Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 2000 року по даний час постійно проживає в житловому будинку по [ADDRESS] , однак не має можливості оформити право власності на вказаний житловий будинок, так як попередній власник, відповідачка [PERSON] при передачі їй нерухомого майна не уклала нотаріально посвідченої угоди. На день подачі позову її місце перебування позивачці не відоме, засоби зв`язку з нею в позивачки відсутні. Останнє відоме місце проживання [PERSON] є [ADDRESS] . Посилається на те, що у вказаний житловий будинок вона, разом з іншими членами сімї переїхала проживати в 2000 році. Між нею та відповідачкою було досягнуто усної угоди: вона їй передала грошові кошти, а вона їй спірне господарство. З того часу вона з відповідачкою не спілкувалася, до господарства вона не приходила. Зазначає, що вона намагалася знайти її для того, щоб укласти нотаріально посвідчену угоду купівлі-продажу житлового будинку, однак її місце перебування не відоме. Вказує, що згідно рішення виконавчого комітету Неполоковецької селищної ради №16/3 від 09.03.2000 року житловий будинок по [ADDRESS] передано для оформлення права власності [PERSON] , однак належним чином відповідачка права власності не оформила. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити, визнати за нею право власності на будинковолодіння, що розташоване по [ADDRESS] , а саме: житловий будинок літ. А-І загальною площею 42,60 кв.м. та житловою 33,50 кв.м., житловий будинок літ. Б-І загальною площею 37,20 кв.м., та житловою 13,40 кв.м., сараї літ.В, Г, Д, Е, Ж, погріб літ.Пг/Ж, вбиральню літ.З, колону питну літ.К, огорожу №1-4, яму вигрібну №6. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце слухання справи через оголошення, яке розміщене на офіційному веб сайті Судова влада. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Відзиву на позов відповідачка не подала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Статтею 280 ЦПК України передбачається, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в зв`язку з неявкою учасників справи фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що згідно Довідки №161 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Рішенням виконавчого комітету Неполоковецької селищної ради №16/3 від 09.03.2000 року вирішено: житловий будинок по [ADDRESS] передано для оформлення права власності [PERSON] ; видати свідоцтво про право власності на вказаний будинок; будинковолодіння вважати нероздільним,; та зобов`язано [PERSON] зареєструвати свідоцтво про право власності у Кіцманському РБТІ (а.с.12). Згідно Висновку про вартість майна від 15.03.2023 року, вартість житлового будинку осіб за адресою [ADDRESS] складає 182903 грн. (а.с.9). Стаття 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Суб`єктом набувальної давності може бути як фізична, так і юридична особа. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови). Враховуючи, що позивачка добросовісно заволоділа вказаним майном і протягом 20 років продовжує відкрито, безперервно користуватися об`єктом нерухомого майна та використовувати його за призначенням, у зв`язку з чим, суд вважає, що позивачка на законних на те підставах набула право власності на таке нерухоме майно за набувальною давністю, на підставі чого позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Враховуючи наведене, ст.ст. 317, 328, 344, 392 ЦК України, ст.ст. 49, 82, 200, 206, 352, 354 ЦПК України, -

Outcome: approved