Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернулась [PERSON] із позовом до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» про стягнення коштів, як безпідставно набутих. В позовній заяві зазначає, що між нею та ПАТ «Платінум банк» було укладено кредитний договір зі страхування життя позичальника № 60857/1879BCL від 25.07.2011 року. Відповідно до п.1.2 кредитного договору сума кредиту складає 11 368 грн. строк кредитування 36 місяців, тобто 3 роки та відповідно до графіку даний кредит мав бути погашений 25.07.2014 року. Від приватного виконавця Табінського О.В. вона дізналась про те, що було відкрито виконавче провадження від 08.11.2019 року та відносно неї вжито заходів примусового виконання. На запит до приватного виконавця із вимогою надати копії документів виконавчого провадження 15.01.2020 року отримано відповідь від приватного виконавця із відповідними копіями документів виконавчого провадження. Фактично із даного часу вона дізналась про те, що приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис за заявою ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на підставі договору факторингу № 20182407-1/2 від 24.07.2018 року. Ні від відповідача ні від банку вона не отримувала жодних листів вимог, в тому числі щодо переуступки боргу новому кредитору. Спірний виконавчий напис нотаріуса від 20.09.2019 року вчинений по заборгованості з 18.06.2012 року по 18.09.2019 року, тобто більше ніж за три роки. При цьому слід врахувати той факт, що строк даності по пені становить один рік та і по стягненню тіла минув термін позовної давності. Крім того, важливим є те, що жодної вимоги від відповідача вона не отримала. Вказаний виконавчий напис було оскаржено в судовому порядку. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28.07.2020 року по справі № 463/1001/20 виконавчий напис від 20.09.2019 року за реєстровим номером № 6011 про стягнення із [PERSON] в користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» визнано таким, що не підлягає виконанню. Дане рішення суду набрало законної сили, тому просила приватного виконавця закрити виконавче провадження та припинити всі заходи примусового виконання, в тому числі повернути стягнені кошти. Виконавче провадження ВП № 60552980 на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенко Є.М. про стягнення заборгованості закрите приватним виконавцем, проте частина коштів, які стягнуті під час судового розгляду не повернуті. Відповідно до ч. 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути, майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кошти в сумі 7965,70 грн. не повернуті, як безпідставно набуті. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала. Таким чином, правова підстава, на якій відповідач набув кошти від позивача у сумі 7965,70грн., внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса, відпала, оскільки рішенням суду зазначений виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Тому, за можливе застосувати до вмазаних відносин положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна потерпілому в натурі. Відповідач в добровільному порядку кошти не повернув. На заяву добровільно повернути кошти не відреагував, тобто взагалі не було надано відповіді. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи: судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн. Просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», код ЄДРПОУ: 35017877 кошти в сумі 7965,70 грн., як безпідставно набутих та стягнути із відповідача судові витрати, у виді судового збору та витрат на правову допомогу. Через канцелярію суду представник позивача [PERSON] - адвокат Пащук А.І. подав заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», код ЄДРПОУ: 35017877 кошти в сумі 6668, 86грн., як безпідставно набутих. Заяву мотивує тим, що враховуючу матеріали виконавчого провадження із 7965,70 грн. стягнутих коштів частину коштів були зараховані приватним виконавцем як витрати виконавчого провадження, а саме відповідно до постанови приватного виконавця Табінського О.В. від 13.11.2019 року про звернення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи, вбачається, що кошти в сумі 6668,86грн., як основної суми стягнення перераховувались на безпосередньо на рахунок стягувача, який є відповідачем по справі, а саме: за реквізитами: р/р [NUMBER] , у АТ «Ощадбанк», МФО 322669, одержувач платежу ТОВ «Фінансова компанія управління активами», а витрати по виконавчому провадженні перераховувались на рахунок приватного виконавця, а тому поверненню підлягає сума коштів в розмірі 6668,86грн., яка була стягнута із заробітної плати. Відповідачем по справі ТОВ «Фінансова компанія управління активами» подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає наступне. Доводи позивача, стосовно стягнення з неї коштів в розмірі 7 965,70 грн. на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» - є безпідставними та такими, що не підтверджуються жодними доказами, оскільки, позивачем до позовної заяви в підтвердження вище зазначеного додано звіт про здійснення відрахування та виплат, з якого вбачається, що із заробітної плати позивача відраховуються кошти, проте не зазначено на які конкретно реквізити та кому зараховувалися кошти. Тому, позивач не довів, що безпідставно стягнуті кошти в розмірі 7 965,70 грн. отримані саме ТОВ «Фінансова компанія управління активами», а не приватним виконавцем Табінським О.В. Окрім того, повідомляє що кошти в рахунок погашення заборгованості [PERSON] в розмірі 7 965,70 грн. на розрахункові рахунки ТОВ «Фінансова компанія управління активами» не надходили; відповідно - ТОВ «Фінансова компанія управління активами» не зобов`язана їх повертати. Щодо компенсації витрат на правничу допомогу: позивач у позовній заяві зазначив, що орієнтовні витрати на правничу допомогу складатимуть 3000,00 грн., проте відповідного розрахунку в якому зазначені фактично понесені витрати, фактично витрачений час на кожний окремий вид наданих послуг та/або планові витрати із зазначенням можливого витраченого часу на кожен окремий плановий вид послуг - не надав, що у свою чергу позбавляє ТОВ «Фінансова компанія управління активами» можливості спростовувати ймовірну не співмірність витрат на професійну правничу допомогу, чим у свою чергу порушує вимоги ч. 1 та ч. 2 ст. 134 ЦПК України. Крім того, витрати позивача на правничу допомогу не відповідають критерію співмірності, оскільки складають 75,32% та є завищеними. Між тим, підготовка адвокатом позовної заяви на 3 сторінки (по суті одна сторінка) без додання доказів, які підтверджують перерахування стягнутих коштів саме на рахунки відповідача та супроводження малозначної справи не може складати 6 000,00 грн. Просять у задоволенні позовних вимог [PERSON] , в тому числі щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу - відмовити; зменшити витрати на правничу допомогу з 6 000,00 грн. до 1 000,00 грн. В судове засідання позивач не з`явилась, представник позивача через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, у випадку задоволення позовних вимог просять стягнути судові витрати у виді судового збору та витрат на правову допомогу в сумі 5000грн., проти ухвалення заочного рішення не заперечують. В судове засідання відповідач не забезпечив явку свого представника. В поданому відзиві на позовну заяву, просили цивільну справу № 367/5301/21 слухати у відсутності представника відповідача - ТОВ «Фінансова компанія управління активами». Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28.07.2020 року по справі № 463/1001/20 позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», третя особа: приватний нотаріус Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 20.09.2019 № 6011, вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенком Євгеном Михайловичем щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованість за кредитним договором № 60857/1879ВСL від 25.07.2011, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та [PERSON] на суму 6668грн. 86коп. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на користь [PERSON] судові витрати, що становлять 840грн. 80коп. Рішення набрало законної сили 28.08.2020 року. Згідно довідки про доходи ТОВ «ЛЬВІВЕНЕРГОЗБУТ» № 71 від 23.11.2020 року за період з 01.11.2019 по 30.06.2020р. [PERSON] за сумісництвом працює у ТОВ «Львівенергозбут» на посаді інженер з програмного забезпечення комп`ютерів, загальна сума утримань із заробітної плати зг. з ВП № 60552980 від 13.11.2019 року становить 7 965,70грн. Згідно інформації про виконавче провадження № 60552980 від 11.07.2021, стан виконавчого провадження: завершено; назва виконавчого документу: виконавчий напис від 20.09.2019 № 6011 виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенко Є.М. про стягнення коштів з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» заборгованості в сумі 6668,86грн., відповідно до кредитного договору від 25.11.2011 року; рішення набрало законної сили 20.09.2019 року. Постанова про відкриття виконавчого провадження від 08.11.2019 року; стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 630,96грн. Постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій; стягнення основної винагороди приватного виконавця. Закінчення ВП п.5 ч.1 ст. 39 (скасування рішення, яке підлягало виконанню). 16.09.2020 Постанова про закінчення виконавчого провадження (п.4 ч.1 ст. 49). Згідно постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 13.11.2019 року постановлену приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Табінським Олегом Володимировичем по ВП № 60552980 звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , що отримує дохід у ТОВ «ЛЬВІВЕНЕРГОЗБУТ». Згідно п.2.1. постанови здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства за наступними реквізитами: борг в сумі 6668,86грн. на р\\р [NUMBER] , у АТ «Ощадбанк», МФО 322669, одержувач платежу: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» ЄДРПОУ 35017877, у призначенні платежу вказати: номер виконавчого провадження (АСВП№...), та період за який здійснюється відрахування. Згідно відповіді заступника директора ТОВ «Львівенергозбут» від 22.10.2021 № 910-2-21-5558 за період з листопада 2019 року по червень 2020 року з [PERSON] стягнено 6668,86грн. на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами». Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилається на те що кошти, які отриманні відповідачем від неї є безпідставно набутими, а тому до відносин, які виникли між ними підлягає застосуванню ст. 1212 ЦПК України. Згідно з статтею 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно з ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. За ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. За змістом ст.1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що ст.1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Як зазначав Верховний Суд, норми ст.ст.1212, 1213 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Відповідно, якщо суд встановлював наявність між сторонами договору, то визнавав застосування до таких відносин ст. 1212 неправильним (постанова від 14.10.2014 р. у справі №3-129гс14, постанова від 25.02.2015 р. у справі №3-11гс15, постанова від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15 та ін.). Водночас у постанові ВСУ від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15 суд відзначив, що конструкція ст.1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм гл.83, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише у момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Узагальнюючи викладене, можна сказати, що норми ст.ст.1212, 1213 ЦК України, застосовуються у таких випадках: зобов`язання між сторонами виникло не на підставі договору; набуття або збереження майна є абсолютною безпідставним; безпідставне збагачення однієї особи через іншу не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Проаналізувавши викладені норми чинного законодавства України та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки з матеріалів справи не вбачається наявності між сторонами будь-яких договірних правовідносин, що зумовлювали б перерахування позивачем відповідних коштів відповідачу. Відповідно, набуття цих коштів відповідачем є абсолютно безпідставним як на час набуття, так і на моменту розгляду справи, враховуючи, що іншого стороною відповідача не доведено, а матеріали справи не підтверджують будь-якої підставності набуття відповідачем коштів позивача. Таким чином, оскільки рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28.07.2020 року визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 20.09.2019 № 6011, вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенком Євгеном Михайловичем щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованість за кредитним договором № 60857/1879ВСL від 25.07.2011, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та [PERSON] на суму 6668грн. 86коп., суд вважає, що набуття коштів відповідачем на підставі такого виконавчого напису, є безпідставним як на час набуття, так і на момент розгляду справи. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом на підставі наданих сторонами доказів встановлено, що при примусовому виконанні виконавчого напису № 6011, виданого 20.09.2019 року про стягнення заборгованості в сумі 6668,86грн. відрахування із доходів боржника здійснювались за відповідними реквізитами, зокрема: борг в сумі 6668,86грн. на р\\р [NUMBER] , у АТ «Ощадбанк», МФО 322669, одержувач платежу: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» ЄДРПОУ 35017877 було перераховано за період з листопада 2019 року по червень 2020 року ТОВ «Львівенергозбут» по місцю роботи боржника - [PERSON] . В даному випадку безпідставне збагачення відповідача за рахунок коштів позивача не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту, оскільки наявності договірних або деліктних відносин між сторонами судом не встановлено. Враховуючи вищевикладене з відповідача на користь позивача слід стягнути безпідставно отримані кошти в сумі 6668,86грн. Положеннями частин 1 та 2 статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу. В своїх роз`ясненнях, наданих у п.п.47-48 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року №10, ВССУ зазначив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Надання платної правової допомоги регламентується Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно частини 1 статті 26 якого, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Аналізуючи наведене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності, враховуючи всі аспекти та складність справи, яка не представляє складності, позов, поданий позивачкою невеликого змісту, не потребує значного часу для його виготовлення, на думку суду такі витрати позивача не були неминучими. Позивач ставить вимогу стягнути з відповідача витрати на юридичні послуги у розмірі 5000,00грн., при цьому додає квитанцію № 0.0.2269227509.1 від 17.09.2021 на суму 5000,00грн., з яких вбачається, що [PERSON] оплатила за товари/послуги згідно договору № 010301/28 від 03.01.2020 року АБ Артема Пащука . В матеріалах справи міститься: також ордер серія ВС № 1005135від 12.07.2020 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1575 та витяг з договору № 010301/20 03.01.2020 року про надання правової допомоги, укладеного між [PERSON] та Адвокатським бюро «Артема Пащука», згідно якого бюро приймає на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу щодо: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складання звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру; складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства); представництва та захисту інтересів клієнта у судах. Згідно акту виконаних робіт про надання юридичних послуг, згідно договору про надання правової допомоги № 010301/20 від 03.01.2020 року по справі № 367/5301/21 від 16.09.2021 року виконавець виконав, а клієнт прийняв роботу, що включає в себе: зустріч та консультація клієнта, узгодження правової позиції, підготовка адвокатських запитів - 3год. вартість 2522,4грн.; підготовка та подача позовної заяви - 3 год. вартість 2522, 40грн. Всього витрати складають 5044,80грн, узгоджена сума наданих юридичних послуг згідно договору про надання правової допомоги складає 5000,00грн. На думку суду, є підстави для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу. В той же час, враховуючи критерій оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу), з огляду на те, що дана категорія справ, не представляє складності, обсяги виконаної роботи є незначними, розгляд справи проведено в порядку позовного провадження та без участі сторін, а також з урахуванням принципів пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про зменшення понесених [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2684,00грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку. Також, при задоволенні позову у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно задоволених вимог. Судом встановлено, що позивачем згідно квитанцій сплачено судовий збір у розмірі 908,00грн. за подання позовної заяви. На підставі ст. 387, 536, 625, 1048, 1212, 1213, 1215 ЦК України, ст. 12, 81, 83, 89, 141, 142, 247, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд

Outcome: partial