Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання їх доньки [PERSON] у розмірі 5500 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття. У своєму позові вказала, що 15.08.2009 р. між нею та відповідачем було укладено шлюб, який вони зареєстрували у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 258. У шлюбі [INFO] у них народилася дитина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Сторони по справі з 24.02.2023 проживають окремо. Рішенням Первомайського міськрайонного суду від 27.03.2023 шлюб між ними розірвано. Дитина з 24.02.2023 проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 27.04.2023 року. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідач з 24.02.2023 не бере участі в утриманні дитини. За період, що проживають окремо, відповідач на утримання дитини у березні та квітні 2023 року сплатив по 1990 грн. щомісяця та у травні - 2364 грн. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Таким чином, дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Дочка навчається у 7 класі Первомайської гімназії № 2, відвідує платний танцювальний гурток. Належний рівень життя дитини позивачка одна не може забезпечити, про що вона повідомила відповідача і наголосила на тому, що 2300 грн. щомісяця недостатньо для забезпечення дочки повноцінним харчуванням, якісним одягом, предметами гігієни, шкільним приладдям, організації дозвілля. Власного житла у [PERSON] з дочкою немає. Після розлучення, у зв`язку з важким матеріальним становищем, вона змушена була тимчасово оселитись у своїх батьків, так як відповідач залишився проживати у будинку по [ADDRESS] , де вони разом проживали до розлучення. На даний час вони з дочкою мають намір винаймати житло, що потребує додаткових витрат. Відповідач працює у ТОВ «Епіцентр К» фінансистом та середньомісячний розмір його заробітної плати у 2022 році становив 16475 грн., що підтверджується довідкою ГУ ДПС у Миколаївській області. Таким чином, [PERSON] , на думку позивачки, у змозі сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5500 грн., яка буде достатньою для забезпечення належного рівня життя їх дочки. У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Таким чином, при сплаті відповідачем аліментів у зазначеному вище розмірі забезпечується рівність батьків при несенні обов`язку утримання дитини. Відповідач інших осіб на утриманні не має, працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, його стан здоров`я дозволяє працювати. На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 02.06.2023 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він позовні вимоги визнав частково, згоден сплачувати аліменти в розмірі 2300 грн. на місяць, що практично буде відповідати 81% прожиткового мінімуму, встановленому для дітей віком від 6 до 18 років. Відповідач не відмовляється від матеріального утримання та надання допомоги рідній доньці, яку любить і буде матеріально допомагати і в подальшому. Окрім того, він систематично бере участь в матеріальному забезпеченні дитини, постійно надає кошти донці на особисті витрати під час їхніх зустрічей, витрати зв`язку, до того ж забезпечує її продуктами харчування під час перебування з ним. На його думку, позивачка необґрунтовано хоче отримувати аліменти у розмірі 5500,00 грн. - це вчетверо більше, ніж 50% прожиткового мінімуму та вдвічі більша, ніж рекомендована законодавством сума на утримання дитини. З цього [PERSON] приходить до висновку, що позивачка намагається весь обов`язок по утриманню дитини перекласти на нього, а зі свого боку вона не буде нести жодного зобов`язання, що не відповідає духу та вимозі закону. Таке її поводження є недобросовісним. Вважає, що сума в 2300 грн., яку він сплачує добровільно, є достатньою для утримання дочки та забезпечення усіх її потреб, які визначено законом. Іншу частину витрат повинна нести позивачка. \~ \~ \~ \~ Обґрунтовуючи підвищений розмір аліментів позивачка стверджує, що в неї немає власного житла та вона проживає з батьками. На це зауважує, що дане обґрунтування є передчасним, надуманим, оскільки не підтверджено належними і допустимими доказами та суперечить нормам чинного законодавства, яке не передбачає обов`язок колишнього чоловіка винаймати житло колишній дружині чи сплачувати їй за це кошти. Він готовий надавати житло своїй донці, якщо у неї виникне така потреба. Позивачка стверджує, що 2300 грн. не достатньо їй для утримання дитини, при цьому не надає жодних доказів цьому. В свою чергу відповідач стверджує, що цих коштів достатньо, він обґрунтовує свою позицію діючим законодавством, яким встановлено, що для дитини достатньо 2833 грн. на місяць для усіх потреб, з цих 2833 грн., він сплачує 2300 грн., а позивачці лишається додати лише 533 грн. Якщо вони будуть утримувати дитину на правах рівності та справедливості, то вона буде виділяти на дитину також 2300 грн., то повинні бути задоволені усі потреби дитини. Окрім того, відповідач і в подальшому буде надавати кошти особисто дитині для особистих потреб. У відповіді на відзив, наданій позивачкою 09.06.2023 р., вона обґрунтовує заявлену вимогу про розмір аліментів в 5500 грн. на місяць тим, що ціна на мінімальний набір продуктів для харчування, вартість сезонного одягу, засоби гігієни, приладдя на навчання, є надмірними, а тому рекомендована законодавством сума на утримання дитини не покриває цих витрат. Також надала докази того, що вона не має власного житла для проживання, а вартість плати за оренду однокімнатної квартири по Миколаївській області становить 3432,13 грн. Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , батьками якої в Свідоцтві про народження (серія [NUMBER] ) записані [PERSON] та [PERSON] . Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що дитина проживає з позивачкою, а тому вона має право на отримання аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Згідно ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач працездатного віку, інформації щодо неможливості надання матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини в судове засідання не надав. Будь-яких доказів, які б свідчили, що він не має можливості надавати такий розмір утримання чи за станом здоров`я працювати, в матеріалах справи немає. Аналізуючи зазначені норми закону, саме батьки дитини повинні забезпечити для неї утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку. Однак таке забезпечення є мінімальною гарантією утримання дитини, застосування якої можливе за певних об`єктивних обставин, підтверджених відповідними доказами і інтереси дитини і її право на достатній рівень матеріального забезпечення не можуть бути обмежені рівнем цієї мінімальної гарантії, а аліменти можуть бути стягнені з одного із батьків і в більшому розмірі, який забезпечуватиме потреби дитини. Оскільки дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, суд з урахуванням встановлених обставин по справі, на день вирішення спору, потреба у позивачки винаймати орендоване житло, висновків про матеріальне становище відповідача та дитини, розміру прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку, суд прийшов до висновку про задоволення позову. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, що мають істотне значення для визначення розміру утримання дитини, а саме відповідач по справі є особою працездатного віку, яка працює, інших осіб на утриманні немає, має у власності нерухомість (відповідачем даний факт не заперечується), відсутність у позивачки власного житла для проживання їх з донькою, сума аліментів, які просить стягнути позивачка на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 5500 грн. щомісячно, може забезпечити її належний рівень життя. Врахувавши наведені вище положення, норму статті 180 СК України щодо рівного обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дітям необхідного матеріального утримання, з урахуванням інтересів та потреб дитини та повноцінного розвитку її здібностей, з врахуванням стрімкого зростання цін на продукти харчування, одяг, засоби гігієни, суд прийшов до висновку, що аліменти необхідно стягувати в розмірі 5500 грн. щомісячно, починаючи з 10.05.2023 року до повноліття дитини. Суд вважає, що такий розмір аліментів не суперечить нормам матеріального права, забезпечить дитині рівень життя, до якого вона звикла, а також буде справедливим балансом між захистом прав відповідача та захистом прав дитини, обов`язок по утриманню яких покладений на нього як батька та позивачку. Саме вказаний розмір аліментів є доцільним до стягнення, що відповідає інтересам сторін у справі та чинному законодавству. Крім того, факт добровільного надання відповідачем коштів на утримання дитини жодним чином не впливає на визначення розміру аліментів у судовому порядку, адже вказані обставини за наявності відповідних підстав можуть бути враховані виконавцем при виконанні судового рішення за умови надходження відповідної заяви від платника аліментів. Натомість, у даній категорії справ суд зобов`язаний враховувати інтереси дитини та ухвалювати судові рішення, спрямовані на її захист шляхом стабільного забезпечення утримання дитини тим з батьків, який не проживає з нею, до досягнення останньою повноліття. Водночас, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодою зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню. Судові витрати відносяться на рахунок відповідача відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved