Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

У грудні 2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментам за судовим наказом №760/12145/19, виданим 23 травня 2019 року Солом`янським районним судом м.Києва, за період з 24.02.2022 по 28.08.2022, у розмірі 25 485,96 грн.. Позивач в обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що на підставі судового наказу №760/12145/19, виданого 23 травня 2019 року Солом`янським районним судом м.Києва, з нього на користь [PERSON] , на утримання дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] , було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з 23.04.2019. У період з лютого 2022 року до серпня 2022 року аліменти нараховувались у розмірі 4247,66 грн. щомісячно. Проте, діти у період з 24.02.2022 по 28.08.2022 проживали разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Весь цей час утримання дітей здійснювалось за рахунок батька, мати не надавала жодних коштів на утримання дітей, не забезпечувала речами, продуктами харчування. За таких обставин, на підставі ст.197 СК України, вважає, що його має бути звільнено від сплати заборгованості по аліментах за період з 24.02.2022 по 28.08.2022, у розмірі 25 485,96 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 15.12.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками. З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що відповідач отримала копію ухвали про відкриття провадження в справі та копію позовної заяви 28.01.2023. Ухвалою суду від 18.05.2023 справу призначено до судового розгляду з повідомленням сторін. Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася в порядку, передбаченому процесуальним законом. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подала. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 08.09.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 10.09.2016 Святошинським районним у м.Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві, відповідно. Судовим наказом Солом`янського районного суду м.Києва від 23.05.2019 у справі №760/12145/19 стягнуто з боржника [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника [PERSON] , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з 23.04.2019. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч.2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Такий обов`язок також передбачений ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а в окремих випадках - і своїх повнолітніх дітей. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно положень ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз вказаної правової норми дозволяє дійти до висновку, що аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно з ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (звільнення від сплати аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Згідно довідки Тетіївського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) №13499 від 01.08.2022, станом на 01.08.2022 заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 30 017,16 грн. При цьому, з довідки вбачається, що за період з лютого 2022 по липень 2022 включно, боржнику нараховувались аліменти по 4247,66 грн. щомісячно, що в сумі становить 25 485,96 грн. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з реєстру Тетіївської територіальної громади №2022/222617547 від 21.09.2022. Згідно довідки Денихівського старостинського округу виконавчого комітету Тітіївської міської ради №317 від 05.09.2022, довідки виконавчого комітету Тітіївської міської ради №296 від 28.07.2022, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , дійсно з 24.02.2022 по 28.08.2022 проживали разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Суд вважає, що зміна місця проживання дітей із батьком у період з лютого 2022 по липень 2022 включно, є тією істотною обставиною, що породжує припинення правовідношення щодо стягнення з нього заборгованості по аліментам у цей період. Відповідач, не подавши відзив, вимог позивача не спростував, доказів проживання дітей разом з ним на момент розгляду справи не надав. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо звільнення його від сплати заборгованості по аліментам на користь [PERSON] на утримання дітей, за період з лютого 2022 по липень 2022 року у загальному розмірі 25 485,96 грн. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви немайнового характеру з фізичної особи справляється судовий збір, що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Закон України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» визначає, що з 01 січня 2022 року розмір прожиткового мінімум для працездатних осіб становить 2 481, 00 грн. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992, 40 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у цивільній справі справа № 372/1010/16-ц. Позивач просить вирішити питання щодо стягнення з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу, однак не надає будь-яких доказів на підтвердження понесення нею таких витрат та розрахунку таких витрат. З огляду на викладене, враховуючи, що стороною позивача не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, а також документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Outcome: approved