Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

У жовтні 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя, в якому просила визнати транспортний засіб автомобіль марки ВАЗ 211540, номер кузову [NUMBER] , 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , ринковою вартістю 100099,00 грн. спільною сумісною власністю подружжя,провести поділ спільного сумісного майна подружжя автомобіль марки ВАЗ 211540, номер кузову [NUMBER] , 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , визначивши частки співвласників по частці, вартістю по 50049, 66 грн. кожна, стягнути з відповідача на її користь в порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію вартості частки у спільній сумісній власності на транспортний засіб автомобіль марки ВАЗ 211540, номер кузову [NUMBER] , 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , в сумі 50049,66 грн.,припинити право [PERSON] на частку у спільній частковій власності подружжя на транспортний засіб ВАЗ 211540, номер кузову [NUMBER] 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . В обгрунтування позову посилалася на те, що15 лютого 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції від 15 лютого 2014 року, актовий запис №97. Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 10 лютого 2020року шлюб розірвано. З того часу разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Шлюбного договору не укладалось. В період шлюбу 19 лютого 2019 року за спільні кошти ними на підставі договорукупівлі-продажу було придбано автомобіль ВАЗ 211540, номер кузову [NUMBER] , 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] об`єм двигуна 1596, який зареєстрований на відповідча. Враховуючи, що спірний автомобіль використовується тільки відповідачем, що виділ належної позивачеві частки в натурі при поділі спірного транспортного засобу є неможливим, а спільне володіння і користування автомобілем також неможливе,вважає, що позивач має право на отримання компенсації від відповідача в розмірі частки вартості автомобіля, залишивши автомобіль у власності відповідача. Вона не може домовитися з колишнім чоловіком про порядок та спосіб поділу спільного сумісного майна, яке було придбано під час шлюбу, тому вимушена звертатися до суду. Відповідач надав суду письмові заперечення проти позову, в яких позов не визнає, посилається на те, що дійсно спірний автомобіль був придбаний та зареєстрований на нього під час шлюбу, однак вказує на те, що транспортний засіб був придбаний ним не за спільні кошти, а за особисті кошти, які отримані ним та заощаджені (з 2016 по 2019р.р.) від зданої в оренду земельної ділянки, яку він отримав у спадок та від продажу у січні 2019 року земельної ділянки, яку отримав шляхом безоплатної приватизації, у зв`язку із чим спірний автомобіль був придбаний 19.02.2019р. за його особисті кошти ( 3800, 00 доларів США), оскільки спірний автомобіль був придбаний ним за особисті кошти, експлуатувався та обслуговувся ним за свої власні кошти отримані за оренду земельної ділянки, саме тому після розлучення самостійно приймав рішення про його продаж, без будь-якого погодження з позивачкою та грошової компенсації останній від його продажу. Також, звертає увагу суду на те, що він пропонував позивачці компенсувати їй за роки прожиті разом половину суми власних грошей отриманих за продаж автомобіля в сумі 600 дол.США, однак позивачка відмовилася, зазначаючи, що має право отримати більшу суму. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Чулупа О.С. від 06.10.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. На підставі розпорядження керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва Мізюна Р.І. від 18.02.2021 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. Ухвалою суду від 27.05.2021 року задоволено клопотання представника позивачки адвокатки Литовки В.О. про витребування у Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Миколаївській області -копію примірника договору купівлі-продажу від 19.02.2019 року, на підставі якого було зареєстровано транспортний засіб марки ВАЗ 211540 державний номерний знак [NUMBER] , на ім`я [PERSON] , [INFO] , податковий номер [NUMBER] , відомості про зареєстровані транспортні засоби за громадянином [PERSON] , [INFO] , податковий номер [NUMBER] ,копію примірника договору купівлі-продажу транспортного засобу марки ВАЗ 211540, державний номерний знак [NUMBER] , відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , податковий номер [NUMBER] , продав вказаний транспортний засіб (у разі наявності) у звязку з чим оголошено перервуу підготовчому судовому засіданні. На виконання ухвали від 27.05.2021 року листом № 31/14-2405 від 27.07.2021Регіональним сервісним центрои ГСЦ МВС в Миколаївській області надано інформацію про те, що [PERSON] (відповідач) купив і продав вищезазначений автомобіль і на теперішній час зареєстрований за іншою особою. 21.12.2021 року від представника відповідача подано клопотання про долучення доказів до справи. 22.12.2021 року від представника позивачки подано клопотання про долучення доказів до справи. Долучено довідку про орієнтовну вартість спірного автомобіляВАЗ 211543, 2007 р.в. ресстраційний №BЕ9226CH, VIN [NUMBER] . Ухвалою суду від 22.12.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Згідно Розпорядження в.о. керівника апарату суду від 06.06.2022 року "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи" в зв`язку з увільненням від виконання обов`язків судді Саламатіна О.В, на час мобілізації - справу передано на повторний розподіл справи. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2022 року дану справу розподілено на суддю Гуденко О.А. та передано останній в зв`язку з особливостями роботи суду у воєнний час - 29 червня 2022 року. Ухвалою суду від 07.07.2022 року справу прийнято до провадження та продовжено судовий розгляд справи. Позивачка до суду подала заяву з проханням розглянути справу без її участі, позов просила задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, не повідомивши суду про причини своєї неявки,про день та час слухання справи були повідомлені належним чином, в тому числі телефонограмою та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Судової влади України згідно ч.11ст.128\~ЦПК України\~(з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи). Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Крім того, суд дійшов висновку про те, що відсутні перешкоди для ухвалення рішення суду без участі сторін, оскільки сторони подали суду заяви по суті справи, подача яких передбачена ст.ст.\~178,\~179,\~180 ЦПК України, отже позиція сторін суду зрозуміла та їй буде дана належна оцінка при ухваленні рішення. Також при прийнятті такого рішення судом враховано і те, таке буде в повній мірі відповідати завданням цивільного судочинства, серед яких є, окрім вимог щодо справедливого та неупередженого розгляду справ,\~також\~\~і\~\~ вимога\~\~щодо\~\~своєчасного\~\~розгляду\~\~цивільної\~\~справи\~(ч.1\~ст. 2 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, позов надійшов в провадження суду в жовтні 2020р., отже строки розгляду\~справи \~вже становлять більше двох років. За вищезазначеного, судом\~\~зроблено\~\~висновок, що\~\~у справі наявні усі необхідні докази для ухвалення рішення суду в межах предмету позовних вимог (положення ч.1\~ст. 77 ЦПК України) та з урахуванням положень ст.ст.\~77,\~80,\~89 ЦПК України\~. Суд, вивчивши матеріали справи, зміст заперечень стосовно позовних вимог, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення стосовно них, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89\~ЦПК України\~у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводиться. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ). З\~15.02.2014 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб розірваний рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.02.2020 року. За період перебування у шлюбі позивачем і відповідачем за спільні кошти в інтересах сім`ї було придбано на підставі договору купівлі-продажу автомобіль ВАЗ 211540, номер кузову [NUMBER] , 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] об`єм двигуна 1596., власником якого є відповідач. Згідно Довідки про орієнтовну вартість ВАЗ 211543, 2007 р.в. реєстраційний №BЕ9226CH, VINNEXTA21134848, власник - [PERSON] та проведеного аналізу ринку коліско- транспортних засобів та проведених розрахунків, орієнтовна вартість ВАЗ 211540, 2007 р.а. реєстраційний № ВЕ9226CH, VIN № [NUMBER] , на 26.11.2021 р. складає 97\~292,00 грн. Відповідно до\~Конституції України\~засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України; шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (частина перша статті 51,\~пункт 6 частини першої статті 92). У статті 3\~Кодексу\~встановлено, що сім`я створюється на підставі шлюбу та на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, серед яких визначено проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями\~Кодексу\~та\~Цивільного кодексу України\~(далі - ЦК України).\~Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60\~Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61\~Кодексу).\~Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63\~Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.\~Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69\~Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71\~Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364\~ЦК України). У відповідності до ч.1\~ст.70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічна позиція міститься у Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.05.2019 по справі № 522/19610/15-ц. За змістом частини третьої\~статті 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. \~\~\~Пунктом 22\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України. Зі змісту п.п. 23,24\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11\~«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначені норми закону встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц, а також Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). За такого, суд вважає встановленим, що вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Так вказаний автомобіль, набутий у шлюбі за спільні кошти, а отже, є спільною сумісною власністю подружжя, частки у праві власності дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також суд враховує презумпцію спільності майна, набутого за час шлюбу, яка відповідачем спростована не була. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України\~та\~статтею 372 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Зазначена норма не забороняє подружжю припинити право спільної сумісної власності подружжя на це майно і встановити право спільної часткової власності подружжя на нього відповідно до статті 64 СК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ч.5-7 ст. 81 ЦПК України,\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Що стосується припинення права [PERSON] на частку у спільній частковій власності подружжя на транспортний засіб ВАЗ 211540, номер кузову [NUMBER] 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ., то суд не вбачає підстав для задволення вимог в цій частині, оскільки згідно наданої інформації Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Миколаївській області вищезазначений автомобіль проданий і на теперішній час зареєстрований за іншою особою. З огляду на вищенаведені висновки суду щодо правил встановлення режиму спільного майна подружжя та його поділу, суд вважає встановленим, що вказаний транспортний засіб, придбаний сторонами в період шлюбу, а отже є спільним сумісним майном подружжя і частки у спільній сумісній власності на нього є рівними ( встановлена презумція відповідачем не спростована жодними доказами). При цьому суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача щодо придбання цього майна за особисті кошти оскільки достеменних доказів такого суду не надано. Так, надані ним довідки про доходи, отримані від оренди земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за 2016-2019 роки на загальну суму 95 647,19 грн, не є безумовними доказами того, що саме ці кошти він витратив на придбання спірного автоомбілю. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, у разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 19 червня 2019 року у справі № 761/32404/14-ц, від 25 березня 2020 року у справі № 161/79/18. Встановивши, що спільний автомобіль, який був зареєстровані за відповідачем, був відчужений ним у період, коли сім`я фактично припинила своє існування (не мала спільного побуду, не вела спільне господарство, проживали окремо) без згоди іншого з подружжя, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для висновку про те, що автомобіль був відчужений в інтересах сім`ї. - що такожє не заперечував і сам відповідач. Отже, наянві правові підстави для стягнення грошової компенсації вартості частки спільного майна, виходячи із вартості спірного майна, на користь позивачки. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 лютого 2022 року у справі № 440/139/19. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Крім того, відповідно до\~ст. 141 ЦПК\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання фізичною особою до суду позовної заяви про розірвання шлюбу, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому еквіваленті станом на 01.01.2023 становить 1073,60 грн. В матеріалах справи відсутні докази сплати судового збору позивачем при зверненні до суду, натомість, міститься копія посвідчення учасника бойових дій серії [NUMBER] від 22.11.2019 року. Тож відповідно до\~ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»\~позивач звільнений від сплати судовго збору при зверненні до суду. З огляду на вказане, слід стягнути судовий збір в сумі 1073,60 грн. з відповідача [PERSON] в дохід держави.

Outcome: partial