Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальних збитків за несвоєчасне виконання рішення. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [PERSON] звернулася до Октябрського районного суду м.Полтави з позовною заявою до СПД «Укрспец`юст» в особі Полтавського відділення Харківської філії СПД «Укрспец`юст», Міністерства фінансів України, Держказначейства України, управління держказначейства у Полтавській області, відділення державного казначейства у м. Полтаві про стягнення матеріальної та моральної шкоди. 26 січня 2006 року Октябрським районним судом м. Полтави прийнято рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволені та стягнуто з СПД «Укрспец`юст» МЮ України на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 46019 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 30000 грн., в рахунок відшкодування судових витрат 1601 грн., а всього 77 620 грн. Рішення Октябрського\~районного суду\~м.\~Полтави набрало\~чинності 23.03.2006року. 24.05.2006 року позивач направила виконавчий лист до Виконавчої служби Дарницького району м. Києва. Проте, листом від 16.06.2006 вказаний виконавчий лист був повернений, та відмовлено у відкритті виконавчого провадження виконавчого документа, оскільки поштовий індекс відноситься до виконавчої служби Шевченківського району м. Києва. 30.06.2006року позивач направила виконавчий лист до Виконавчої служби Шевченківського району м. Києва. 05.07.2006року Виконавчою службою Шевченківського району м. Києва було відкрито виконавче провадження. Проте, 07.07.2006 виконавче провадження будо зупинено, на підставі порушення провадження у справі про банкрутство Спеціалізованого державного підприємства "Укрспецюст" Міністерства юстиції України. В подальшому, позивач не однократно зверталась до суду з вимогами про включення її до списку кредиторів. Однак, їй було відмовлено, з огляду на те що остання пропустила строк подачі заяві про включення до реєстру вимог кредиторів. Тому, використавши всі передбачені в Україні способи захисту своїх прав, щодо надмірного тривалого невиконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26.01.2006, позивач змушена була звернутися із заявою до Європейського суду з прав людини, яка вподальшому була об`єднана до справи "Семирода та інші проти України " (заява №45879/07). У свою чергу, 12 жовтня 2017 року Європейський суд з прав людини прийняв рішення по справі № 45879/07, яким встановив наявність порушень з боку держави України пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та постановив: (а) упродовж трьох місяців держава-відповідач повинна сплатити заявникам суми, зазначені в доданій таблиці; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу; (b) із закінченням зазначеного тримісячного строку до остаточного розрахунку на вищезазначені суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі гранично позичкової ставки Європейського центрального банку, що діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти. Таким чином, в рішенні Європейського суду з прав людини від 12.10.2017 року чітко визначено про обов`язок держави-відповідача сплати всі суми зазначені в таблиці до рішення та в разі невчасної сплати (після закінчення тримісячного строку) сплатити додатково відсотки визначені у п. b резолютивної частини. В свою\~чергу,\~згідно таблиці\~(яка\~є додатком\~до рішення\~Європейського суду\~від 12.10.2017)\~на користь\~ [PERSON] \~державою мали\~бути сплачені\~наступні платежі:2\~600\~євро -\~сума справедливої\~сатисфакції;відшкодування збитків\~від державного\~підприємства згідно\~рішення Октябрського\~районного суду\~м.\~Полтави від\~26\~січня 2006\~року (\~77620\~грн)інші скарги за добре налагодженою прецедентною практикою. 23\~листопада 2017\~року Головним\~державним виконавцем\~Відділу примусового\~виконання рішень\~Департаменту державної\~виконавчої служби\~Міністерства юстиції\~України Рекашовою\~Аллою Миколаївною\~прийнято постанову\~про відкриття\~виконавчогопровадження ВП\~№ 55181741\~на виконання\~рішення Європейського\~суду з\~прав людини\~№ 45879/07\~від 12.10.2017,\~відповідно до\~якого:(а)упродовж трьох місяців держава-відповідач повинна сплатити заявникам суми, зазначені доданій таблиці;\~ці суми\~мають бути\~конвертовані в\~національну валюту\~держави-відповідача\~за курсом\~на день\~здійснення платежу;(b)із закінченням тримісячного строку до остаточного розрахунку на вищезазначені суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три вросткові пункти. 13 серпня 2018 року Головним \~ \~ \~ \~державним \~ \~ \~ \~виконавцем \~ \~ \~ \~Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою Аллою Миколаївною прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 55181741, в якій зазначено, що рішення суду виконано фактично в повному обсязі згідно з виконавчим документом. Грошові кошти перераховані стягувану платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 19.01.2018 № 275 в розмірі 85889,32 грн (еквівалент 2600 євро). 15 травня 2019 року [PERSON] звернулася до Ради Європи щодо невиконання рішення Європейського суду з прав людини від 12.10.2017 в частині заходів індивідуального характеру, а саме невиконання рішення національного суду (рішення Октябрського районного суду' м. Полтави від 26.01.2006 р. №2-61 про стягнення матеріальної та моральної шкоди). Наголошувала на \~ \~ \~ \~інфляційних \~ \~ \~ \~втратах \~ \~ \~ \~через триваленевиконання рішення (з 2006 року), 27 \~ \~ \~ \~червня 2017 \~ \~ \~ \~року Радою \~ \~ \~ \~Європи \~ \~ \~ \~підтвердженоотримання вказаного листа та повідомлено про долучення листа до матеріалів та направлення їх до апарату Урядового Уповноваженого України у справах Європейського суду з прав людини. 17 вересня 2019 року Головним \~ \~ \~ \~державним \~ \~ \~ \~виконавцем \~ \~ \~ \~Відділу примусовоговиконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою Аллою Миколаївною прийнято постанову про відновлення виконавчого провадження ВП №55181741, в якій зазначено, що до відділу надійшла службова записка керівника Секретаріату Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Ольги Давидчук про необхідність виконання рішення національного суду, прийнятого на користь [PERSON] щодо стягнення шкоди, завданої державним підприємством, а саме: рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26.01.2006 №2-61, про невиконання якого зазначено у\~п.4\~резолютивної частини\~рішення Європейського суду\~з прав\~людини у\~справі «Семирода\~та інші\~проти України» (заява 45879/07). До службової записки додано лист Генерального Директора з прав людини та верховенства права Департаменту виконання рішень Європейського суду з прав людини, яким звернуто увагу на необхідність виконання рішення національного суду у цій справі для забезпечення відновлення порушених прав заявниці. Зокрема, в постанові про відновлення виконавчого провадження від 17.09.2019 року постановлено про відновлення\~виконання рішення\~Європейського суду\~з прав\~людини № 45879/07 від 12.10.2017,\~відповідно до\~якого:(а)упродовж трьох місяців держава-відповідач повинна сплатити заявникам суми, зазначені доданій таблиці; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу;(b)із закінченням тримісячного строку до остаточного розрахунку на вищезазначені суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три вросткові пункти. 19 вересня 2019 року [PERSON] подала заяву до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій прохала «виплатити відшкодування,\~згідно рішення\~Європейського суду\~з прав\~людини справа\~№ 45879/07\~від 12\~жовтня 2017\~року,\~в частині\~виконання рішення\~Октябрськогорайонного суду м. Полтави від 26 січня 2006 року з урахуванням\~індексу інфляції\~на сьогоднішній день\~та нарахуванням\~пені,\~розмір якої\~діє на\~період несплати і до якої має бути додано три відсоткові пункти.». У свою чергу, лише 15.10.2019 Міністерством юстиції України платіжним дорученням від № 12259 сплачено [PERSON] кошти у розмірі 77620 гри за рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26.01.2006 №2-61 із призначенням платежу: "пер. кош., як пог. боргу згід. ріш. Євросуду №45879/07 від 12.10.2017. Тобто, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26.01.2006 №2-61 про стягнення на користь [PERSON] 77620 грн. було виконане відповідачем лише 15.10.2019, тобто після того, як [PERSON] змушена звернутися до Європейського суду з прав людини. Хоча,\~з дати\~набрання рішення\~суду законної\~сили (23.03.2006) зобов`язання\~відшкодувати шкоду\~стало конкретизоване\~і визначене\~із указаного\~часу воно мало бути виконане. Тому, [PERSON] вважає, що враховуючи тривале не виконання Міністерством юстиції України рішення суду від 26.01.2006 №2-61 (яке набрало законної сили 23.03.2006), то відповідно до ст. 625 ЦК України зобов`язані сплатити індекс інфляції за прострочення виконання основного зобов`язання та 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення невиконання зобов`язання з відшкодування шкоди, завданої несвоєчасним виконанням рішення суду, а саме: 77620 грн. прострочення виконання зобов`язання становить 4549\~дні та складає - 31 586, 02 грн., інфляційні нарахування на суму боргу в розмірі 77620 грн. складають - 273 587, 21 грн. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 18.10.2022року відкрито загальне позовне провадження з викликом всіх учасників справи. Ухвалою від 30.01.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті . 25.11.2022 року на адресу суду надійшов відзив від представника Міністерство юстиції\~Україниу якому просять позовну заяву [PERSON] залишити без задоволення з викладених підстав у відзиві. 08.12.2022 року на адресу суду надійшов відзив від представника Державної казначейської\~служби Україниу якому просять позовну заяву [PERSON] залишити без задоволення. Особи, що беруть участь у справі, про час, дату і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.128, 131 ЦПК України. Сторони будучи належним чином повідомленими про день і час слухання справи в судове засідання не з?явились. Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 26 січня 2006 року Октябрським районним судом м. Полтави прийнято рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволені та стягнуто з СПД «Укрспец`юст» МЮ України на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 46019 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди 30000 грн, в рахунок відшкодування судових витрат 1601 грн, а всього 77 620 грн. В подалі виконавче провадження з виконання вказаного вище рішення суду зупинене у зв`язку з процедурою банкрутства боржника СПД Укрспецюст», а позивачці відмовлено у включенні до реєстру кредиторів підприємтва-боржника через пропуск нею відповідного строку. Позивач звернулася із заявою до Європейського суду з прав людини, яка в подальшому була об`єднана до справи "Семирода та інші проти України " (заява №45879/07). 12 жовтня 2017 року Європейський суд з прав людини прийняв рішення по справі № 45879/07, яким встановив наявність порушень з боку держави України пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд з прав людини рішенням у справі «Семирода та інші проти України» (заява № 45879/07) від 12.10.2017 постановив, що: (а)упродовж трьох місяців держава-відповідач повинна сплатити заявникам суми, зазначені в доданій таблиці; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу; (b)із закінченням зазначеного тримісячного строку до остаточного розрахунку на вищезазначені суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, що діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти. Сума, присуджена [PERSON] в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди і судових та інших витрат - 2600 євро. Згідно з постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової А.М. закінчено виконавче провадження № 55181741 з виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Семирода та інші проти України»: відповідно до платіжного доручення № 275 від 19.01.2018 стягувачці перераховано 85 889, 32 грн., що еквівалентні 2600 євро (тобто, тримісячний строк дотримано). Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової А.М. від 17.09.2019 виконавче провадження № 55181741 відновлено. Згідно з постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової А.М. від 30.10.2019 виконавче провадження закінчене. Зокрема, державним виконавцем встановлено наступне. До відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби надійшла службова записка керівника Секретаріату Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Ольги Давидчук про необхідність виконання рішення національного суду, прийнятого на користь [PERSON] , щодо стягнення шкоди, завданої державним підприємством, а саме: рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26.01.2006, про невиконання якого зазначено у пункті 4 резолютивної частини рішення Європейського суду з прав людини у справі «Семирода та інші проти України» (заява № 45879/07). До службової записки додано лист Генерального Директорату з прав людини і верховенства права Департаменту виконання рішень Європейського суду з прав людини, яким звернуто увагу на необхідність виконання рішення національного суду у цій справі для забезпечення відновлення порушених прав заявниці. 17.09.2019 державним виконавцем прийнято постанову про відновлення виконавчого провадження. Платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 15.10.2019 № 12259 стягувачу перераховано заборгованість за рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 26.01.2006 № 2-61 у розмірі 77620 грн. Платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 19.01.2018 № 275 стягувачу перераховано кошти в сумі 85889,32 грн. (еквівалент 2600 євро). Таким чином, рішення суду (як Європейського суду з прав людини, так і національного) виконано фактично в повному обсязі, згідно з виконавчим документом. Процедура виконання рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) врегульована Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Відповідно до вказаного закону: -виконання рішення ЄСПЛ: а)виплата Стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б)вжиття заходів загального характеру; -рішення ЄСПЛ є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Порядок виконання рішення ЄСПЛ визначається цим законом, Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим законом. -виплата стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у рішенні ЄСПЛ. У разі порушення строку, зазначеного в частині першій цієї статті, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до рішення ЄСПЛ; -з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру. Додатковими заходами\~індивідуального характеру\~є:а)\~відновлення настільки,\~наскільки це\~можливо,\~попереднього юридичного\~стану,\~який Стягувач\~мав до\~порушення Конвенції\~(restitutio\~in\~integrum);б) інші заходи, передбачені у рішенні ЄСПЛ. Відновлення попереднього\~юридичного стану\~стягувача здійснюється,\~зокрема,\~шляхом:а)\~повторного розгляду\~справи судом,\~включаючи відновленняпровадження у\~справі;б) повторного розгляду справи адміністративним органом. Тобто, у даній справі на користь позивачки виплачено відшкодування у розмірі 2600 євро; відновлено попередній юридичний стан, який позивачка мала до порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: виконано рішення національного суду. Відповідно до ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод якщо ЄСПЛ визнає факт порушення Конвенції або Протоколів до неї і якщо внутрішнє право відповідної Високої Договірної Сторони передбачає лише часткове відшкодування, Суд, у разі необхідності, надає потерпілій стороні справедливу сатисфакцію. Як визначено\~у ст.\~1\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» виконання\~рішення ЄСПЛ\~включає в\~себе:а) \~ \~ \~ \~виплату стягувачеві\~відшкодування та\~вжиття додаткових\~заходів індивідуального\~характеру;б) вжиття заходів загального характеру. Тобто, у випадку якщо ЄСПЛ констатував порушення державою Конвенції, держава крім вжиття заходів індивідуального та загального характеру, має виплатити сатисфакцію (справедливе відшкодування) на користь заявника. Така виплата є компенсацією завданої заявнику порушенням Конвенції шкоди. Предмет позову, що розглядається - стягнення матеріальних збитків за несвоєчасне виконання рішення. У рішенні «Семирода проти України» ЄСПЛ встановив порушення стаття 6 п. 1 Конвенції (право на справедливий суд) - невиконання рішення Октябрського районного суду м. Полтава щодо виплати заявниці відшкодування шкоди, завданої державним підприємством. Як наслідок, держава мала сплатити на користь [PERSON] сатисфакцію в сумі 2600 євро, як компенсацію завданої порушенням шкоди. Тобто, відповідна шкода вже компенсована державою шляхом виплати сатисфакції за рішенням ЄСПЛ у розмірі 2600 євро. Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25 жовтня 2005 року у справі № 32/421). Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними. При цьому, шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Відповідно до\~статті 22\~ЦК України,\~збитками є:1)втрати,\~яких зазнала\~особа у\~зв`язку\~зі знищенням\~або пошкодженням\~речі,\~а також\~витрати,\~які особа\~зробила або\~мусить зробити\~для відновлення\~свого порушеного\~права (реальні\~збитки);2)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір. Невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення грошових коштів з боржника. Невиплачені позивачеві кошти на виконання судових рішень, ухвалених на його користь, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення коштів. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30\~червня 2022\~року у\~справі №\~757/58703/18-ц\~зроблено висновок, що факт тривалого невиконання рішення суду внаслідок неправомірних дій посадових осіб державної виконавчої служби, на який посилається позивач як на підставу позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, не є безумовною підставою для висновку про наявність збитків та причинного зв?язку між ними та несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили. Неповернення позивачу майно на виконання судового рішення, ухваленого на її користь, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 11744 ЦК України. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду,викладеним у постановах: від 23 грудня 2019 року у справі № 752/4110/17, від 12 березня 2020 року у справі № 757/74887/17-ц та від 03 червня 2020 року у справі № 642/3839/17, від 12 серпня 2020 року у справі № 761/7165/17. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У постанові Верховного Суду від 29.04.2021 у справі № 405/500/18 (провадження № 61-14498св20) зазначено, що факт тривалого невиконання рішення суду внаслідок неправомірних дій посадових осіб державної виконавчої служби не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, що набрало законної сили, та завданою шкодою. Позивач в своїй позовній заяві вказує, що Міністерство юстиції України 15.10.2019року здійснило перерахування заборгованості за рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 26.01.2006року № 2-61 в розмірі 77620 грн. Отже, суд вважає, що сам факт тривалого невиконання судового рішення не може бути підставою для безспірного стягнення збитків у вигляді стягнення нестягнутої за рішенням суду суми. Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 16.03.2020 у справі № 613/814/16-ц (провадження № 61-20218св19). Крім того, у постанові від 20.03.2019 у справі № 918/203/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що саме лише задоволення скарг на дії органу державної виконавчої служби не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями посадових осіб органів державної виконавчої служби та заподіяною шкодою. Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяння збитків, між протиправною поведінкою та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Зокрема, доведенню підлягає, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки. Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено спричинення шкоди діями державного виконавця, виходячи з положень статті 22 ЦК України, не надано доказів того, що бездіяльність державного виконавця, стала єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати зазначену суму у виконавчому листі ВП№55181741. Крім того, період, за який позивачка обраховує індекс інфляції та 3% річних - 24.03.2006року -15.10.2019року. При цьому, згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Отже, у даному випадку позовна давність закінчилася 15.10.2022. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.ст. 1 та 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим законом. Під доходами у\~цьому законі\~слід розуміти\~грошові доходи\~громадян,\~які вони\~одержують на\~території України\~і які\~не мають\~разового характеру:\~пенсії або\~щомісячне довічне\~грошове утримання\~(з\~урахуванням надбавок,\~підвищень,\~додаткової пенсії,\~цільової грошової\~допомоги,\~пенсії за\~особливі заслуги\~перед Україною\~та інших\~доплат до\~пенсії,\~встановлених законодавством);\~соціальні виплати;\~стипендії;заробітна плата\~(грошове\~забезпечення)\~сума індексації\~грошових доходів\~громадян;суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника. Сума коштів, що виплачена позивачці за судовим рішенням, не підпадає під жодну з наведених категорій, а отже, Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» до спірних відносин не застосовується. Відповідно до\~ст.\~2\~Закону України\~«Про індексацію\~грошових доходів\~населення»,\~індексації підлягають\~грошові доходи\~громадян,\~одержані ними\~в гривнях\~на території\~України і\~які не\~мають разового\~характеру:\~пенсії;\~стипендії;оплата праці\~(грошове\~забезпечення);суми виплат,\~що здійснюються\~відповідно до\~законодавства про\~загальнообов`язкове державне\~соціальне страхування,\~крім щомісячних\~страхових виплат\~потерпілим на\~виробництві (з\~урахуванням виплат\~на необхідний\~догляд за\~потерпілим)\~та членам\~їхніх сімей\~і пенсій,\~які індексуються\~відповідно до\~закону за\~цими видами\~страхування;суми відшкодування\~шкоди,\~заподіяної фізичній\~особі каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я,\~а також\~суми,\~що виплачуються\~особам,\~які мають\~право на\~відшкодування шкоди\~у разі\~втрати годувальника,\~крім суми\~виплат,\~що здійснюються\~відповідно до\~законодавства про\~загальнообов`язкове державне\~соціальне страхування;розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Сума коштів, що виплачена позивачці за судовим рішенням, не підпадає під жодну з наведених категорій, а отже, Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» до спірних відносин не застосовується. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суми, зазначені у розрахунках, наданих позивачем у своїй позовній заяві, не можуть бути визнані майновою шкодою (збитками) у розумінні ст. 22 ЦК України, тому позовні вимоги щодо стягнення на користь позивача матеріальних збитків, завданої несвоєчасним виконанням судового рішення, задоволенню не підлягають. Позивачем не було доведено та обґрунтовано суду, які матеріальні витрати та у якому розмірі він поніс внаслідок невиконання рішення суду.

Outcome: approved