Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

У травні\~2023\~року позивач\~ звернулася\~до суду\~із вказаним\~позовом,\~посилаючись на\~те,\~що вона працює черговим по парку станції Кривий Ріг-Сортувальний в структурному підрозділі «Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця». У 2017-2022 роках їй надавалась щорічна тарифна відпустка та вона користувалася правом на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, яка оплачувалась відповідачем не у повному обсязі. За цей період матеріальна допомога була надана у розмірі: 2017 рік 2\~105, 00 грн., 2018 рік 2\~352, 00 грн., 2019 рік - \~2 401, 25 грн., 2020 рік\~ 2 627, 50 грн., 2021 рік 4\~540, 00 грн., 2022 рік\~0,00 грн. Тоді як допомога повинна була виплачена у розмірі: 2017 рік - \~3 200, 00 грн., 2018 рік\~ 3 723, 00 грн., 2019 рік - \~4 173, 00 грн., 2020 рік - \~4 723, 00 грн., 2021 рік - \~6 000, 00 грн., 2022 рік\~ - 6 500, 00 грн. Відповідач в порушення п. 3.1.14 Колективного договору Криворізької дирекції залізничних перевезень на 2011 рік, який є чинним по цей час, не надав матеріальну допомогу на оздоровлення в повному розмірі, яка має складати не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. У зв`язку з чим, позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх трудових прав та просить стягнути з відповідача на свою користь 14\~293, 50 грн. недоплаченої частки заробітної плати (матеріальної допомоги на оздоровлення) за 2017-2022 роки. Ухвалою суду від 25.05.2023 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. 09.06.2023\~року на\~адресу суду\~надійшов відзив\~ регіональної\~філії «Придніпровська\~залізниця» акціонерного\~товариства «Українська\~залізниця»,\~відповідно до\~якого представник\~відповідача просить\~суд відмовити\~у задоволенні\~позову.\~Посилається на\~те,\~що предметом\~позову є\~вирішення питання\~про порушення\~законних прав\~та інтересів\~позивача через\~недоплачену матеріальну\~допомогу на\~оздоровлення у\~розмірі,\~не менше\~мінімальної заробітної\~плати,\~як це\~було раніше\~передбачено Колективним\~договором,\~тобто цей\~спір виник\~з підстав\~виконання (невиконання)\~колективного договору,\~а тому\~відповідно до\~п.\~«в» ч.\~1ст.2\~Закону України\~«Про порядок\~вирішення колективних\~трудових спорів\~(конфліктів)»\~цей спір\~є колективним\~трудовим спором,\~а тому\~вказана справа\~взагалі не\~підлягає розгляду\~в порядку\~цивільного судочинства.\~Зазначає,\~ що\~п.\~3.1.5\~Колективного договору\~на 2011-2012\~роки,\~укладеного між\~відокремленим структурним\~підрозділом «Криворізьке\~локомотивне депо»\~та спільним\~представницьким органом\~профспілок залізничників\~і транспортних\~будівельників України\~та Вільної\~профспілки машиністів\~в особі\~їх виборного\~органу,\~зареєстрованого за\~№60/11\~від 24.10.2011\~встановлено,\~що матеріальна\~допомога на\~оздоровлення виплачується\~за письмовою\~заявою працівника\~у розмірі\~40%\~відсотків ставки\~чи посадового\~окладу на\~момент надання\~допомоги за\~професією,\~котру обіймає\~працівник,\~але не\~менше мінімальної\~заробітної плати\~по Україні\~на момент\~виплати допомоги.\~В подальшому,\~відповідно до\~п.п.\~3,\~5\~розділу ІІ\~«Прикінцеві та\~перехідні положення»\~Закону України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України»\~№1774-УІІІ\~від 06.12.2016\~року,\~встановлено що\~мінімальна заробітна\~плата не\~застосовується як\~розрахункова величина\~для визначення\~посадових окладів\~та заробітної\~плати працівників\~та інших\~виплат,\~передбачених колективним\~договором усіх\~рівнів.\~До внесення\~змін до\~законів України\~щодо незастосування\~мінімальної заробітної\~плати розрахункової\~величини вона\~застосовується у\~розмірі прожиткового\~мінімуму для\~працездатних осіб,\~встановленого на\~1\~січня календарного\~року,\~починаючи з\~1\~січня 2017\~року.\~У відповідності\~до вищезазначеного\~спільною вказівкою\~голови правління\~«Укрзалізниця»,\~члена Правління\~та голови\~Профспілки залізничних\~транспортних будівельників\~України від\~29.03.2017\~року №Ц/6-25/713-17\~та спільною\~постановою керівництва\~регіональної філії\~«Придніпровська залізниця»\~і голови\~Дорожньої профспілкової\~організації Придніпровської\~залізниці за\~№Н32/20,\~П-4-5г\~від 31.03.2017\~року постановлено\~застосовувати з\~01\~квітня 2017\~року замість\~мінімальної заробітної\~плати як\~розрахункової величини\~для визначення\~посадових окладів,\~заробітної плати\~та інших\~виплат передбачених\~колективними договорами,\~величину «125\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~працездатних осіб,\~встановленого законом».\~Таким чином,\~у відповідності\~до положень\~ст.ст.\~203,\~215\~ЦК України,\~вказаний вище\~Колективний договір\~в частині\~виплати матеріальної\~допомоги у\~розмірі не\~менше мінімальної\~заробітної плати\~є недійсним,\~оскільки прямо\~суперечить положенням\~п.п.\~3,\~5\~розділу ІІ\~«Прикінцеві та\~перехідні положення»\~Закону України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України».\~Отже,\~відповідач вважає,\~що будь-яких\~порушень при\~нарахуванні позивачу\~матеріальної допомоги\~на оздоровлення\~допущено не\~було,\~позаяк фактичний\~розмір матеріальної\~допомоги на\~оздоровлення не\~змінювався,\~а змінилась\~лише розрахункова\~величина.\~Також посилається\~на те,\~що у зв`язку з прийнятим Законом України № 2136-ІХ від 15.03.2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», а саме, відповідно до статті 11 на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. Згідно з протокольним рішенням № Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 року «Про деякі питання оплати праці працівників АТ «Українська залізниця», прийнято рішення щодо призупинення додаткових виплат, передбачених Галузевою угодою та колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги (окрім матеріальної допомоги на лікування та на поховання). В судове засідання позивач не з`явилася, заявою від 30.05.2023 року просила справу розглянути у її відсутність та відсутність її представника. На задоволенні позовних вимог наполягала. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, заявою від 20.06.2023 року просила справу розглядати у її відсутність, відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивач працює черговим по парку станції Кривий Ріг-Сортувальний в структурному підрозділі «Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» (а.с. 7). З довідки структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» від 30.03.2023 року №37 вбачається, що [PERSON] знаходилася у відпустці в періоди: з 06.11.2017 по 06.12.2017; з 08.07.2018 по 07.08.2018, з 09.03.2019 по 08.04.2019; з 21.03.2020 по 21.04.2020; з 18.06.2021 по 20.07.2021; з 14.12.2022 по 06.01.2023. Позивачу була виплачена матеріальна допомога: 2017 рік 2\~105, 00 грн., 2018 рік 2\~352, 00 грн., 2019 рік - \~2 401, 25 грн., 2020 рік\~ 2 627, 50 грн., 2021 рік 4\~540, 00 грн., 2022 рік\~0,00 грн. (а.с. 8). Згідно\~ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до ст.13КЗпП України\~та\~ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами. Статтею 13 КЗпП України\~визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно\~ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Відповідно до ч. 2\~ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Як вбачається із матеріалів справи, пунктом п. 3.1.14 Колективного договору Криворізької дирекції залізничних перевезень на 2011 рік, зареєстрованого за № 26/11 від 11.04.2011, який є чинним станом на час виникнення спірних правових відносин, встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги (а.с. 9-11). Відповідно до спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 постановлено застосовувати з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» (а.с. 44). Згідно з п. 1.4. Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників депо, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а всі інші на конференції трудового депо. Відповідно до\~Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», тобто на момент прийняття спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3 200,00 грн. Відповідно до\~Закону України\~«Про державний бюджет Українина 2017рік»\~прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2017 року був встановлений на рівні 1600,00 грн., з 01 травня 2017 року - 1684,00 грн., з 01 грудня 2017 року\~1762,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2000,00 грн., 2105,00 грн., 2202,50 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200,00 грн. Відповідно до\~Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік»\~прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2018 року був встановлений на рівні 1762,00 грн., з 01 липня 2018 року - 1841,00 грн., з 01 грудня 2018 року - 1921,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2202,50 грн., 2301,25 грн. та 2401,25 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3723,00 грн. Відповідно до\~Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік»\~прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2019 року був встановлений на рівні 1921,00 грн., з 01 липня 2019 року - 2007,00 грн., з 01 грудня - 2102,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2401,25 грн., 2508,75 грн. та 2627,50 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 4173,00 грн. Відповідно до\~Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік»\~прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2020 року був встановлений на рівні 2102,00 грн., з 01 липня 2020 року - 2197,00 грн., з 01 грудня 2020 року - 2270,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2627,50 грн., 2746,25 грн. та 2837,50 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні з 01 січня 2020 року була встановлена на рівні 4723,00 грн., з 01 вересня 2020 року - 5000,00 грн. Відповідно до\~Закону України\~«Про державний бюджет України на 2021рік»\~прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2021 року був встановлений на рівні 2270,00 грн., з 01 липня 2021 року - 2379,00 грн., з 01 грудня 2021 року\~2481 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2837,50 грн., 2973,75 грн. та 3101,25 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні з 01 січня 2021 року була встановлена на рівні 6000,00 грн., з 01 грудня 2021 року\~6500,00 грн. Відповідно до\~Закону України\~«Про державний бюджет України на 2022рік»\~прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2022 року був встановлений на рівні 2481,00 грн., з 01 липня 2022 року - 2600,00 грн., з 01 грудня 2022 року\~2684 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 3101,25 грн., 3250,00 грн. та 3355,00 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні з 01 січня 2022 року була встановлена на рівні 6500,00 грн., з 01 жовтня 2022 року\~6700,00 грн. Таким чином, прийняття 31.03.2017 спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 про застосовування з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» є діями, що погіршували становище працівників порівняно із законодавством та вказана постанова повинна була прийматися не за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а на конференції трудового депо, оскільки на момент прийняття вказаної постанови, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3 200,00 грн., отже вказана сума є більшою за 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, така різниця між вказаними величинами має місце і в наступних роках, тому суд вважає, що при визначенні позивачу розміру матеріальної допомоги на оздоровлення підлягає застосуванню не спільна Постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017, яка погіршує становище працівників, а п. 3.1.14 Колективного договору. Відповідно до\~ст. 9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Стаття 9 КЗпП\~не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними. Також, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці. Суд вважає, що прийняття\~Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України» № 1774-УІІІ від 06.12.2016\~не створює юридичних наслідків щодо застосування п. 3.1.14 Колективного договору Криворізької дирекції залізничних перевезень на 2011 рік, зареєстрованого за № 26/11 від 11.04.2011, в частині виплати допомоги на оздоровлення, оскільки питання виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обставини, за яких вона виплачується, а також кому саме вона може бути виплачена першочергово, визначається, в даному випадку, колективним договором, п. 3.1.14. якого визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги, а прийнята 31.03.2017 спільна Постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 про застосовування з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом», прийнята з порушенням вимог Колективного договору, отже не підлягає застосуванню при визначні розміру матеріальної допомоги на оздоровлення. При цьому, приймаючи до уваги, що відповідно до положень п. 3.1.14 Колективного договору визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні саме на момент виплати допомоги, а виплата матеріальної допомоги позивачу відбувалася у 2017-2021 роках, суд вважає за необхідне при визначенні розміру недоплаченої частини вказаної допомоги виходити з розміру мінімальної заробітної плати по Україні встановленої за 2017-2021 роки, тому суд приходить висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивача підлягає стягненню недоплачена матеріальна допомога в розмірі 7\~793,25 грн., що складається з: 1\~095, 00 грн. за 2017 рік (3200,00 грн. - 2\~105, 00 грн.); 1\~371, 00 грн. за 2018 рік (3723,00 грн.\~ 2\~352, 00 грн.); 1\~771, 75 грн. за 2019 рік (4173,00 грн.\~- 2401,25 грн.); 2 095,50 грн. за 2020 рік (4723,00 грн.\~ - 2 627,50 грн.); 1\~460, 00 грн. за 2021 рік (6 000,00 грн.\~ 4\~540, 00 грн.). Щодо позовних вимог в частині стягнення матеріальної допомоги за 2022 рік, суд зазначає наступне. Відповідно до Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», стаття 11, на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. Як вбачається з\~копії Витягу з\~протоколу № Ц-54/31 Ком.т. засідання правління\~акціонерного товариства «Укрзалізниця» від 14.03.2022, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні призупинено виплати, передбачені Галузевою угодою, колективними договорами, зокрема у п. 1.1.4 вказано, що «…..\~додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, призупинити. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та на поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління, роз`яснення щодо нарахування та виплата яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики.» (а.с. 44). Суд бере\~це до\~уваги при\~ухваленні рішення\~у справі\~та вважає,\~що у\~цій частині\~позовні вимоги\~позивача не\~підлягають задоволенню,\~оскільки у\~нашій країні\~з 24.02.2022\~запроваджено воєнний\~стан та\~відповідно до\~вимог статті\~11\~Закону України\~«Про організацію\~трудових відносин\~в умовах\~воєнного стану»,\~акціонерне товариство\~«Укрзалізниця»\~призупинило виплати,\~передбачені Галузевою\~угодою,\~колективними договорами.\~Суд звертає\~увагу позивача\~на те,\~що виплата\~йому матеріальної\~допомоги на\~оздоровлення за\~2022\~рік була\~призупинена,\~а не\~відмовлено у\~її виплаті.\~Тому звернення\~позивача з\~цієї підстави\~до суду\~є передчасним\~та не\~позбавляє останню\~у майбутньому,\~після закінчення\~воєнного стану\~або зміни\~рішення керівництва\~акціонерного товариства\~«Укрзалізниця»,\~звернутися до\~суду з\~такими вимогами,\~у випадку\~якщо відповідач\~не проведе\~з ним\~відповідний розрахунок. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави, враховуючи, що позивач при поданні позову до суду звільнений від сплати судового збору, підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 073,60 грн.

Outcome: partial