Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод», Комунального підприємства\~«Салтівське трамвайне\~депо», в якому просив стягнути з відповідачів на свою користь інфляційні втрати за період прострочення сплати судового збору згідно додаткової постанови Харківського апеляційного господарського суду від 25.03.2016 р. у справі № 922/2910/15 з квітня 2016 р. по січень 2023 р. включно в розмірі 1512,93 грн., та стягнути 3% річних за період прострочення сплати судового збору згідно додаткової постанови Харківського апеляційного господарського суду від 25.03.2016 р. у справі № 922/2910/15 з 26.03.2016 р. по 09.02.2023 р. включно в розмірі 276,43 грн., а всього 1789,36грн. В обґрунтування\~заявленого позову\~позивач посилається\~на те,\~що додатковою постановою\~Харківського апеляційного господарського суду від 25.03.2016 р. у справі № 922/2910/15 стягнуто з комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод» на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 1339,80 грн. Між [PERSON] та позивачем 21.04.2020 р. було укладено договір про відступлення права вимоги, згідно умов якого [PERSON] передав позивачу частину своїх прав кредитора щодо зобов`язань відповідача КП «Харківський вагоноремонтний\~завод», а\~саме-передав\~Позивачу право\~вимоги від\~Відповідача щодо\~сплати останнім\~інфляційних втрат\~та 3\~%\~річних в\~зв`язку з\~невиконанням ним\~постанови суду\~в частині\~сплати судового\~збору.\~Одночасно з\~укладенням цього\~договору [PERSON] ,\~згідно акту\~приймання -\~передачі документів\~від 21.04.2020\~р.,\~передав Позивачу\~документи,\~які підтверджують\~право вимоги\~до Відповідача.\~Таким чином,\~з 21.04.2020\~р.\~Позивач є\~новим кредитором\~для Відповідача\~щодо сплати\~останнім інфляційних\~втрат та\~3\~%\~річних в\~зв`язку з\~невиконанням ним\~Зобов`язань. Позивач надіслав\~Відповідачу повідомлення\~про заміну\~кредитора від\~21.04.2020\~р.,\~в якому\~позивач також\~вимагав від\~відповідача сплатити\~йому 3%\~річних та\~інфляційні втрати,\~а також\~надіслав копію\~договору про\~відступлення права\~вимоги від\~21.04.2020року.\~ Також\~зазначає,\~що постановою\~Верховного Суду\~922/492/21\~від 20.12.2021\~року встановлено,\~що КП\~"Харківський\~вагоноремонтний завод"\~є комунальним\~підприємством.\~Водночас за\~інформацією з\~Єдиного державного\~реєстру юридичних\~осіб,\~фізичних осіб-підприємців\~та громадських\~формувань,\~а також\~відповідно до\~виписки з\~реєстру юридичних\~осіб,\~рішенням Харківської\~міської ради\~Харківської області\~від 26.02.2014\~№1505/14,\~припинено діяльність\~комунального підприємства\~"Харківський\~вагоноремонтний завод"\~шляхом приєднання\~до комунального\~підприємства "Салтівське\~трамвайне депо". Оскільки до теперішнього часу Відповідач прострочив сплату судового збору згідно рішень, на підставі статті 625 ЦК України він повинен сплатити 3% річних та інфляційні втрати за період цього прострочення. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник Комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод» в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справу повідомлений належним чином. Представник відповідача Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про що свідчить заява про ознайомлення із матеріалами справи, причини неявки суду не повідомляв, відзив на позовну заяву не надходив. Згідно ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши думку представника позивача, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, дійшов наступного. Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~додатковою постановою\~Харківського апеляційного господарського суду від 25.03.2016 р. у справі № 922/2910/15 стягнуто з комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод» на користь [PERSON] судовий збір за розгляд апеляційної скарги в розмірі 1339,80 грн. (а.с. 26). Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Договором уступлення права вимоги від 21.04.2020 р. [PERSON] передав [PERSON] частину своїх прав кредитора щодо зобов`язань відповідача КП «Харківський вагоноремонтний\~завод», а саме-передав позивачу право вимоги від відповідача щодо сплати останнім інфляційних втрат та 3 % річних в зв`язку з невиконанням ним постанови суду в частині сплати судового збору (а.с. 25). Таким чином, з 21.04.2020 р. позивач є новим кредитором для відповідача щодо сплати останнім інфляційних втрат та 3 % річних в зв`язку з невиконанням ним зобов`язань. Згідно з актом приймання - передачі документів від 21.04.2020 р., [PERSON] передав [PERSON] документи, які підтверджують право вимоги до комунального підприємства\~«Харківський вагоноремонтний\~завод» (а.с 9). [PERSON] 13.02.2023 надіслав КП «Харківський вагоноремонтний завод» повідомлення про заміну кредитора від 21.04.2020 р., в якому позивач також вимагав від відповідача сплатити йому 3% річних та інфляційні втрати, а також надіслав копію договору про відступлення права вимоги від 21.04.2020року (а.с. 8). Верховний Суд України в постанові від 5 грудня 2011 року у справі № 16/164(2010) дійшов висновку, що частина п`ята статті 11 ЦК України прямо передбачає можливість виникнення грошового зобов`язання на підставі судового рішення. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16 травня 2018 р. у справі № 686/21962/15-ц вказала, що, відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином Велика Палата Верховного Суду у справі № 686/21962/15-ц відступила від правової позиції ВСУ висловленій у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491 цс 15, яка полягала у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Така ж правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 03 жовтня 2018 р. у справі № 520/10054/13-ц. Розглядаючи справу № 459/3560/15-ц, Верховний Суд в постанові від 16.05.2018 р. вказав, що, оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Такі висновки щодо відповідальності з підстав ст.625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду, викладені в постановах Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року № 6-11 Зцс 14, від 30 березня 2016 року № 5-86кз 16, від 6 липня 2016 року № 6-1946цс15. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів частини другої статті 625 ЦК України. Оскільки боржник прострочив сплату судового збору згідно вищевказаного рішення суду, на підставі статті 625 ЦК України він повинен сплатити 3% річних та інфляційні втрати за період цього прострочення. Разом з\~тим,\~постановою Верховного\~Суду 922/492/21\~від 20.12.2021\~року встановлено,\~що КП\~"Харківський\~вагоноремонтний завод"\~є комунальним\~підприємством.\~Водночас за\~інформацією з\~Єдиного державного\~реєстру юридичних\~осіб,\~фізичних осіб-підприємців\~та громадських\~формувань,\~а також\~відповідно до\~виписки з\~реєстру юридичних\~осіб,\~рішенням Харківської\~міської ради\~Харківської області\~від 26.02.2014\~№1505/14,\~припинено діяльність\~комунального підприємства\~"Харківський\~вагоноремонтний завод"\~шляхом приєднання\~до комунального\~підприємства "Салтівське\~трамвайне депо". Наказом від 23.04.2014 № 489, на виконання рішення 31 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 26.02.2014 № 1505/14 "Про припинення діяльності комунального підприємства "Харківський вагоноремонтний завод", створено комісію з припинення діяльності комунального підприємства "Харківський вагоноремонтний завод" шляхом його приєднання до комунального підприємства "Салтівське трамвайне депо". Згідно з ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. \~Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. \~Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. \~Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. \~За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. \~Зазначений висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц, у постановах Верховного Суду\~\~від 07 жовтня 2020 року в справі № 705/3876/18,\~від 19 серпня 2020 року в справі № 639/6295/16-ц (провадження № 61-36683св18),\~від 14 липня 2020 року в справі № 686/23977/18,\~від 08 липня 2020 року в справі № 612/808/18. Зважаючи на те, що діяльність боржника за рішенням суду - КП "Харківський вагоноремонтний завод" припинено шляхом приєднання до комунального підприємства "Салтівське трамвайне депо", суд приходить до висновку, що КП "Харківський вагоноремонтний завод" є неналежним відповідачем, і позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів з останнього не підлягають задоволенню. Так, відповідальність за неналежне виконання зобов`язання перед позивачем покладається на правонаступника відповідача КП "Харківський вагоноремонтний завод" КП "Салтівське трамвайне депо". Таким чином, стягненню з КП "Салтівське трамвайне депо" на користь [PERSON] підлягають інфляційні втрати за період прострочення сплати судового збору згідно додаткової постанови Харківського апеляційного господарського суду від 25.03.2016 р. у справі № 922/2910/15 з квітня 2016 р. по січень 2023 р. включно в розмірі 1512,93 грн., та 3% річних за період прострочення сплати судового збору згідно додаткової постанови Харківського апеляційного господарського суду від 25.03.2016 р. у справі № 922/2910/15 з 26.03.2016 р. по 09.02.2023 р. включно в розмірі 276,43 грн., а всього 1789,36грн. Розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, іншого\~розрахунку\~відповідачем\~не\~надано, а тому, на думку суду, такий розрахунок може бути прийнятий, оскільки він узгоджується із положеннями діючого законодавства. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.6\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача КП "Салтівське трамвайне депо" в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 грн., встановлений\~Законом України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial