Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.12.2020 по 23.06.2022 в розмірі 122 265, 49 грн. У обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.10.2017 (справа №753/8679/17) з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 12.05.2017 і до досягнення дитиною повноліття. Зазначила, що Дарницьким відділом державної виконавчої служби у м. Києві на підставі виконавчого листа №753/7679/17 від 21.03.2018 було відкрито виконавче провадження №56099212. Позивачка вказала, що за п`ять років відповідач сплачував аліменти: 28 806,82 грн. у жовтні 2018 року та 19 585,50 грн. у березні 2019 року. Всього 48 392,32 грн. за п`ять років. Позивачка зазначає, що станом на 23.06.2022 відповідач має борг зі сплати аліментів у розмірі 122 265,49 грн. Загальний розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів [PERSON] становить 258 487,23 грн., що підтверджується розрахунком. Водночас, враховуючи той факт, що розмір неустойки не може бути більше 100% заборгованості, вважає, що стягненню підлягає неустойка у розмірі заборгованості зі сплати аліментів, що становить 122 265,49 грн. З огляду на викладене, просила позов задовольнити з наведених вище підстав. Ухвалою судді від 11.07.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. 03.04.2023 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву позивача, в якому відповідач зазначив, що доводи позовної заяви є безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню в заявлених межах. Відповідач хоч і погоджується із наявністю боргу, однак, із розрахунками категорично не погоджується. Водночас, попри це, вказує, що не вважає за необхідне спростовувати такі розрахунки заборгованості по аліментам. Зазначив, що в рамках виконавчого провадження №56099212 до відповідача були застосовані заходи примусового виконання, а саме накладено штраф в сумі 63 647, 21 грн. Вказаний штраф в сумі 63 647,21 грн. та борг по аліментам в сумі 127 94, 43 грн. були сплачені одним платежем в сумі 203 671, 00 грн. згідно квитанції від 07.10.2022, вказана сума штрафу перераховується на рахунок позивача та в силу положень ст.196 СК України підлягає зарахуванню в рахунок пені за прострочення сплати аліментів. Таким чином, відповідач стверджує, що сума пред`явлених вимог позивача підлягає зменшенню на сумку сплаченого штрафу, тобто 122 265, 49 грн. - 63 647, 21 грн. = 58 618, 28 грн. Також, відповідач просив врахувати його матеріальний стан, так як, в січні 2020 відповідач втратив роботу, а разом із нею і стабільний заробіток. При цьому такі події відбулись від незалежних від його волі причин (пандемії коронавірусу та масовим скороченням працівників). На даний час, має незначний мінливий заробіток, а збройна агресія російської федерації лише погіршила ситуацію за станом робочих місць. Окрім того, на власне утримання відповідач був змушений відкрити кредитну лінію в банку, яка з січня 2022 року збільшилась до 75 000 грн., а з листопада 2022 року до 100 000 грн. Задля погашення заборгованості відповідач брав грошову безвідсоткову позику у своїх знайомих та родичів. Окрім того, посилається на те, що позивачем не виконується рішення Дарницького районного суду м.Києва від 12.07.2021 (справа №753/15180/18) та постанови Київського апеляційного суду від 14.06.2022, якими визначено порядок його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] . Враховуючи вищенаведене, просив позов задовольнити частково, та стягнути неустойку (пеню) за прострочення аліментів в сумі 10 000 грн., а в решті позовних вимог відмовити. 07.04.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказала, що відповідач не довів свої твердження доказами. Зазначила, що вона 11.10.2022 отримувала платіж у розмірі 63 597, 21 грн. від виконавчої служби, однак таке погашення відбулося вже після звернення позивачки до суду та відповідно на дату позовної заяви заборгованість становила 122 265, 49 грн. Вказала, що відповідач сплачував аліменти не регулярно та не в повному об`ємі ще до початку пандемії та введення воєнного стану, зокрема, станом на 06.08.2018 мав заборгованість у розмірі 48 019,00 грн., станом на 20.03.2019 мав заборгованість у розмірі 19 487,59 грн., що підтверджується довідкою виконавчої служби. А отже, сплата пені, вважає, що є справедливою компенсацією за роки без матеріального забезпечення дитини. Враховуючи вищенаведене, просила позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 14.06.2023 у задоволенні клопотання відповідача про виклик та допит свідків відмовлено. Ухвалою суду від 14.06.2023 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.10.2017 (справа №753/8679/17) з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 12.05.2017 і до досягнення дитиною повноліття. На виконанні у Дарницькому відділі державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебуває виконавче провадження №56099212 з примусового виконання виконавчого листа №753/8679/17, виданого 21.03.2018 Дарницьким районним судом м.Києва, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 12.05.2017 і до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 23.06.2022 №56099212, виданим головним державним виконавцем Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Фещук О.А., заборгованість [PERSON] по аліментам за період з 12.05.2017 по 23.06.2022, з урахуванням сплат здійснених боржником у 2018 та 20109 рокахв сумі 48 392,32 грн., станом на 23.06.2022 становить 122 265, 49 грн. З вказаних розрахунків також вбачається, що відповідачем аліменти сплачувались нерегулярно та не в повному обсязі. З витягу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень №56099212 від 28.03.2023 вбачається, що в рамках виконавчого провадження №56099212, постановою старшого державного виконавця Бойправ А.О. від 06.10.2022 з відповідача на користь позивача стягнуто штраф у розмірі 50 % від суми заборгованості 127 294,43 грн., що складає 63 647,21 грн. Згідно квитанції 0.0.2698101928.1 від 07.10.2022 [PERSON] сплачено Дарницькому ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) заборгованість за ВП №56099212, у розмірі 203 671,00 грн. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, вказує, що згідно його розрахунку пеня становить 258 487, 23 грн., проте згідно норми ч. 1 ст. 196 СК України просить стягнути з відповідача на свою користь пеню, за період з 01.12.2020 по 23.06.2022, у розмірі 122 265, 49 грн., на що суд зазначає наступне. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. У разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку - після спливу семи днів після пред`явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив. У п. 22 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Так, відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, станом на 23.06.2022 відповідач мав заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 122 265,49 грн., яка утворилась через несплату відповідачем своєчасно та в повному обсязі аліментів на утримання дитини. Даний факт відповідачем визнано, проте зазначено, що вказана заборгованість утворилась через складне матеріальне становище, нестабільні заробітки. Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Враховуючи, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини, позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь пені за прострочення сплати аліментів є правомірними. Суд зауважує і на те, що згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Верховний Суд у складі Великої Палати у Постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц зазначив, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Оскільки, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Враховуючи відомості про наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів, суд вважає, що позивач має право на стягнення неустойки за несвоєчасно сплачені аліменти за період з 12.05.2017 по 23.06.2022. Доказів на підтвердження звільнення відповідача від сплати неустойки, останнім не надано. Згідно наданого позивачем розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, остання за період з 12.05.2017 по 23.06.2022 становить 258 487,23 грн., вказаний розрахунок перевірений судом, є арифметично вірним та відповідає нормам законодавства. Разом з тим, як встановлено вище, згідно п. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі не більше 100 відсотків заборгованості, яку і просить суд стягнути з відповідача на свою користь. Водночас, вирішуючи питання щодо розміру неустойки (пені), що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує приписи абзацу 2 ч.1 ст.196 СК України, відповідно до яких у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Відповідно до ч.4 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу. Судом встановлено, що постановою державного виконавця від 06.10.2022 з відповідача на користь позивача стягнуто штраф у розмірі 50 % від суми заборгованості 127 294,43 грн., що складає 63 647,21 грн. Факт отримання грошових коштів в рахунок сплати штрафу позивачем підтверджується. Відтак, з урахуванням наведених правових норм, сума неустойки (пені) підлягає зменшенню на суму 63 647,21 грн. Крім того, відповідно до ч.2 ст.196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідач, як на підставу зменшення розміру неустойки до 10 000 грн., посилається мінливий дохід у зв`язку з скороченням робочих місця, спричиненим поширенням коронавірусної хвороби з 2020 року та відсутність у нього роботи; наявність кредитної заборгованості та позикової заборгованості; перешкоджання позивачем в участі його, як батька, у вихованні та спілкуванні з дитиною. На підтвердження даних обставин, відповідач надає довідку Пенсійного фонду України (форма ОК-5) з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, з якої вбачається, що у 2017 році дохід відповідача становить 4571,43 грн., у 2018 році - 37 230,00 грн., у 2019 році - 50 076,00 грн., у 2020 році - 4723,00 грн. Однак, відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження доходів починаючи з 2021 року та до кінцевого терміну заборгованості - 23.06.2022. Водночас, суд звертає увагу, що, навіть, за період виникнення заборгованості з 12.05.2017 (початок виникнення заборгованості) до моменту оголошення у 2020 році пандемії коронавірусної хвороби (SARS-CoV-2), відповідачем не виконувався обов`язок по сплаті аліментів, попри наявність доходу за цей період. Загалом, за весь період виникнення заборгованості по аліментам з 12.05.2017 по 23.06.2022, за несплату якої позивач просить стягнути неустойку (пеню), відповідач лише двічі здійснив сплату аліментів: у жовтні 2018 року у розмірі 28 806,82 грн. та у березні 2019 року у розмірі 19 585,50 грн. При цьому, суд зазначає, що відповідач перебуває у працездатному віці, отже має змогу працювати, отримувати дохід та надавати достатню матеріальну допомогу на утримання своєї доньки та сплатити суму неустойки (пені). Будь-які дані про незадовільний стан здоров`я самого відповідача в матеріалах справи відсутні, як відсутні і дані про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відсутність працевлаштування відповідача на час розгляду справи не може бути підставою для звільнення його від утримання дитини. Крім того, суд критично ставиться до посилань відповідача про повну відсутність у нього доходу, адже відповідачем суду не роз`яснено за які доходи та в якому розмірі він забезпечує у такому випадку навіть власну життєдіяльність. У свою чергу, отримання відповідачем кредитних коштів від банку, збільшення кредитної лінії є його особистим правом, достовірно не підтверджує його скрутне матеріальне становище та неможливість сплати неустойки за прострочення сплати аліментів. Отримання відповідачем грошових коштів за договором позики у знайомих та родичів будь-якими доказами не підтверджується. Окрім того, перешкоджання позивачем в участі відповідача, як батька, у вихованні та спілкуванні з дитиною грунтуються лише на поясненнях відповідача, а також у даному випадку не входить до предмету доказування, оскільки жодним чином не впливає на можливість стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів та визначення її розміру. Таким чином, суд не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки з вищевикладених підстав, на які посилається відповідач, оскільки ним не доведено належними та допустимими доказами, що несплата аліментів відбувалась з поважних причин або що його матеріальний стан є настільки незадовільним, що він неспроможний сплатити таку неустойку. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, з метою захисту інтересів дитини, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача її користь неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 58 618,28 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви немайнового характеру з фізичної особи справляється судовий збір, що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Закон України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» визначає, що з 01 січня 2022 року розмір прожиткового мінімум для працездатних осіб становить 2 481, 00 грн. Виходячи з цих обставин, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved