Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Сідорова В.М. звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення завданої майнової шкоди в розмірі 57814 гривень. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019210120000047 від 03.02.2019 року. У результаті дорожньо-транспортної пригоди 03.02.2019 позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження. Вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 18.10.2019 року відповідач визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2\~ст.\~286\~КК України і йому було призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі статті 75 КК України судом було звільнено [PERSON] від відбування основного покарання з випробуванням строком на 3 роки. Після винесення вироку позивач продовжував лікування та реабілітацію від наслідків отриманих травм під час ДТП. Однак, відповідачем не відшкодовано на придбання ліків та проходження медичного обстеження майнову шкоду в розмірі 57814 гривень. Вказану суму позивач просить стягнути з відповідача у його користь. Заперечуючи проти позову, представник відповідача адвокат Трачук І.В. подав відзив у якому вказав, що позивач не обґрунтував ціну позову, витрати позивача, пов`язані з придбанням лікарських засобів та матеріалів медичного призначення, не підтверджено належними та допустимими доказами, позивач не звертався з позовом до страховика, відповідачем перераховано на картковий рахунок позивача протягом 2021-2022 років 18155 грн 81 коп та сплачено 100000 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Просить у позові відмовити. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Сідоров В.М. позовні вимоги підтримав з підстав, що вказані у позовній заяві. \~ \~ \~ \~Представник відповідача - адвокат Трачук І.В. в судовому засіданні позов не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позов. \~ \~ \~ \~Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 28.11.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 13.02.23 від представника відповідача адвоката Трачука І.В. надійшов відзив на позов. 07.04.23 від представника позивача адвоката Сідорова В.М. надійшла відповідь на відзив у якій зазначив, що відповідач визнаний винним по вироку суду у спричиненні позивачу пошкодження здоров`ю, тому право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон дає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, відповідач, як заподіювач шкоди має нести цивільно-правову відповідальність по деліктному зобов`язанню і відшкодувати заподіяну ним шкоду позивачу. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень статей 4,\~5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом статей 15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вироком Кременецького районного суду Тернопільської області області від 18 жовтня 2019 року (справа № 601/663/19, провадження № 1-кп/601/160/2019), який набрав законної сили, [PERSON] \~визнаний винним та засуджений за ч. 2\~ст. 286 КК України за те, що він 03 лютого 2019 року біля 02 години 15 хвилин, грубо порушуючи вимоги пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями, (далі ПДР України) перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем «VOLKSWAGEN-GOLF 2 1.6» р.н. [NUMBER] та з трьома пасажирами рухався вулицею Кременецькою, міста Почаїв, Кременецького району, Тернопільської області, в напрямку від міста Радивилів до міста Кременець. Наближаючись до будинку №4 вказаної\~вулиці та рухаючись у вказаному напрямку із швидкістю близько 70 км/год., водій\~ [PERSON] , зокрема у зв`язку із станом алкогольного сп`яніння не був достатньо уважний, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, не обрав таку безпечну швидкість та прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним у конкретних дорожніх умовах, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч. 1, 1.10, (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.1, 12.4 ПДР України, які зобов`язували його рухатися у населеному пункті із безпечною швидкістю, не більше 50 км/год., і своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Надалі під час руху водій [PERSON] , маючи об`єктивну можливість завчасно виявити легковий автомобіль, який із увімкненим світлом фар стояв на його смузі руху, біля правого краю проїзної частини дороги, навпроти будинку №4, із направленням передньої частини йому назустріч, відповідно до вимог п. п. 1.10 (в частині визначення поняття «перешкода для руху» і виконання його вимог), 12.3 ПДР України виявивши перешкоду для свого руху, тобто нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, хоча мав таку технічну можливість, а допустив зміну напрямку руху автомобіля «VOLKSWAGEN-GOLF 2 1.6» праворуч та в подальшому виїхав на елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини\~правий тротуар, при цьому не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, чим також грубо порушив вимоги пунктів 1.10 (в частині визначення поняття «тротуар» і виконання його вимог), 10.1, 11.13 Правил дорожнього руху України. Своїми діями, які не відповідали вище вказаним вимогам пунктів Правил дорожнього руху України, водій [PERSON] , рухаючись правим тротуаром поставив себе в такі умови, що не зміг забезпечити безпеку дорожнього руху та допустив наїзд передньою частиною керованого автомобіля «VOLKSWAGEN-GOLF 2 1.6» на трьох пішоходів, а саме - начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Кременецького відділу поліції ГУНП в Тернопільській області капітана поліції [PERSON] , а також громадян [PERSON] та [PERSON] , які стояли на правому тротуарі навпроти спеціального автомобіля працівників поліції «RENAULT-DUSTER» р.н. [NUMBER] , що стояв із увімкненою аварійною світловою сигналізацією на смузі руху до м. Кременець, біля правого краю проїзної частини дороги, за першим легковим автомобілем. Саме в цей час поліцейський [PERSON] завершував складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення [PERSON] . Після вчинення наїзду на вказаних трьох пішоходів водій [PERSON] допустив зіткнення передньої лівої частини керованого автомобіля «VOLKSWAGEN-GOLF 2 1.6» із задньою правою частиною автомобіля «MITSUBISHI-OUTLANDER» р.н. [NUMBER] , яким до цього керував [PERSON] , і який стояв за вказаними пішоходами та за службовим автомобілем «RENAULT-DUSTER» р.н. [NUMBER] , на смузі руху до м. Кременець, а саме правими колесами на правому краю проїзної частини дороги, без увімкненого зовнішнього освітлення. У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепа справа із забиттям головного мозку (легкого ступеня\~за клінічною класифікацією), а також перелому кісток носа справа, «забійних» ран та гематоми тім`яної і лобової ділянок справа, тупої травми правого ока у виді крововиливу у білкову оболонку та синця повік, що призвела до розвитку нейропатії (ураження) групи окорухових нервів, садна правої щічної ділянки, закритої травми грудної клітки із забиттям легень, травму правого передпліччя у вигляді відкритого внутрішньосуглобового перелому дистального (нижнього) метаепіфізу променевої кістки із вивихом зап`ястя назад та пошкодженням шкірних покривів в цій ділянці\~«забійно-рваною» раною і саднами по передній поверхні, та закритого перелому шилоподібного відростку ліктьової кістки, закритого перелому медіальної (внутрішньої) кісточки лівої великогомілкової кістки, «обширних» гематом правих стегна та гомілки по задній поверхні. Отримані потерпілим [PERSON] внаслідок\~\~даної дорожньо-транспортної пригоди тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Потерпілий був госпіталізований до лікарні, де знаходився на стаціонарному лікуванні. З наявної у матеріалах справи\~\~копії вироку Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2019 року вбачається та\~\~під час судового розгляду справи представник позивача підтвердив, що в рамках розгляду кримінальної справи позивачем безпосердньо до [PERSON] , як до винної особи, яка завдала шкоди, був заявлений цивільний позов про відшкодування 33840,67 гривень майнової та 70000 гривень моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. У процесі розгляду кримінальної справи потерпілий [PERSON] та його представник відмовилися від позову у зв`язку з добровільним відшкодуванням шкоди. Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, обставини вчинення злочину та вина відповідача у його вчиненні не потребує доказування, оскільки встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили і має преюдиційне значення для спірних правовідносин. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша\~статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга\~статті 14 цього Кодексу). Відповідно до\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Згідно вимог\~ст. 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно роз`яснень даних в п. 4 та 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, відповідач, як заподіювач шкоди, має нести цивільно-правову відповідальність по деліктному зобов`язанню і відшкодувати заподіяну ним шкоду позивачу за пошкоджене здоров`я, який став інвалідом третьої групи, пов`язане із виконанням службових обов`язків (стаття 1195 ЦК України), чим спростовуються доводи представника відповідача щодо неналежного відповідача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Також голослівним є посилання представника відповідача про те, що у даному випадку не йдеться про абсолютний характер права потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором та в обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. І лише у випадку якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі\~статтею 599 ЦК України\~виконанням, проведеним належним чином. Згідно рішення Кременецького районного суду від 21.06.2022, яке набрало законної сили, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто спричинену матеріальну шкоду в розмірі 18783 гривні. В решті позову відмовлено. З виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] вбачається, що позивач з 06.06.2022 по 17.06.2022 знаходився на стаціонарному лікуванні у Кременецькій РКЛ з приводу травм, які отримав у ДТП 03.02.2019. Дослідивши фіскальні чеки на придбання ліків, суд вважає, що належними, допустимими та достатніми доказами, у розумінні статей: 77, 78, 80 ЦПК України, понесених позивачем витрат на лікування є наступні фіскальні чеки: на суму 436,49 грн. від 06.06.2022, на суму 61,02 грн. від 07.06.2022, на суму 193,90 грн. від 07.06.2022, на суму 193,60 грн. від 08.06.2022, на суму 209,22 грн. від 10.06.2022 року, на суму 207,60 грн. від 09.06.2022. Копії чеків від 05.06.2019 на суму 87,96 грн., від 05.06.2019 на суму 1562,17 грн., від 06.05.2019 на суму 576,98 грн., від 28.10.2019 на суму 216,98 грн., від 07.10.2019 на суму 60,20 грн., від 02.09.2019 на суму 36,40 грн., від 23.08.2019 на суму 3900 грн., від 23.09.2019 на суму 4200 грн., від 10.10.2019 на суму 419 грн., від 09.10.2019 на суму 203.80 грн., від 09.10.2010 на суму 35.40 грн., від 27.06.2019 на суму 113.94 грн., копії квитанцій від 04.06.2019 на суму 1250 грн. та від 28.05.2019 на суму 1269 грн. суд не приймає, як докази понесених позивачем витрат на лікування та обстеження, пов`язаного із отриманням тілесних ушкоджень, оскільки дані витрати позивачем були здійснені до винесення Кременецьким районним судом Тернопільської області вироку 18.10.2019, де в процесі розгляду кримінальної справи потерпілий [PERSON] та його представник відмовилися від позову у зв`язку з добровільним відшкодуванням шкоди. Представником позивача у судовому засіданні не спростовано доводи представника відповідача про те, що дані витрати були відшкодовані відповідачем до винесення вироку судом. Суд також не приймає, як доказ понесених позивачем витрат на лікування, копію квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 02.07.2019 на суму 32000 грн. за придбання колінного імплантата, оскільки позивачем не представлено доказів про те, що під час ДТП 03.02.2019 йому було заподіяно травму коліна. Копії чеків від 07.08.2022 на суму 47,20 грн., від 29.08.2022 на суму 724,67 грн., від 06.10.2022 на суму 312,84 грн., від 14.07.2022 на суму 132,53 грн., від 30.06.2022 на суму 61 грн., від 30.12.2021 на суму 106,40 грн., від 18.04.2022 на суму 110 грн., від 22.03.2022 на суму 207.30 грн., від 18.004.2022 на суму 438.98 грн., від 08.02.2022 на суму 84 грн., від 21.11.2021 на суму 78 грн., від 02.02.2022 на суму 64 грн., від 12.09.2022 на суму 90.50 грн., від 29.09.2022 на суму 60 грн., від 25.08.2022 на суму 65.41 грн., від 05.08.2022 на суму 50 грн., від 09.09.2022 на суму 5000 грн. суд не приймає, як докази понесених позивачем витрат на лікування та обстеження, пов`язаного із отриманням тілесних ушкоджень, оскільки дані призначення лікарських препаратів - відсутні. Не заслуговує на увагу посилання представника відповідача про те, що\~відповідачем перераховано на картковий рахунок позивача протягом 2021-2022 років 18155 грн 81 коп та сплачено 100000 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, що підтверджується копіями квитанцій та розпискою, які долучені до відзиву на позов від 13.02.2023, оскільки дані обставини та докази були предметом дослідження судів під час ухвалення вироку від 18.10.2019 та рішення у цивільній справі 21.06.2022. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] необхідно задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь позивача 1301 (одну тисячу триста одну) гривню 82 (вісімдесят дві) копійки майнової шкоди. В решті позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України\~\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір». Відповідно до пункту\~2\~частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VІвід сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Таким чином, судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги, від сплати якого позивач звільняється під час розгляду справи, слід стягнути з відповідача в дохід держави. Позов [PERSON] задоволено частково, а тому судовий збір за подання позовної заяви у пропорційному розмірі до задоволених складає розмір 22 гривні 35 копійок.

Outcome: partial