Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] у вересні 2021 року звернулася до Московського районного суду м.Харкова з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєвої А.А. про скасування рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєвої А.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер № 34976452 від 27 квітня 2017 року, за яким здійснено номер запису про право власності на квартиру [ADDRESS] , за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», код ЄДРПОУ 14360570. В обгрунтування позову вказала, що 28 березня 2007 року між нею та АТ КБ «ПриватБанк» (який є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк») був укладений Договір іпотеки № НАЕ2GA00000014, зареєстрований в реєстрі за № 1422, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А., згідно якого було передано в іпотеку квартиру [ADDRESS] . Вказаний Договір був укладений для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № НАЕ2GA00000014 від 28 березня 2007 року, укладений між сторонами. 26 червня 2013 року Московським районним судом м.Харкова по справі № 2027/6316/12 було ухвалено рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором у сумі 32\~435, 24 дол.США, що за курсом НБУ складало 258\~508, 86 грн., звернуто стягнення на квартиру площею 44,8 кв.м., шляхом її продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з іншої особою. Вказане рішення ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23 січня 2014 року залишено без змін. 31 жовтня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селінг» було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Каримовою Н.С. та зареєстрований в реєстрі за № 3596. 12 жовтня 2020 року Московським районним судом м.Харкова по справі № 643/16773/19 було ухвалено рішення від 12 жовтня 2020 року про залишення без задоволення її позовних вимог про визнання вказаного договору купівлі-продажу недійсним. 16 лютого 2021 року Харківський апеляційний суд вказане рішення скасував та визнав недійсним зазначений договір купівлі-продажу. В ході розгляду справи у суді, відповідач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєвої А.А., яка прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 квітня 2017 року, згідно з яким право власності на квартиру було зареєстровано за АТ КБ «ПриватБанк». Підставою реєстрації права власності став Договір іпотеки № 2812 від 24 березня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Каримовою Н.С. В отриманій нею інформаційній довідці із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 17 листопада 2017 року було вказано, що власником квартири є [PERSON] . Таким чином, протягом 8 місяців вона начебто не була власником, але у Державному реєстрі такою значилася. Вважає, що реєстрація права власності на квартиру відбулася з порушенням законодавства, оскільки на той час діяв мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Також квартира є предметом іпотеки та є забезпеченням за споживчим кредитом, наданим Банком в іноземній валюті, тому підпадає під дію вказаного Закону. Крім того, вказана квартира є постійним місцем проживання позивачки та не перевищує 140 кв.м. Також зазначає, що відповідно до Закону України «Про запобігання спливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» № 800-VI від 25.12.2008 до ст.ст. 36 та 37 Закону України «Про іпотеку» були внесені зміни, згідно яких тільки при укладенні окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, АТ КБ «ПриватБанк» мав право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Про намір укласти з нею договір про задоволення вимог іпотеко держателя, АТ КБ «ПриватБанк» до неї не звертався. Вона не отримувала повідомлення про порушення нею забезпеченого іпотекою зобов`язання, тому вважає, що приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєва А.А. не могла встановити завершення 30-денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі й шляхом набуття права власності, тому державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ КБ «ПриватБанк» проведена всупереч нормам чинного законодавства. Правовідносини між сторонами пов`язані із державною реєстрацією також врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». Відповідно до ч.1 ст. 10 вказаного закону державним реєстратором є нотаріус. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20 січня 2017 року у позивачки не було іншого житла, окрім, квартири [ADDRESS] , яке і вказане місцем її реєстрації. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 04 жовтня 2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 04 жовтня 2021 року накладено заборону суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії з відчуження об`єкта нерухомості квартири [ADDRESS] , що зареєстрована на праві приватної власності за публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34976452 від 27.04.2017 приватного нотаріуса Арсеньєвої Анастасії Анатоліївни Дніпровського міського нотаріального округу. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Полфьорова Я.В. надіслала до суду письмові пояснення, в яких позовні вимоги вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що 28.03.2007 між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір № НАЕ2GA00000014, відповідно до якого позивач отримала кредит 15\~000 дол.США зі сплатою 11,04 % терміном повернення від 27.03.2012 року. В забезпечення виконання зобов`язань, було укладено договір іпотеки № НАЕ2GA00000014 від 28.03.2007 року, згідно з яким було надано в іпотеку квартиру загальною площею 44, 8 кв.м. в [ADDRESS] . Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 26.06.2013 року у справі № 2027/6316/12, яке набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором у сумі 32\~435, 24 дол.США, що за курсом НБУ складає 258\~508, 86 грн., звернуто стягнення на зазначену вище квартиру шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені позивачки договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Встановлена вартість продажу предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Виселено позивачку з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м.Харкова. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно убачається, що право власності на спірну квартиру в цілому 31.10.2016 року зареєстровано за ТОВ «Естейт Селлінг» на підставі договору купівлі-продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» із ТОВ «Естейт Селлінг» від 31.10.2016. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно убачається, що 27.04.2017 право власності на квартиру було зареєстровано за АТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору іпотеки № 2Е006Г/DІ52 від 24.03.2017, що укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг». Вказує, що звертаючись до суду з позовом, особа повинна довести як те, що її права були порушені, так і особу, яка їх порушила. Позивач оскаржує реєстрацію права власності на квартиру, яка була проведена на підставі договору іпотеки № 2Е006Г/DІ52 від 24.03.2017, що укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг». Наведені позивачкою норми права та підстави позову не можуть слугувати підставою для задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності, яка була проведена за укладеним договором іпотеки з іншою особою, а договір іпотеки, укладений із позивачкою не має відношення до оскаржуваної реєстрації. Факт існування та дійсності договору іпотеки № 2Е006Г/DІ52 від 24.03.2017, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» позивачем не заперечується. На момент проведення державної реєстрації права власності 27.04.2017 року на підставі договору іпотеки № 2Е006Г/DІ52 від 24.03.2017 власником та іпотекодавцем квартири було ТОВ «Естейт Селлінг», а не позивач, що підтверджується інформаційною довідкою. Вважає позов необґрунтованим та не підтверджений належними та допустимими доказами. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 17 серпня 2022 року справу прийнято до провадження на підставі розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 року № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» та призначено проведення повторного підготовче провадження. Від представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Левицької А.В. до суду надійшли додаткові пояснення, в яких вказала, що позивачем обрано не ефективний спосіб захисту, оскільки обраний спосіб захисту мав би забезпечити поновлення її порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом її права. Вказує, що замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру мав би бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис вноситься на підставі судового рішення про задоволення індикаційного позову, який заявлений не був. На підставі Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2022 року справу передано до провадження судді Савченко Л.І. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 27 грудня 2022 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 03 квітня 2023 року підготовче провадження по справі закрито. У судове засідання представник позивачки [PERSON] не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, на підставі доказів, які є в матеріалах справи, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с.103). Від представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Левицької А.В. до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника, прохала відмовити у позові у повному обсязі (а.с.112). Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на таке. Судом встановлено, що 28.03.2007 між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір № НАЕ2GA00000014, відповідно до якого позивач отримала кредит 15\~000 дол.США зі сплатою 11,04 % терміном повернення від 27.03.2012 року. В забезпечення виконання зобов`язань, було укладено договір іпотеки № НАЕ2GA00000014 від 28.03.2007 року, згідно з яким було надано в іпотеку квартиру загальною площею 44, 8 кв.м. в [ADDRESS] (а.с.15-19). Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 26.06.2013 року у справі № 2027/6316/12, яке набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором у сумі 32\~435, 24 дол.США, що за курсом НБУ складає 258\~508, 86 грн., звернуто стягнення на зазначену вище квартиру шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені позивачки договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Встановлена вартість продажу предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Виселено позивачку з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м.Харкова (а.с.120-121). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.09.2021 убачається, що право власності на спірну квартиру в цілому 31.10.2016 року зареєстровано за ТОВ «Естейт Селлінг» на підставі договору купівлі-продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» із ТОВ «Естейт Селлінг» від 31.10.2016 (а.с.9-11).. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.09.2021 убачається, що 27.04.2017 право власності на квартиру було зареєстровано за АТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору іпотеки № 2Е006Г/DІ52 від 24.03.2017, що укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» (а.с.9-11). Із ухвали Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 643/16773/19 вбачається, що 12 жовтня 2020 року Московським районним судом м.Харкова по справі № 643/16773/19 ухвалено рішення про залишення без задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання недійним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Естейт Селінг», посвідченого 30 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Каримовою Н.С., зареєстрований у реєстрі за № 3596. 16 лютого 2021 року Харківський апеляційний суд вказане рішення скасував та визнав недійсним зазначений договір купівлі-продажу (а.с.20-22). Згідно з частиною першою статті\~15, частиною першою статті\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про іпотеку»\~іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у\~\~володінні і\~\~користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»). Статтею 37 Закону України «Про іпотеку»\~(в редакції на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на\~\~предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в\~\~рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для\~\~реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно з\~Законом України від 25 грудня 2008\~\~року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва»\~норми\~статті 37 Закону України «Про іпотеку»\~передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в\~\~іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та\~\~передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку»\~(в редакції на час укладення договору іпотеки) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із\~\~застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що\~\~міститься в\~\~іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і\~\~іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на\~\~предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього\~Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не\~\~перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Після внесення\~Законом України від 25 грудня 2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва»\~змін до\~статті 36 Закону України «Про іпотеку»\~її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із\~\~застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що\~\~міститься в\~\~іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між\~\~іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути\~\~укладений одночасно з\~\~іпотечним договором або в будь-який час до\~\~набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на\~\~предмет іпотеки. 07 червня 2014 року набрав чинності\~Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~(який діяв на момент виникнення спірних правовідносин), підпуктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі\~\~статтею 4 Закону України «Про заставу»\~та/або предметом іпотеки згідно зі\~\~статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в\~\~іпотеці, за умови, що\~\~у\~\~позичальника або майнового поручителя у\~\~власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку. Пунктом 4 вказаного\~Закону\~передбачено, що протягом дії цього\~Закону\~інші\~\~закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з\~\~урахуванням його норм. Відповідно до частини третьої\~статті 33 Закону України «Про іпотеку»\~звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього\~Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не\~\~перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга\~статті 36 Закону України «Про іпотеку»). Отже,\~Закон України «Про іпотеку»\~прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в\~\~іноземній валюті»\~право іпотекодержателя звернути стягнення на\~\~предмет іпотеки (як у судовому, так\~\~і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас\~Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження. Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року,\~статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~викладено в новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої\~статті 26 вказаного Закону\~(в редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37\~цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37\~цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього\~Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Суд вважає, що звертаючись до суду з позовом, позивач повинна довести як те, що її права були порушені, так і особу, яка їх порушила. Позивач оскаржує рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру, яка була проведена на підставі договору іпотеки № 2Е006Г/DІ52 від 24.03.2017, що укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг». Наведені позивачкою норми права та підстави позову не можуть слугувати підставою для задоволення позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, яка була проведена за укладеним договором іпотеки з іншою особою, а договір іпотеки, укладений із позивачкою не має відношення до оскаржуваної реєстрації. Факт існування та дійсності договору іпотеки № 2Е006Г/DІ52 від 24.03.2017, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» позивачем не заперечується. На момент проведення державної реєстрації права власності 27.04.2017 року на підставі договору іпотеки № 2Е006Г/DІ52 від 24.03.2017 власником та іпотекодавцем квартири було ТОВ «Естейт Селлінг», а не позивач, що підтверджується Інформаційною довідкою від 13.09.2021 (а.с.9-11). Таким чином, суд вважає, що позивачем обрано не ефективний спосіб захисту, оскільки обраний спосіб захисту мав би забезпечити поновлення її порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом її права. З огляду на викладене, підстав для задоволення позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію права власності відсутні, з огляду на те, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту її прав. Окрім цього, суд відмовляє і у заявлених позовних вимогах до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєвої А., з огляду на таке. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01 квітня 2020 року в справі №\~\~520/13067/17 зробила висновок про те, що позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не\~\~може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивач визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на\~\~нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за\~\~якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та\~\~щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на\~\~нерухоме майно. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі. Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року в справі №\~520/13067/17. Зміст і характер відносин між учасниками справи в цій справі підтверджують, що спір виник між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк». Отже, приватний нотаріус\~Дніпровського міського\~нотаріального округу\~Арсеньєва А. є неналежним відповідачем, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог, пред`явлених до неї, необхідно було відмовити. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України та покладає їх на позивача.

Outcome: dismissed