Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Іванівської селищної ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на ті обставини, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивач є спадкоємицею першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON] . Постановою нотаріуса від 10.10.2022 №308/02-14 позивачці відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягав. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи у їх відсутність, проти позову не заперечує. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, забезпечивши сторонам сприяння всебічному, повному з`ясуванню обставин справи вирішив справу на підставі наступних доказів наданих сторонами та дослідивши письмові матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити виходячи з наступного. Так судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Останнім місцем проживання спадкодавця та місцем відкриття спадщини є смт. Іванівка, Березівського району Одеської області, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Іванівської селищної ради Одеської області від 02.11.2022 року за №02- 15/2686. Позивачка [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON] , факт перебування у шлюбі підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені її шлюбне прізвище « [PERSON] » було змінено на « [PERSON] ». Інші спадкоємці доньки померлого [PERSON] та [PERSON] від своїх часток у спадщині, яка залишилась після смерті [PERSON] відмовились на користь позивачки. Зазначене підтверджується дослідженими судом копіями матеріалів спадкової справи. Позивач у встановлений законом строк спадщину, що підтверджується документами із копії спадкової справи. Постановою нотаріуса від 10.10.2022 №308/02-14 [PERSON] відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Підстава відмови: на підтвердження права власності спадкодавця [PERSON] позивачка надала договір купівлі-продажу житлового будинку на його ім`я, посвідчений державним нотаріусом канівської державної нотаріальної контори Чекаліною А.Я. 05.03.1982 року за реєстром №99, дублікат якого виданий Романовою В.В., державним нотаріусом Одеського державного нотаріального архіву 12.01.2022 року за реєстром №2-7, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 17,5 кв.м., з надвірними будівлями: двома сараями. Згідно довідки, виданої КП «Іванівське бюро технічної інвентаризації» 11.11.2020 року за №190, зазначений житловий будинок зареєстрований за спадкодавцем Одеським міжміським БТІ 24.03.1982 року в книзі №3, реєстровий №78, сторінка №77. Відповідно технічного паспорту на вказаний житловий будинок реєстраційний №Т101:4052-9569-6917-4124, виготовленого Комунальним підприємством «Іванівське бюро технічної інвентаризації» станом на 27.11.2013 року, дані якого занесено до Реєстру будівельної діяльності в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва 22.02.2022 року житловий будинок реконструйовано зі збільшенням житлової площі на 27,1 кв.м. без дозвільних документів. Надвірні будівлі, які існували біля будинку станом на 1982 рік, зруйновані, а існуючі надвірні будівлі збудовано без дозвільних документів. Право власності за [PERSON] на новостворений об`єкт не реєструвалось. Усунути недоліки не можливо після смерті [PERSON] , оскільки відповідно до ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Судом встановлено, що до складу спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] входить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] . Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого. Згідно із ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст.16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового; або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, визнання права (п.1 ч.2 цієї статті). Таким чином, власник або інша заінтересована особа мають право звернутися до суду за забезпеченням прав власності, пов`язаних з усуненням перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцеві здійснювати в повній мірі та беззаперечно свої права володіння та розпорядження майном. Згідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до статті 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, а відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України у разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. В разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності якого не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку відповідно до роз`яснень Міністерства юстиції України від 21.02.2005 р. №19-32/319 Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, зареєстроване в Мін`юсті 18.07.2002 року за № 157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відсутність державної реєстрації права власності [PERSON] на добудовану частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами не дає підстав для висновку про те, що останній не був власником даного житлового будинку. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Таким чином, беручи до уваги вищезазначене, враховуючи ту обставину, що відповідач не заперечував проти позовних вимог, ту обставину, що позивач прийняв спадщину після смерті чоловіка у встановлений законом строк та спосіб, а також неможливості іншим шляхом оформити спадкові права, суд доходить висновку, що право позивача на оформлення спадщини підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання. За таких обставин суд вважає за можливе позовну заяву [PERSON] до Іванівської селищної ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Outcome: approved