний час у медичному закладі на стаціонарному лікуванні та необхідність лікування достовірно не свідчать про його безпорадний стан у розумінні частини другої статті 1259 ЦК України. Суду не надано доказів, що померлий [PERSON] чи сама позивач зверталися до [PERSON] чи відповідачів [PERSON] та [PERSON] з повідомленням про необхідність надання допомоги по догляду та утриманні на час перебування в медичному закладі, і такі звернення були проігноровані відповідачами. Під час розгляду справи позивач не довела факту необхідності надання спадкодавцеві допомоги, а також того, що ухилення відповідачів від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання пов?язані з їх винною поведінкою; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потребу спадкодавця в допомозі саме відповідачів (з огляду на те, що право на спадкування у них виникло в порядку спадкової трансмісії). А тому обставини вчинення відповідачами умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, в зв?язку з чим вони повинні бути усунені від права на спадкування за законом, судом вважаються не доведеними. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо усунення відповідачів від права спадкування після смерті [PERSON] . Відповідно до частини 2 статті 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дає змогу стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції, як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими юридичними фактами, як відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають такі юридичні факти, як зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги. Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред?явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу, на підставі статті 1261 ЦК України. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних обставин, встановлених у судовому порядку: 1) опікування над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (прихильне спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом (постанова Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 127/9778/17). Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п?яти зазначених вище обставин. Судом встановлено, що позивач тривалий час проживала з [PERSON] , який мав похилий вік, а тому очевидним є той факт, що вона опікувалася ним. Таке піклування полягало в веденні господарства, приготуванні їжі, наданні нематеріальних благ. Також судом встановлено, що під час перебування [PERSON] в медичному закладі позивач здійснювала всі необхідні дії по забезпеченню його необхідними ліками, доглядом, а після його смерті позивач здійснила всі необхідні дії щодо його поховання. З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що за правилом частини 2 статті 1259 ЦК України, позивач, яка є спадкоємцем четвертої черги, може одержати право на спадкування із спадкоємцями другої черги [PERSON] та [PERSON] . Висновки за результатами розгляду Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд дійшов наступних висновків. Аналіз статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на заявника покладається обов'язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог. Саме позивач мав довести в ході розгляду справи зміст порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, обрунтувати підстави звернення до суду з позовними вимогами саме до заявленного відповідача та обгрунтувати відповідність обраного способу засхисту змісту порушенного права. Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником. Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги про усунення відповідачів від права на спадкування не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Обставини щодо проживання [PERSON] однією сім?єю з спадкодавцем до моменту відкриття спадщини та обставини, що свідчать про наявність підстав для зміни черговості одержання права на спадкування суд вважає доведеними. Разом з цим, в частині зміни черговості одержання права на спадкування, позовні вимоги підлягають задоволенню частково з врахуванням права позивача змінити черговість на ту чергу, за якою наявні спадкоємці, а саме з четвертої черги на гругу чергу, а не на першу, як просила позивач. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно вказаного правила, судовий збір, сплачений позивачем підлягає стягненню пропорційно задоволеним вимогам позивача. При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2724,00 грн за дві вимоги немайнового характеру та вимогою про встановлення юридичного факту, а також 454,00 грн за заявою про забезпечення позову, що підтверджується квитанціями № 30,31 від 17 травня 2021 року (а.с. 1). Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області Капшук Л.О. заяву про забезпечення позову залишено без задоволення, а тому судовий збір сплачений за заявою про забезпечення позову, відшкодуванню не підлягає. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення однієї вимоги немайнового характеру з заявлених позивачем до відповідачів, то з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору у розмірі 454,00 грн з кожного (908,00/2).

Outcome: partial