Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

Адвокат Незнамова Тетяна Олександрівна в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садівного матеріалу» (далі - ДП «ЦСЕНСМ») про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що з 09.07.2014 по 12.09.2022 [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем, які були припинені на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. У день звільнення відповідач не провів з позивачем повного розрахунку, на момент звільнення заборгованість за 2020-2022 роки становила 173208,14 грн. з урахуванням податків та зборів, до якої входить заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.09.2022 по 27.02.2023, тобто за 120 робочих днів становить 63990 грн. з розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 533,25 грн. Відповідно до Закону «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» відповідач повинен сплатити компенсацію за період з серпня 2020 року по січень 2023 року в розмірі 2323,41 грн. (з розрахунку 173208,14 грн. х 134,14% : 100% = 2323,41 грн.). До вимог про стягнення заробітної плати строк позовної давності не застосовується, щодо решти вимог, то строк позовної давності становить три місяці з моменту звільнення відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України. Просила стягнути з ДП «ЦСЕНСМ» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 173208,14 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 29328,75 грн., компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати 2176,01 грн. та судові витрати. З урахуванням заяви від 20.02.2023 про збільшення позовних вимог стягнути з ДП «ЦСЕНСМ» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 173208,14 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 63990 грн., компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати 2323,41 грн. та судові витрати. 19.12.2022 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 24.01.2023 судом постановлено ухвалу про відмову в проведенні судового засідання в режимі відеоконференції. 24.03.2023 судом постановлено ухвалу про відмову в проведенні судового засідання в режимі відеоконференції. 19.06.2023 судом постановлено ухвалу про відмову в проведенні судового засідання в режимі відеоконференції. 21.06.2023 представник позивача подала клопотання про збільшення позовних вимог, яке не приймається судом з огляду на порушення строків його подання, визначених п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Представник позивача адвокат Незнамова Т.О. надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач участі свого представника в судовому засіданні не забезпечив та своїм правом на подачу відзиву не скористався. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП «ЦСЕНСМ» в період 09.07.2014 по 12.09.2022 та обіймав посаду директора завідувача Теребовлянської дільниці Хмельницької філії ДП «ЦСЕНСМ». Трудові відносини були припинені на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, що підтверджується копіями наказів ДП «ЦСЕНСМ» від 27.10.2020 №1323-к/тр та від 09.09.2022 №292-к/тр. Згідно з копією наказу ДП «ЦСЕНСМ» від 09.09.2022 №290-к/тр при звільненні [PERSON] повинна бути виплачена вихідна допомога в розмірі середнього місячного заробітку, компенсація за 124 календарних днів невикористаної відпустки. При цьому з урахуванням приписів ст.ст. 77-80 ЦПК України судом не приймаються, як докази, копії сторінок трудової книжки, оскільки відсутня повна копія трудової книжки, а з наданих копій неможливо встановити, кому належить трудова книжка. Згідно з довідками ДП «ЦСЕНСМ» від 04.11.2022 №2/13-3/473-22, від 04.11.2022 №2/13-3/472-22 та від 04.11.2022 №2/13-3/471-22 розмір заборгованості відповідача перед позивачем по виплатам становить: за період з 01.08.2020 по 31.10.2020 - 16759,32 грн. за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів; за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 - 32811,28 грн. за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів; за період з 01.01.2022 по 30.09.2022 - 123637,54 грн. за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Загальний розмір заборгованості становить 173208,14 грн. за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Відомості про проведення з позивачем повного розрахунку на день ухвалення судового рішення відсутні. Щодо вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі суд відзначає наступне. Частиною 1 ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 1 ст. 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічний припис міститься у ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Аналогічні приписи містить ч.1 ст. 83 КЗпП України. Частиною1 ст.44 КЗпП України встановлено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Судом встановлено, що відповідач не виконував свого обов`язку та своєчасно не сплачував позивачу заробітну плату, не виплатив при звільненні компенсацію за невикористану відпусту та вихідну допомогу при звільненні, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 173208,14 грн. за вирахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Оскільки [PERSON] був звільнений з роботи 12.09.2022, то відповідач мав виплати всі суми, що належать йому від підприємства в день звільнення. Проте ДП «ЦСЕНСМ» свого обов`язку не виконало, чим порушило права позивача, що має наслідком задоволення вимог позивача про стягнення боргу в розмірі 173208,14 грн. за вирахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд відзначає наступне. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України (в редакції, яка набрала чинності 19.07.2022) встановлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Згідно з пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 №13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день проведення фактичного розрахунку, суд враховує, що позивач був звільнений 12.09.2022, в день звільнення він знаходився на роботі і оплата за цей робочий день була нарахована. Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення позивача, і до дня, який зазначений у позові, тобто за період з 13.09.2022 по 27.02.2023, включно, в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок). Суд відзначає, що зазначений період не виходить за межі шести місяців, за які може бути стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку, що визначено ч.1 ст.117 КЗпП України. Так, абзацом третім пункту 2 розділу ІІ Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана дана виплата. Згідно з абзацом першим пункту 2 розділу ІІІ Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Відповідно до абзацу четвертого пункту 2 Порядку якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. (абзац четвертий пункту 8 розділу IV Порядку). Середньоденна заробітна плата позивача становить 533,25 грн. та розраховується наступним чином. Згідно з довідкою від 04.11.2022 №2/13-3/468-22 позивач перед днем звільнення відпрацював два повних місяці у липні та серпні 2022 року, за які їй була нарахована заробітна плата у розмірі 11647 грн. та 11816 грн. з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів, відповідно. Середньоденна заробітна плата = (заробітна плата за липень 2022 року + заробітна плата за серпень 2022 року) : (кількість робочих днів у липні 2022 року + кількість робочих днів у серпні 2022 року) = (11647 грн. + 11816 грн.) : (21 робочий день + 23 робочих днів) = 23463 грн. : 44 робочих дні = 533,25 грн. Загальна кількість робочих днів за період з 13.09.2022 по 27.02.2023, включно, становить 121 робочий день, яка складається з 15 робочих днів затримки у вересні 2022 року, 21 робочого дня затримки у жовтні 2022 року, 22 робочих днів затримки у листопаді 2022 року, 22 робочих днів затримки у грудні 2022 року, 22 робочих днів затримки у січні 2023 року та 19 робочих днів затримки у лютому 2023 року. Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 64523,25 грн. (визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів затримки, тобто 533,25 грн. х 121 робочих днів затримки = 64523,25 грн.), яка розрахована судом без утримання податків та інших обов`язкових платежів. При цьому суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені в п.91 постанови від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, та вважає, що відсутні підстави для зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, який має компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи розмір простроченої заборгованості роботодавця, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, дії працівника та бездіяльність роботодавця у спірних правовідносинах. Суд вважає, що на день звільнення позивача не існувало об`єктивних обставин, що перешкоджали провести розрахунок. Доказів на підтвердження протилежного відповідач не надав. У зв`язку з цим відсутні підстави для звільнення відповідача від передбаченого ст. 117 КЗпП України обов`язку виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Проте суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 13.09.2022 по 27.02.2023, включно, визначену без утримання податків й інших обов`язкових платежів, в розмірі 63990 грн., про що просить представник позивача, оскільки відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України вихід за межі позовних вимог не допускається. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати суд відзначає наступне. Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»). Суд враховує, що компенсація за невикористану відпустку та вихідна допомога були нараховані позивачу при звільненні, про що зазначено в наказі ДП «ЦСЕНСМ» від 09.09.2022 №292-к/тр. Таким чином, правомірною є вимога про стягнення компенсації втрати частини доходів лише у вигляді заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати. Згідно розрахунку наданого позивачем, компенсація за невчасну виплату заробітної плати становить 2323,41 грн. Вказаний розрахунок є вірним, відповідачем не оспорювався, а тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за невчасну виплату заробітної плати в сумі 2323,41 грн. Підсумовуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимогу про стягнення боргу по заробітній платі в розмірі 1732,08 грн., оскільки позивач звільнений від його сплати відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 992,40 грн.

Outcome: approved