Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 11 грудня 2015 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . У шлюбі народились діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 21 березня 2019 року шлюб сторонами розірвано, малолітні діти залишені на проживання зі матір`ю. Позивач зазначає, що відповідач ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, не надає жодного забезпечення дітям, зокрема - необхідного харчування, медичного догляду, не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. [PERSON] взагалі не спілкується з дочкою та сином, не проявляв наміру побачити їх, таким чином створились умови, які шкодять інтересам дітей, тобто самоусунувся від батьківських обов`язків, жодного зв`язку з дітьми не підтримує протягом чотирьох років, аліментів на їх утримання не сплачує. Крім того, відповідач неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Враховуючи викладені обставини, вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] буде відповідати інтересам дітей. Ухвалою суду від 11.10.2022 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 21.02.2023 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за даним позовом до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав наведених в позовній заяві, в подальшому в судове засідання не прибули, представником подано через канцелярію суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився. На час розгляду справи перебуває під вартою в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12». На адресу суду 22.02.2023 надійшла заява відповідача в якій просить доставити його в судове засідання, однак дане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до положення ч.1ст.212 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, проте відповідач клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції не подавав, правом відзиву на позовну заяву не скористався. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судове засідання не прибув, проте направив на адре суду заяву про розгляд справи у відсутності представника, а також подав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей, який міститься в матеріалах справи (а.с.57, 60-63). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши учасників справи, свідків: [PERSON] , [PERSON] , всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 11 грудня 2015 року сторони по справі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Від спільного подружнього життя народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.7,8). Рішенням Івано-Франківського міського суду від 21 березня 2019 року шлюб між сторонами розірвано, малолітніх дітей залишено на проживання із матір`ю (а.с. 9-11). Позивач стверджує, що відповідач не піклується про дітей, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не надає матеріальну допомогу на утримання дітей. На даний час діти навчаються у Ліцеї № 24 Івано-Франківської міської ради, [PERSON] в 4 класі, [PERSON] в 2 класі. За наданою інформацією Ліцея № 24 батько дітей - [PERSON] за час навчання дітей не цікавився шкільним життям дітей, до ліцею не навідувався (а.с.12-13). Згідно психологічних обстежень дітей, [PERSON] і [PERSON] підтвердили, що спілкування з батьком, будь-якого зв`язку з ним не мають (а.с. 14-15). [PERSON] не сплачує аліменти на утримання неповнолітніх дітей, що підтверджується Розрахунком із сплати аліментів. На даний час заборгованість становить 88284,76 грн (а.с. 16). Крім того, із матеріалів справи вбачається, що відповідача притягувався до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України, про що свідчить вирок від 01.11.2012 (а.с. 23). 04.04.2023 представником Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради подано суду висновок від 23.03.2023 №327 із змісту якого вбачається, що « [PERSON] утримується під вартою в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12) з 07.11.2022 по даний час на підставі ухвали Івано-Франківського міського суду від 07.11.2022 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вироком Івано-Франківського міського суду від 23.12.2022 засуджений за ч.2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту. На сьогоднішній день вирок не набрав законної сили.» А також зазначено, що «установою виконання покарань було подано пояснення із зазначенням позиції відповідача [PERSON] …,який заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, вважає, що бере участь у вихованні дітей….після звільнення буде і надалі брати участь у вихованні та утриманні дітей». Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що він ухилився від виховання дітей (а.с.60-63). Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі статтею 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Статтею 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися в т.ч. один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Сторона позивача доводила підстави для позбавлення батьківських прав на підставі п.2 даної статті, як ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України і з`ясовує які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутових умов життя та матеріального становища відповідача. Вивчаючи питання доцільності позбавлення батьківських прав, що є предметом розгляду даної цивільної справи, ООП надав суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Судом встановлено, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, їх навчання, підготовки до самостійного життя, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим, таким, що відповідає інтересам дітей та підлягає задоволенню. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 992,40грн. судового збору на користь позивача. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved