Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

Стислий виклад позову. Позивач - Заступник військового прокурора Чернівецького гарнізону, який діє в інтересах державни Міністертва оборони України, КЕВ м.Чернівці звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] ; Чернівецької міської ради про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування та договору купівлі-продажу земельної ділянки. В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що КЕВ м. Чернівці який є складовою частиною ЗСУ, підпорядкований Міністерству оборони України і є бюджетною установою, а отже основні фонди КЕВ м. Чернівці є державною власністю і закріплені за останнім на праві оперативного управління та оскільки з самостійним позовом КЕВ м. Чернівці не звернулося за захистом інтересів держави, а також і Міноборони України, виходячи з того, що в даному випадку потербують захисту майнові інтереси держави у сфері земельних відносин і спірна земельна ділянка є власністю держави,тому, виходячи з вимог ч.1 п.3 ст. 133-1 Конституції України саме прокуратура в інтре ах держави - Мніністерста оборони України та КЕВ м. Чернівці як органів уповноважених здійснювати функції у спірних відносинах і такі, що не здійснюють захист держави шляхом звернення до суду з позовом, звернувся з наведеними вище позовними вимогами про визнання недійсними пунктів рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно; стягнення судових витрат. В позовові прокурор зазначає, що Рішенням від 28.11.1952 № 31-09016 «исполкома Черновицкого обласного совета депутатов трудящихся» (з додатками), вирішено про виділення Чернівецькому гарнізону земельних ділянок в натурі для потреб оборони та надання облвиконкому спільно виконкомом міської ради та начальником гарнізону проектів про виділення земельних ділянок для навчальних цілей. Рішенням виконкому Чернівецької міської ради народних депутатів від 17.10.1978 № 629/20 «Про видачу державних актів на право користування землею Чернівецькій КЕЧ району», було прийнято рішення про видачу державних на право користування землею Чернівецькій квартирно-експлуатаційній КЕЧ району (згідно з Директивою Міністра оборони України від 20.04.2005р. № Д-322/1/010 Чернівецьку квартирну експлуатаційну частину району переформовано у квартино-експлуатаційний відділ м. Чернівці, директива міститься в матеріалах справи та була додатком до письмових пояснень КЕВ м. Чернівці), в число виданих державних актів входить і земельна ділянка військового містечка № [NUMBER] , площею 5,9 га. Наведеним рішенням було визначено, що «…вирахування площ здійснювалось за координатами. Ув`язка теодолітних ходів проводилось замкнутими полігонами. Система координат умовна. Для видачі державних актів Чернівецькій КЕЧ передаються наступні площі - № 36 5,9 га.» та відповідно до акту приймання (передачі) будівель, споруд та територій військового містечка, який затверджено начальником КЕУ ПРКВО 1997 року від Чернівецької КЕЧ району до Чернівецького міськвиконкому була передана земельна ділянка площею 5,0 га. Більше того, у вказаному акті зазначається «наявність та якісний стан будівель та споруд будівель немає.». Вказують, що відповідно до державного акту щодо права постійного користування землею, Чернівецькій КЕВ району, 01.03.1980р., виконавчим комітетом Чернівецької міської ради була надана у постійне та безоплатне користування земельна ділянка для господарських потреб, загальною площею 112,3 га, до складу якої увійшла земельна ділянка військового містечка № [NUMBER] площею 0,9000 га за адресою: [ADDRESS] . А, отже, наявність вказаного державного акту, що посвідчує відповідне право, і який ніким не скасований, а натомість є чинним та відсутність реєстрації такого права тощо, не позбавили державу як власника, в особі Кабінету Міністрів України, Міністерство оборони України, як органу управління та КЕВ м. Чернівці користувача земельної ділянки відповідного права на земельну ділянку і вважають, що таке право не втрачається, а зберігається до його належного переоформлення відповідно до вимог чинного законодавства. Вказують, що вказаний Державний акт серії б № 037683 є чинним. Стверджують, що на підставі п. 5.4, 8.8 Інструкції з обліку земельних ділянок в органах квартино-експлуатаційної служби Збройних Сил України, затвердженої наказом МОУ від 19.12.2017 № 680, спеціалістами КЕВ м. Чернівці 12.06.2018р., комісією спеціалістів КЕВ м. Чернівці було виявлено та складено акт про самовільне зайняття земель оборони або нерухомого військового майна в/м № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , площею 0,9000 га. і спірна земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , має бути віднесена за цільовим призначенням до земель оборони, за формою власності до державної власності. Окрім наведеного, мотивують позов і тим, що 31.07.2014 рішенням Чернівецької міської ради (щодо переданих земельних ділянок), Міністерством оборони України, спірна земельна ділянка (частина земельної ділянки військового містечка № [NUMBER] ) до комунальної власності не передавалась та згідно з п.п. 44, 45 Положення про порядок надання в користування земель для потреб ЗСУ (наказ МОУ № 483 від 22.12.1997), за відсутністю потреби або по закінченню терміну користування землі, надані для потреб ЗСУ, підлягають передачі місцевим органам влади згідно з статтею 27 ЗК України. Передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва начальником Головного управління розквартирування військ та капітального будівництва ЗСУ. Отже, на думку позивача, для припинення права постійного користування земельною ділянкою, що входить до земель оборони має бути як наявність згоди Міністерства оборони України, так і рішення власника. Вважають, що оспорюваним рішенням суб`єкта владних повноважень, договором купівлі-продажу земельної ділянки та свідоцтвом на право власності порушено вимоги ст. 13, 77 ЗК України, ст. 1 ЗУ «Про використання земель оборони», ст. 14 ЗУ «Про Збройні Сили України», ст.ст. 203, 215, 317, 319, 321 ЦК України, що є підставою для їх скасуваннятак як рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акту та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а отже, право користування спірною земельною ділянкою Чернівецької КЕЧ району, набуте КЕВ м. Чернівці в установленому законом порядку, не втрачається, а зберігається до його належного переоформлення. Стверджує, що передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва - начальником Головного управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України та КМУ, а тому вважає незаконним рішення ЧМР від 31 серпня 2015 року № 1706, в результаті якого в подальшому було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки зазначені правочини були здійснені без такої згоди. Вказує, що рішенням ЧМР від 31 серпня 2015 року № 1706 та договором купівлі-продажу земельної ділянки від 01 жовтня 2015 року серії за № НАР558917/реєстровий № 8741 - прямо і суттєво порушуються права та інтереси держави як власника вказаних земель. Просять, заявлені позовні вимоги задовольнити. Судом встановлено, що після поновленого на підставі ухвали суду від 12.09.2022 року провадження по справі, отримання 06.09.2022 року судом, висновку експертавід 30.08.2022року, Керівником Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону 23.09.2022 року подано до суду заяву про уточнення позовних вимог (в порядку вимог ст. 49 ЦПК України) в якій прокурор стверджує, що згідно висновку земельно-технічної експертизи, проведеної експертом Чернівецького відділення Київського НДІСЕ від 30.08.2022 року №29380 \~ \~ \~ \~/20-41, що площа накладення земельної ділянки за кадастровим номером 7310136300:14:002:1094 на земельну ділянку, що перебуває у власності держави в особі МОУ та перебуває на праві постійного користування КЕВ м.Чернівці відповідно до державного акту на право користування землею від 01.03.1980 року Б №037683 складає 0.1788га. та просить - визнати недійсним п. 7 Додатку 4 рішення 56 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 3 листопада 2014 року № 1392 «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб щодо передачі безоплатно у власність і надання в оренду земельних ділянок, надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок, затвердження проектів їх відведення, визнання такими, що втратили чинність та внесення змін до окремих пунктів рішень з цих питань»; - визнати недійсним п. 30 Додатку 4 рішення 68 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 31 серпня 2015 року № 1706 «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб щодо передачі безоплатно у власність і надання в оренду земельних ділянок, надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок, затвердження проектів їх відведення та визнання такими, що втратили чинність, окремих пунктів рішень з цих питань»;- визнати недійсним укладений між [PERSON] та [PERSON] 30 вересня 2015 року договір купівлі-продажу земельної ділянки серії та номер НАР558907/реєстровий № 8714, площею 0,0920 га (кадастровий номер земельної ділянки 7310136300:14:002:1087), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14 грудня 2015 року з індексним номером 49799505, в частині відчуження земельної ділянки, площею 0,1788 га (кадастровий номер 7310136300:14:002:1094) з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва, розташовану по [ADDRESS] , видане на ім`я [PERSON] та стягнути судові витрати Рух справи та позиція сторін Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 травня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом Заступника військового прокурора Чернівецького гарнізону, який діє в інтересах Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці до Чернівецької міської ради, [PERSON] про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування та договору купівлі-продажу земельної ділянки. 03.06.2019 року представником відповідадача, Чернівецької міської ради, у якому, зазначили про безпідставність позову та доводи відзиву мотивували тим, що прокурор не мав права звернення з позовною заявою в суд;день розпорядження спірною земельною ділянкою Чернівецька міська рада була її власником, а отже мала усі правовоі підстави щодо розпорядження нею. Вказують, що станом на день прийняття оскаржуваних рішень у відповідності до вимог ЗК України, [PERSON] [PERSON] вправі були отримати земельну ділянку у порядку приватизації; відсутні докази накладання земельних ділянок та оскаржуванні рішення - п. 7 Додатку 4 рішення 56 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 3 листопада 2014 року № 1392 «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб щодо передачі безоплатно у власність і надання в оренду земельних ділянок, надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок, затвердження проектів їх відведення, визнання такими, що втратили чинність та внесення змін до окремих пунктів рішень з цих питань»; - визнати недійсним п. 30 Додатку 4 рішення 68 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 31 серпня 2015 року № 1706 «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб щодо передачі безоплатно у власність і надання в оренду земельних ділянок, надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок, затвердження проектів їх відведення та визнання такими, що втратили чинність, окремих пунктів рішень з цих питань» вичерпали свою дію. (сканування т. а.с. 82-83) 06.06.2019 року в суд поступив відзив від відповідача [PERSON] у якому останній просить відмовити в задвооленні позову. В обгрунтування підстав відзиву, [PERSON] посилається на те, що земельна ділянка яка йому на праві власності і була надана в постійне користування Квартирно-експлуатаційній частині району на підставі рішення та Державного акту на право постійного користування землею серія Б № 037683 і неправомірно вибула з її користування. Дана обставина не відповідає дійсності так як позивачем на його думку, не надано жодного належного та допустимого доказу, що місце розташування земельної ділянки яка належить йому на праві власності та земельна ділянка, яка міститься в зазначеному Державному акті у просторовому розміщенні на місцевості пересікаються чи збігаються. Вказує, що позивачем не надано рішення щодо надання земельних ділянок в користування які відображені в Державному акті, а відтак неможливо встановити які саме ділянки, якою площею та за якими адресами надані; також в Акті відсутні відомості про дату реєстрації в Книзі записів державних актів користування землею та реєстраційний номер, що свідчить, що він не зареєстрований в книзі записів державних актів на право користування землею як того вимагає постанова Ради Міністрів СРСР № 199 "Про видачу землекористувачам державних актів на право користування землею" від 06.03.1975р. Окрім того, зазначає, що п. 2.12. Інструкції про порядок складання, видачі (заміни) і зберігання державних актів на право користування землею, яка розроблена на підставі розпорядження Ради Міністрів СРСР від 26 березня 1975р № 657р і затверджена Міністерством сільського господарства СРСР 7 вересня 1976 року визначено, що всі надписи в державному акті повинні бути зроблені ясно і чітко. Швидкописні і неясні шрифти, а також помарки і виправлення не допускаються. Стверджує, що обов`язковою умовою реєстрації державного акту визначено п.19 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями затвердженого наказом Міністра оборони України від 22 грудня 1997 р. N 483. не зареєстрований Державний акт неможе посвідчувати право користування землею.\~ Вказує, що в Державному акті серія Б № 037683 вказано користувача Чернівецьку квартирно-експлуатаційну частину району, в інтересах якої заявник не виступає. Вважає себе добросовісним набувачем права власності на спірну земельну ділянку кадастровий номер якої 7310136300:14:002:1087 яку він придбав за договором купівлі-продажу і на його думку, Чернівецька міська рада своїм рішенням правомірно передала мені у власність земельну ділянку з кадастровим номером 7310136300:14:002:1068 та Чернівецька міська рада, приймаючи оскаржувані рішення, правомірно розпорядилась земельною ділянкою як її власник. Стверджеє, що на даний час, цільове призначення земельних ділянок які належать йому на праві власності, кадастровий номер 7310136300:14:002:1087 та 7310136300:14:002:1068, були змінені на будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та об`єднано в одну площею 0,1796 га (кадастровий номер 7310136300:14:002:1094) і побудовано на ній житловий будинок право власності що підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Окрім наведеного, доводи відзиву мотивує тим, що згідно висновків Управління Держземагенства у м. Чернівцях Чернівецької області № 251-02/04-01/15 від 22.07.2015р земельна ділянка площею 0,0920 га по [ADDRESS] згідно форми 6-зем до надання землі не надані у власність та користування, багаторічні насадження (шифр-96; графа-7); згідно форми 2-зем до надання землі не надані у власність та користування, землі комунальної власності (шифр -96; графа-18) та № 394-08/04-01/14 від 26.09.2014р земельна ділянка площею 0,0876 га по [ADDRESS] згідно форми 6-зем до надання землі не надані у власність та користування, багаторічні насадження (шифр-96; графа-7); згідно форми 2-зем до надання землі не надані у власність та користування, землі комунальної власності (шифр -96; графа-18) та на його думку, відповідно офіційних форм державної статистичної звітності 6-зем та 2-зем, які затверджені наказом Державним комітетом статистики України № 377 від 05.11.1998р, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.12.1998р за № 78/3228, зазначені земельні ділянки до земель оборони не відносились. 10.06.2019 року Керівником Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в суд скеровано відповідь на відзив, в якій посилаючись на обставини, викладені в позові, просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10.06.2019 року було залучено до участі у справі, в якості співвідповідача по справі [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10.06.2019 року було залучено до участі у справі, в якості третьої особи що не заявляє самостійних вимог відносно предмету спору - Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області. 12.07.2019 року КЕВ м. Чернівці, за підписом начальника Гураленко А.М. в суд подано відповідь на відзив Чернівецької міської ради, в якому доводи викладені в зазначеній відповіді, просили врахувати при ухваленні рішення. 15.07.2019 року відповідачем [PERSON] направлено в суд заперечення на відповідь на відзив КЕВ м. Чернівці, в якій останній просить відмовити в задвооленні позовнних вимог заступника військогового прокурора Чернівецького гарнізоннну, який виступи в інтересах держави в сообі Міністерства оборони України та КЕВ м. Чернівці. На підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.08.2019 року було відмовлено в забезпеченні позову за заявою КЕВ м. Чернівці. Ухвалою суду від 27.09.2019 року закрито підготовче провадження по справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28.10. 2019 року було призначено по справі судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено СП «Західно-Український Експертно-Констультативний Центр», провадження у справі було зупинено. 30.01.2020 року до суду було направлено повідомлення 55, судовий експертом Ощипко О.О. про неможливість надання висновку експерта по справі. 03.02.2020 року було відновлено провадження по вказаній цивільній справі. 04.03.2020 року судом повторно призначено по вказаній справі було призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої було повторно доручено Київському науково дослідному інституту судових експертиз (надалі КНДІСЕ); провадження у справі було зупинено. 24.06.2020 року від судового експерта КНДІСЕ Бікус Ю.Ф. до Шевченківського районного суду м.Чернівці надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи №9617/20-41 від 18.06.2020 року, відповідно до якого експерт повідомив, що не надається можливим провести експертизу; провадження було поновлено у вказаній справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20.10.2020 року за клопотанням прокурора було призначено по справі повторну судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, провадження у справі було зупинено. 08.12. 2020 року від експерта в суд поступило клопотання про надання додаткових документів 06.09.2022 року ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці було поновлено провадження у вказаній справі, у зв`язку з надходженням в суд висновку експерта з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. 12.09.2022 року провадження по справі було поновлено з призначенням спраив до судового розгляду. 23.09.2022 року позивачем в порядку вимог ст. 49 ЦПК України уточнено позовні вимоги (вищенаведені). Представник позивача, Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону Самокіщук М.Ю., який діє в інтересах Міністерства оборони України, КЕВ м. Чернівці в судовому засіданні підтримав позовні вимоги повністю, з підстав зазначених в позовній заяві та уточненому позові. Зазначив, що КЕВ м. Чернівці на даний час являється користувачем спірної земельної ділянки. Пояснив, що землі земельної ділянки, входять до земель військового містечка та наявність державного акту, що посвідчує право користування, відсутність реєстрації такого права, тощо, не позбавляє державу як власника в особіМіністерства оборони України, як органу управління та КЕВ м. Чернівці відповідного права на неї. Пояснив, що рішенням виконкому Чернівецької міської ради народних депутатів від 17.10.1978 № 629/20 «Про видачу державних актів на право користування землею Чернівецькій КЕЧ району», було прийнято рішення про видачу державних на право користування землею Чернівецькій квартирно-експлуатаційній КЕЧ району, згідно з Директивою Міністра оборони України від 20.04.2005р. № Д-322/1/010 Чернівецьку квартирну експлуатаційну частину району переформовано у квартино-експлуатаційний відділ м. Чернівці, директива міститься в матеріалах справи та була додатком до письмових пояснень КЕВ м. Чернівці), в число виданих державних актів входить і земельна ділянка військового містечка № [NUMBER] , площею 5,9 га. Також у даному рішенні визначено «…вирахування площ здійснювалось за координатами. Ув`язка теодолітних ходів проводилось замкнутими полігонами. Система координат умовна. Для видачі державних актів Чернівецькій КЕЧ передаються наступні площі - № 36 5,9 га.» Зазначив в поясненнях, що в подальшому, відповідно до акту приймання (передачі) будівель, споруд та територій військового містечка, який затверджено начальником КЕУ ПРКВО 1997 року від Чернівецької КЕЧ району до Чернівецького міськвиконкому була передана земельна ділянка площею 5,0 га. та вказаний державний акт на землю є чинним до сьогодні і ніким не скасований і не визнаний недійсним. Також, пояснив, що згідно висновку земельно-технічної експертизи, проведеної експертами Київського НДІСЕ від 30.08.2022 № 29380/20-41 встановлено, що частина земельної ділянки за кадастровим номером 7310136300:14:002:1094, що належить на праві власності [PERSON] , накладається на земельну ділянку, що перебуває у власності держави в особі МОУ та перебуває на праві постійного користування КЕВ м. Чернівці відповідно до Державного Акту на право користування землею від 01.03.1980 року серії Б № 037683. Площа накладання земельної ділянки з кадастровим номером 7310136300:14:002:1094 на земельну ділянку, що перебуває на праві постійного користування КЕВ м. Чернівці відповідно до Державного акту на право постійного користування землею від 01.03.1980 року серії Б № 037683 складає 0,1788га, що практично повністю дорівнює самовільно зайнятій земельній ділянці, що належить [PERSON] 0,1796 га. та відповідно до державного акту на право постійного користування землею Чернівецькій КЕЧ району 01.03.1980, виконавчим комітетом Чернівецької міської ради була надана у постійне та безоплатне користування земельна ділянка для господарських потреб, загальною площею 112,3 га, до складу якої увійшла земельна ділянка військового містечка № [NUMBER] площею 0,9000 га за адресою: [ADDRESS] . Вказав у поясненнях, що 31.07.2014 рішенням ЧМР земельні ділягнки були передані [PERSON] і Бівзюку; разом з цим, ані КМУ, ані МОУ спірна земельна ділянка (частина земельної ділянки військового містечка № [NUMBER] ) до комунальної власності не передавалась, а згідно з п.п. 44, 45 Положення про порядок надання в користування земель для потреб ЗСУ (наказ МОУ № 483 від 22.12.1997), за відсутністю потреби або по закінченню терміну користування землі, надані для потреб ЗСУ, підлягають передачі місцевим органам влади згідно з статтею 27 ЗК України. Передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва начальником Головного управління розквартирування військ та капітального будівництва ЗСУ. Отже, для припинення права постійного користування земельною ділянкою, що входить до земель оборони має бути як наявність згоди МОУ, так і рішення власника КМУ, а отже вважав, що спірна земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , дотепер має бути віднесена за цільовим призначенням до земель оборони, за формою власності до державної власності. Також принаданні пояснень, вважав що оспорюваним рішенням суб`єкта владних повноважень, договором купівлі-продажу земельної ділянки та свідоцтвом на право власності порушено вимоги ст. 13, 77 ЗК України, ст. 1 ЗУ «Про використання земель оборони», ст. 14 ЗУ «Про Збройні Сили України», ст.ст. 203, 215, 317, 319, 321 ЦК України, що є підставою для їх скасування та право користування спірною земельною ділянкою Чернівецької КЕЧ району, набуте КЕВ м. Чернівці в установленому законом порядку, не втрачається, а зберігається до його належного переоформлення. Щодо заявленої вимоги витребування за укладеним між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу немає, а тому для повноти розгляду справи і була виставлена така позовна вимога. Також в поясненнях наголошував на тому, що пунктами 2,3 в позовній заяві ставиться вимога скасувати саме пункти додатків до рішень Чернівецької міської ради, тому що дані рішення стосуються декількох фізичних та юридичних осіб, а тому і визнати недійсними ці 2 рішення ЧМР необхідно саме в тій частині, що стосується земель оборони (тобто частини земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку МОУ згідно висновку експерта), а оскільки, 30.08.2022 експертами КНДІСЕ складено висновок за № 29380/20-41, відповідно до якого встановлено, що площа накладання земельної ділянки з кадастровим номером 7310136300:14:002:1094 на земельну ділянку, що перебуває на праві постійного користування КЕВ м. Чернівці відповідно до Державного акту на право постійного користування землею від 01.03.1980 серії Б № 037683 складає 0,1788 га, прокурор і подав заяву про уточнення позовних вимог, оскільки визнання недійсним свідоцтва про право власності повинно відповідати до висновку експерта. Просив, позовні вимоги задовольнити. Що стоується стягнення судових витрат звернув увагу на те, що судові витрати слід стягнути пропорційно з відповідачів [PERSON] та Чернівецької міської ради що складаються з судового збору у розмірі 7 684 на користь Спеціалізованої прокуратури Західного регіону та за проведену експертизу - 20\~920,32 грн. на користь КЕВ м. Чернівці. Представник Міністерства оборони України (в режимі відеоконференції) Літвін О надав пояснення в яких повністю підтримав позицію прокурора і просив заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник КЕВ м. Чернівці Сідлецький Д.Ю. в судовому засіданні вказав, що спірна земельна ділянка була передана ЧМР у власність [PERSON] незаконно, оскільки ані Міністерство оборони України, ні Кабінет Міністрів України згоду на передачу спірної земельної ділянки Черніецькій міській раді не надавали. Просив суд задовольнити позов в повному обсязі та в решта вступному слові посилався на обставини викладені в письмових поясненнях КЕВ м. Чернівці. Представник відповідача Чернівецької міської ради Лелюх Х. в судовому засіданні позов не визнала, вказавши, що оскаржуване рішення, а саме пункт 34 додатка 4 рішення від 31.08.2015 року №1706, яким затверджено проект відведення та передано у власність [PERSON] земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1000 га - вичерпало свою дію. Зазначила в поясненнях, що відповідно до Рішення Чернівецької міської ради №1300 [PERSON] було надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки за адресою [ADDRESS] . Підстава надання дозволу згідно додатку 3 до Рішення №1300 від 31.07.2014р. слугувала заява [PERSON] від 26.03.2014р. №Г-2135/0-04/01, довідка ПрАт «Геодезія інститут» Чернівецька філія від 07,08.2013р. №198, протокол засідання комісії з розгляду питання землекористування від 10.06.2014р. Відповідно до зазначеного протоколу, за інформацією управління містобудування та архітектури департаменту і містобудівного комплексу та. земельних відносин Чернівецької міської ради, відповідно до Генерального плану м. Чернівців земельна ділянка за адресою [ADDRESS] відносяться до озеленених територій. З огляду на зазначене комісією було запропоновано доручити управлінню земельних курсів департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин підготувати пропозиції щодо надання [PERSON] дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки на розгляд сесії міської ради. Звернуто представником в пояснення і увагу на те, що відповідно до висновку Управління Держземагенства у м.Чернівцях Чернівецької власті від 26.09.2014р,.№ 394-08/04-01/14-14 земельна ділянка по [ADDRESS] відносилася до земель комунальної власності. Іншим Рішенням Чернівецької міської ради №1392 від 03.01.2014р., [PERSON] було затверджено проект відведення та передано у власність земельну ділянку площею за адресою [ADDRESS] . та було затверджено проект відведення та надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0920га за адресою [ADDRESS] (цільове призначення 01.05. для індивідуального садівництва) та в подальшому, [PERSON] було придбано земельну ділянку 0,0920га за адресою [ADDRESS] у [PERSON] і об`єднано, та згідно рішення Чернівецької міської ради №729 у 2017р. змінено цільове призначення земельної ділянки «для індивідуального садівництва» та «для садівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд». При винесення вказаних рішень, приймалися висновки Держземагенства у Чернівецькій області, а також враховувалося і те, що за вказаною вище адресою в [PERSON] наявним є нерухоме майно житловий будинок. У поясненнях представник вказала, що прокурором у даній справі, надано жодних доказів встановлення відповідно до законодавства органами державного контролю за використанням та охорони земель, фактів порушення земельного законодавства (зокрема відсутні акти перевірок, протоколи про адміністративні правопорушення або мі Держгеокадастру України, які б свідчили про наявність порушень і Чернівецької міської ради), на земельній ділянці не розташовано будівель державної власності, відтак і земельна ділянка на [ADDRESS] н відноситись до земель оборони, з огляду і на те, що Міністерству оборони взагалі не було відомо про прийняті міською радою рішення. Просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, вказавши, що в Державному акті, який при цьому офіційно не зареєстрований, наявні виправлення. Зазначив, що позивачем спеціалізованою прокуратурою не надано жодного належного та допустимого доказу, що місце розташування частини земельної ділянки яка належить [PERSON] на праві власності та земельна ділянка, яка міститься в зазначеному Державному акті в просторовому розміщенні на місцевості пересікаються чи збігаються та якою площею. Пояснив, що [PERSON] являється добросовісним набувачем права власності на спірні земельні ділянки, які останньому були передані правомірно. Вважає, що для дотримання принципу рівності сторін, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Відповідно офіційних форм державної статистичної звітності 6-зем та 2-зем, які затверджені наказом Державного комітету статистики України № 377 від 05.11.1998 року, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.12.1998 року за № 78/3228, зазначені земельні ділянки до земель оборони не відносились. Пояснив, що прокуратурою не надано жодного належного та допустимого доказу про те, що місце розташування земельної ділянки яка належить мені на праві власності та земельна ділянка, яка міститься в Державному акті серія Б № 037683, в просторовому розміщенні на місцевості пересікаються чи збігаються та яка площа пересікання, накладання. У наданих поясненнях посилається на лист з додатками № 410 від 14.06.2019р в якому зазначено, що спеціалістами військової частини [NUMBER] були проведені геодезичні роботи по виміру меж військового містечка № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] і, що обміри проводились по факту використання земельної ділянки, а саме по периметру огорожі і встановлено невідповідність площі зазначеної в Державному акті серія Б № 037683 та вказано, що в держаному акті площа земельної ділянки вказана невірно або проміри довжин до магістральних та за магістральних ліній вказані невірно, а також невірно складений абрис з промірами меж земельної ділянки площею 0,9 га. Зазначений лист доводить, що «Технічний звіт землекористувача Чернівецькій КЕЧ району в г. Чернівці у якому міститься використана спеціалістами військової частини [NUMBER] «Відомість вирахування координат точок теодолітних ходів по об`єкту № 36 Чернівецькій КЕЧ району 1977 року» виконаний з порушенням, що фактично унеможливлює відновити межі зазначеної ділянки. Зазначив, що спеціалістами військової частини [NUMBER] були проведені геодезичні роботи по виміру меж військового містечка № [NUMBER] по факту використання земельної ділянки, а саме по периметру огорожі яка мною збудована, а не їх відновлення, а на місцевості огорожі військового містечка № [NUMBER] не існує взагалі, а огорожа яку використано спеціалістами при проведенні геодезичних робіт мною збудована в 2015 році та при проведенні геодезичних робіт отримано нові координати земельної ділянки які вигідні позивачу, а не відновлено межі ділянки за координатами які містяться в Технічному звіті. Пояснив, що відповідно до повідомлення судового експерта Лещищина В.В. № 19043 від 10.07.2019р надати Висновок експерта чи земельна ділянка площею 0,1796 га, кадастровий номер якої 7310136300:14:002:1094 по [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , накладається в натурі на місцевості, на земельну ділянку «об`єкт № 36, [ADDRESS] площею 5,9 га», яка перебуває в постійному користуванні згідно Державного акту на право користування землею від 01.03.1980р Б № 037683 в Чернівецької квартирно-експлуатаційної частини району не надається можливим, оскільки відсутні достовірні відомості щодо місця розташування земельної ділянки, що перебувала в користуванні Чернівецького військового гарнізону, а отже, наявний в «Технічному звіті…», каталог координат абсолютно не придатний щоб відобразити земельну ділянку військового містечка № [NUMBER] на ситуаційному плані чи на місцевості так як він виконаний в умовній системі координат. Просить суд, відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча неодноразово належним чином повідомлялась судом про дату, час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність. Представник третьої особи ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області в судове засідання не з`явився, до суду представником скеровано письмову заяву в якій просили справи розглядати за відсутності участі представника та врахувати обставини при ухваленні рішення викладені в письмових поясненнях наданих суду (т.2 ас. 71). Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, заслухавши вступне слово відповідно сторін, представників сторін по справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, заперечення проти позову, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, в межах завлених вимог, суд зважає на натупне. Досліджені судом докази та застосвані правовідносини Судом встановлено, що що п.3 рішення «Суженого исполкома Черновицкого обласного совета депутатов трудящихся» від 28.11.1952 року №31-09016 Чернівецькому гарнізону було передано земельні ділянки в натурі для потреб оборони (т.1 а.с. 20-23) 17.10.1978 року рішенням виконкому Чернівецької міської ради народних депутатів № 629/20 «Про видачу державних актів на право користування землею Чернівецькій КЕЧ району», було затверджено складені матеріали про видачу державних актів на право користування землею. Вирахування площ здійснювалось за координатами, ув`язка теодолітних ходів проводилась замкнутими полігонами. Система координат умовна. Для видачі державних актів Чернівецькій КЕЧ було передано ряд земельних ділянок (об`єктів), серед яких об`єкт № 36 площею 5,9 га та ішенням № 31-09016 від 28.11.1952 року виконкому Чернівецької обласної ради депутатів трудящих закріплено землекористування земельної ділянки за додатками (а.с.20 23 т.1) Відповідно до Державного акту на право користування землею серії Б №037683 від 01.03.1980 року та Плану границь землекористування Чернівецької КЕЧ району, що є додатком до зазначеного акту - Чернівецькій КЕЧ району була надана у постійне та безоплатне користування земельна ділянка для господарських потреб, загальною площею 112,3 га, до складу якої увійшла земельна ділянка військового містечка № [NUMBER] площею 0,9000 га за адресою: [ADDRESS] . (т.1 а.с. 24- 25; т.2 а.с. 21,22; 193; 193а; 251-252). Рішенням виконавчого комітету від 17.10.1973р. ; 629/20 було затверджено видачу Державних актів на право користування землею Чернівецькому КЕВ (а.с. 27-28 т.2) Згідно з Актом про виявлене самовільне зайняття (неправомірне вилучення) земель оборони від 12.06.2018 року вбачається, що 12.06.2018 року внаслідок перевірки комісією КЕВ м. Чернівці було виявлено самовільне зайняття земель оборони [PERSON] орієнтовною площею 0,1796 га внаслідок накладення земель оборони на землі, що знаходяться у її приватній власності (кадастровий номер 7310136300:14:002:1094) (т.1 а.с.28-30). Відповідно до Витягу із рішення від 31.07.2014 року №1300 «Про передачу фізичним та юридичним особам безоплатно у власність і надання в оренду земельних ділянок, відмову у передачі, надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок, затвердження проектів їх відведення, визнання такими, що втратили чинність, та внесення змін до окремих пунктів рішень з цих питань», Чернівецька міська рада вирішила надати фізичним особам дозвіл на складання проектів відведення земельних ділянок безоплатно у власність згідно з додатком 3. (а.с.31-32 т.1), що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. (а.с.33-35 т.1) 03.11.2014 року рішенням архівного відділу Чернівецької міської ради №1392 «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб щодо передачі безоплатно у власність і надання в оренду земельних ділянок», було затверджено фізичним і юридичним особам проекти відведення земельних ділянок і передати земельні ділянки безоплатно у власність згідно з додатком 4. (а.с.36-39 т.1) Згідно з Геодезичним журналом і абрисом теодолітної зйомки Чернівецької КЕЧ району - Чернівецьким філіалом «Укрземпроекту» було встановлено межі земельної ділянки військового містечка № [NUMBER] (т.1 а.с.т.2 а.с.29-33,194, 252). Вказане зафіксовано і протоколом меж земельної ділянки від 11.10.1978р. (а.с. 34 т.2) Вказане підтверджується відомістю вирахування координат точок теодолітних ходів по об`єкту № 36 Чернівецької КЕЧ району від 05.08.1977 року та актом передачі будівлі, в якому площа (т.1 а.с.42, т.2 а.с. 35-41; 198 - 200). Згідно з Технічним звітом Чернівецького філіалу «Укрземпроект» від 26.02.1981, останніми було встановлено конкретні межі землекористування Чернівецької КЕЧ на земельні ділянки, до складу яких входила і спірна земельна ділянка (т.1 а.с. ________ т.2 а.с.26; 194а-197). Відповідно до акту прийому (передачі) будівель, споруд та території військового містечка від 21.11.1997 № 18, затвердженого начальником КЕУ ПРКВО В. Мироновичем 09.09.1997 року та прийнятого начальником Чернівецької КЕЧ району 21.11.1997 року вбачається факт передачі 5 га земель військового містечка № [NUMBER] без будівель від Чернівецької КЕЧ району у комунальну власність. Також, відповідно до вказаного акту та схеми, що являється додатком до нього, вбачається, що в користуванні Чернівецької КЕЧ району залишається ще 0,9 га земельної ділянки військового містечка [ADDRESS] (т.1 а.с. т.2 а.с.41; 201; 256). Згідно з Витягом з Директиви МОУ від 20.04.2005 № Д-322/1/010, вбачається, що КЕВ м.Чернівці являється правонаступником Чернівецької КЕЧ району. Відповідно до Витягу із рішення від 25.09.2014 року №1361 «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб щодо передачі безоплатно у власність і надання в оренду земельних ділянок», Чернівецька міська рада вирішила надати фізичним особам дозвіл на складання проектів відведення земельних ділянок безоплатно у власність згідно з додатком 3. (а.с.40). Що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . (т.1 а.с.41-43) 31.08.2015 року рішенням архівного відділу Чернівецької міської ради №1706 «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб щодо передачі безоплатно у власність і надання в оренду земельних ділянок», було затверджено фізичним і юридичним особам проекти відведення земельних ділянок і передати земельні ділянки безоплатно у власність згідно з додатком 4. (а.с.44-45 т.1) Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень підтверджується право власності [PERSON] на земельну ділянку (кадастровий номер: 7310136300:14:002:1087). (а.с.46 т.1) Довідкою Чернівецького міського комунального бюро технічної інвентаризації №1615 від 15.09.2016 року, підтверджується, що в разі вирішення зміни статусу земельної ділянки на [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , їй можливо надати поштову адресу: [ADDRESS] . (а.с.47 т.1) Відповідно до Витягу із рішення від 29.05.2017 року №729 «Про затвердження юридичними та фізичними особами проектів відведення земельних ділянок зі зміни цільового призначення», Чернівецька міська рада затвердила [PERSON] , (РНОКПП [NUMBER] ), який зареєстрований за адресою [ADDRESS] , проект відведення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки за [ADDRESS] , площею 0,1796 га (кадастровий номер 7310136300:14:002:1094) для будівництва і обслуговування житлового господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) код 02.01, за власної земельної ділянки наданої для індивідуального садівництва (підстава: \~ \~ \~ \~заява [PERSON] , зареєстрована 24.03.2017р. №Г-2140/0-04/01, лист департаменту містобудівного комплексу та земельних міської ради від 26.08.2016 р. №Г-5706/0-04/01, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.12.2015р. №49799931). (а.с.51-52 т.1) Схемою (а.с.44; 257-260т.2) визначені наявні накладки земельної ділянки військового містечка [ADDRESS] (а.с.45; 202-204 т.2). Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, цільове призначення земельної ділянки за кадастровим номером 7310136300:14:002:1094 в [ADDRESS] визначена для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т.2 а.с. 46), з визначенням поворотних точок на місцевості (а.с. 47-48 т.2). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Реєстру іпотек і заборон відчуження об`єкту нерухомого майна (а.с. 49,50, 88- 89 т.2) вбачаються відомості щодо житлового будинку розташованого в [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки 7310136300:14:002:1094), власником яких є [PERSON] Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, досліджене в засіданні від 14.12.2015 року, свідчить про те, що власником земельної ділянки в [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки 7310136300:14:002:1094) являється [PERSON] (а.с.90 т.2). Відповідно до листа військовому прокурору Чернівецького гарнізону від 14.06.2019 року вбачаються відомості щодо не вірно складеного абрису і не вірно вказаних в Державному акті Державному акті на право користування землею серії Б №037683 від 01.03.1980 року промірів довжини до магістральних ліній, а також те, що має місце не відповідність меж земельних ділянок (а.с.52 т.2). Аналогічне вбачається з топогеодезичного знімання військового містечка [ADDRESS] (по факту використання) (а.с. 54 58 т.2). Окрім наведеного судом досліджені план зон обмеження і сервітутів, абрис спірної земельної ділянки та журнал спостережень за результатами GPS знімання земельної ділянки (а.с. 127-129 т.2), план поворотних точок на місцевості земельної ділянки площею 0.9000га та відомості вираховування площі земельної ділянки (а.с. 130,131 т.2) Лист з додатками № 410 від 14.06.2019р в якому зазначено, що спеціалістами військової частини [NUMBER] були проведені геодезичні роботи по виміру меж військового містечка № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] і, що обміри проводились по факту використання земельної ділянки, а саме по периметру огорожі і встановлено невідповідність площі зазначеної в Державному акті серія Б № 037683 та вказано, що в держаному акті площа земельної ділянки вказана невірно або проміри довжин до магістральних та за магістральних ліній вказані невірно, а також невірно складений абрис з промірами меж земельної ділянки площею 0,9 га. Згідно з Актом про виявлене самовільне зайняття (неправомірне вилучення) земель оборони від 24.09.2018 року вбачається, що 24.09.2018 року внаслідок перевірки комісією КЕВ м. Чернівці було виявлено самовільне зайняття земель оборони [PERSON] орієнтовною площею 0,0634 га внаслідок накладення земель оборони на землі, що знаходяться у її приватній власності (кадастровий номер 7310136300:14:002:1090) (т.1 а.с.24-26). Повідомлення від 10.07.2019 року судового експерта Лещишана В.В. (т.2 а.с. 1 19) свідчить про неможливість надання висновку експерта за результатами судової земельної технічної експертизи (за запитом адвоката Лопух С.), оскільки відсутні достовірні відомості щодо місця розташування земельної ділянки що перебувала в користуванні Чернівецького військового гарнізону (т.2 а.с.8). Відповідно до Постанови Львівського апеляційного господарського суду від 26.09.2018 року (а.с. 203 221 т.2) про визнання недійсним рішення 23 сесії ХХІУ скликання Чернівецької міської ради від 08.07.2004 року № 493 «Про надання в оренду і користування земельних ділянок…. (а.с 222 т.2), апеляційну скаргу заступника військового прокурора Чернівецького гарнізону залишено без задоволення. Відповідно до Висновку судової земельно-технічної експертизи Чернівецького відділення Київського НДІСЕ від 30.08.2022 року, № 29380/20-41 стверджується, що конфігурація порушення меж або накладання земельної ділянки з кадастровим номером 7310136300:14:002:1094 в [ADDRESS] , що перебуває на праві користування КЕВ мю Чернівці відповідно до Державного акту на право користування землею серії Б №037683 від 01.03.1980 року, згідно додатку, червоними лініями зображені межі земельної ділянки яка перебуває в користуванні КЕВ м. Чернівці та накладання земельних ділянок; площа накладання земельної ділянки становить 0.1788 га.; конфігурація земельної ділянки багатокутник (а.с. 1 т.3). Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини 3 статті 23\~Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави». У даній справі, прокуратурою не надано доказів, які підтверджують, що Міністерство оборони України та Квартирно-експлуатаційний відділ м.Чернівців чи їх посадові особи не здійснюють або не належним чином здійснюють свої повноваження у відповідності до законодавства України, яким чином така дія чи бездіяльність становить загрозу порушення інтересів держави. Прокуратурою окрім викладеного у позовній заяві, не зазначено причин неможливості зазначених органів з відповідною процесуальною дієздатністю, самостійно здійснювати захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів у судовому порядку. Судом встановлено, що МОУ та КЕВ м. Чернівці, за захистом до суду не звернулися, надані їм повноваження не використовували, належних інших заходів з метою забезпечення визнання недійсними незаконних рішень органу місцевого самоврядування та правовстановлюючих документів на дану земельні ділянку, оформлену на праві приватної власності, не вжили. Дане не підтверджено будь-якими доказами. Отже, заступником прокурора було подано позов без достатніх правових підстав та за відсутності належного обгрунтування підстав такого представництва. Відповідно до ст. 6 ЦПК правосуддя здійснюється на засадах рівності всіх учасників цивільного процесу перед законом і судом. 17 липня 1997 р. Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та певні протоколи до неї і ця обставина з огляду на приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 10 ЦК, Закону від 29 червня 2004 р. № 1906-ІУ «Про міжнародні договори України» свідчить про обов`язковість застосування національними судами України норм Конвенції та Першого протоколу до неї як частини національного законодавства. У п.87 рішення у справі «Салов проти України» від 06.09.2005р. Європейський суд з прав людини зазначає, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним із елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу. Більше того, принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. В рішенні у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 Європейський суд згадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом («Крес проти Франції №3959498», «Ф.С.Б. проти Італії від 28.08.1994», «Т. проти Італії від 12.10.1992» така ж правова позиція Суду висловлена в рішенні «Гуренка проти України від 08.04.2010»). Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Менчінська проти Росії від 15.01.2009» Суд зауважив, що сама наявність прокурора в судовому процесі порушує статтю 6 § Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки прокурор надаючи свої зауваження та міркування, таким чином стає союзником однієї із сторін, що створює відчуття нерівності у іншої сторони. Суд також зауважив, що хоча прокурор згідно норм процесуального права і мав формальне право на участь у справі, проте дана справа не мала будь-яких особливих обставин, що виправдовувала його участь. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною першою статті 19 ЗК України в редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення Чернівецької міської ради від 31.08.2015 року № 1706, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Частинами першою та другою статті 84 ЗК України в редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення Чернівецької міської ради від 31.08.2015 року № 1706, передбачено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЗК України припинення права постійного користування земельною ділянкою відбувається через добровільну відмову землекористувача від даної земельної ділянки. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 142 ЗК України відмова від користування земельною ділянкою відбувається через подання спеціальної заяви про відмову землекористувача до власника земельної ділянки. При цьому, відповідно до підпункту «а» п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» у державній власності залишаються, зокрема, розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки, які належали до земель оборони. Відповідно до вимог ст. 77 ЗК України, ст. 1 ЗУ «Про використання земель оборони» землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій ЗСУ, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Крім цього, згідно із ст. 14 ЗУ «Про Збройні сили України» - земля закріплена за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями ЗСУ, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління. Згідно зі ст. 13 ЗК України повноваження щодо розпорядження землями державної власності відноситься виключно до повноважень КМУ. Відповідно ст. 16 Земельного кодексу УРСР надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних\~ \~ділянок \~ провадиться\~ \~на \~ \~підставі \~постанови \~Ради \~Міністрів \~УРСР \~або рішення\~виконавчих комітетів\~обласної,\~ районної,\~ міської,\~ селищної\~ і\~сільської Рад\~народних депутатів\~ в\~ порядку,\~ встановлюваному\~законодавством Союзу\~РСР і\~Української РСР. У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею. При цьому, згідно з п.п. 44, 45 Положення про порядок надання в користування земель для потреб ЗСУ (наказ МОУ № 483 від 22.12.1997), за відсутністю потреби або по закінченню терміну користування землі, надані для потреб ЗСУ, підлягають передачі місцевим органам влади згідно з статтею 27 ЗК України. Передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва начальником Головного управління розквартирування військ та капітального будівництва ЗСУ. Суд вважає, що для припинення права постійного користування земельною ділянкою, що входить до земель оборони має бути як наявність згоди МОУ, так і рішення розпорядника земель державної власності - КМУ. Також судом установлено, що позивачем не надано рішення відносно надання земельних ділянок в користування які б були відображені в дослідженому Державному акті, а отже, на думку суду, неможливо встановити які саме земельні ділянки і якою площею за якими адресами були надані КЕВ в користування. Окрім цього, в акті прийому (передачі) будівель, споруд та території військового містечка від 21.11.1997 № 18, затвердженого начальником КЕУ ПРКВО В. Мироновичем 09.09.1997 року відсутні відомості про дату реєстрації в Книзі записів державних актів користування землею та реєстраційний номер, що свідчить, що він не зареєстрований в книзі записів державних актів на право користування землею як того вимагає постанова Ради Міністрів СРСР № 199 "Про видачу землекористувачам державних актів на право користування землею" від 06.03.1975р. Згідно п. 2.12. Інструкції про порядок складання, видачі (заміни) і зберігання державних актів на право користування землею, яка розроблена на підставі розпорядження Ради Міністрів СРСР від 26 березня 1975р № 657р і затверджена Міністерством сільського господарства СРСР 7 вересня 1976 року визначено, що всі надписи в державному акті повинні бути зроблені ясно і чітко. Швидкописні і неясні шрифти, а також помарки і виправлення не допускаються; натомість, в Державному акті неодноразово закреслено слово "трудящих" і виправлено на "народних", що є недопустимим. Також обов`язковою умовою реєстрації державного акту визначено п.19 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями затвердженого наказом Міністра оборони України від 22 грудня 1997 р. N 483. Не зареєстрований Державний акт не може посвідчувати право користування землею.\~Також, судом встановлено, і даного не заперечувалося сторонами, що в Державному акті серія Б № 037683 вказано користувача Чернівецьку квартирно-експлуатаційну частину району, в інтересах якої позивач, прокуратура, не виступає. На даний час цільове призначення земельних ділянок які належать [PERSON] на праві власності, кадастровий номер 7310136300:14:002:1087 та 7310136300:14:002:1068, змінено на будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та об`єднано в одну площею 0,1796 га (кадастровий номер 7310136300:14:002:1094) і побудовано на ній житловий будинок право власності на який підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98). Так, у даній справі позов пред`явлено Заступником військового прокурора Чернівецького гарнізону, який діє в інтересах Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці у зв`язку з незаконним, на думку позивача, діями відповідачів, які як наслідок призвели до незаконного заволодінням земельною ділянкою державної власності відповідачем [PERSON] . Судом установлено, що [PERSON] на законних підставах отримав документи щодо спірної земельної ділянки та в подальшому став її власником, тобто добросовісним набувачем, що в судовому засіданні не заперечувалося прокурором і представником КЕВ м. Чернівці. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Рішенням Європейського суду з прав людини від 24.06.2003р. №44277/98 Стретч проти Сполученого Королівства встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції, отже, визнання недійсним договору, згідно якого особа отримала майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим. Верховний Суд України, у постанові від 14 березня 2007 року у справі №21-8во07 щодо визнання приватизаційних договорів недійсними, на підставі ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовував рішення Європейського суду з прав людини Стретч проти Сполученого Королівства та зазначив, що самі по собі допущені органами публічної влади порушення не можуть бути безумовною підставою для визнання договорів недійсними, повернення майна державі в порушення права власності покупця, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого покупця. Судовим рішенням Європейського Суду з прав людини від 26.03.2013 у справі Рисовський проти України, Європейський Суд зауважив, що потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки (заява №36548/97, п.58, ЕСНR 2002-VIIІ). Суд звертає увагу і на те, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74) та інших. Обрання ж позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76). Вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, заявлено не було що також вказує на невірно обраний спосіб захисту позивачем. Таким чином, за аналізом з`ясованих обставин на основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається прокурор, представник КЕВ м. Чернівці та МОУ, як на підставу заявлених вимог, оцінивши належність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд відмовляючи в задоволенні позовних вимог звертає увагу на наступне. В Державному акті на право користування землею (т.1 а.с. 24, 25) відсутні відомості про дату реєстрації в Книзі записів державних актів користування землею та реєстраційний номер, що свідчить, що він не зареєстрований в книзі записів державних актів на право користування землею як того вимагає постанова Ради Міністрів СРСР № 199 "Про видачу землекористувачам державних актів на право користування землею" від 06.03.1975р. О`язковою умовою реєстрації державного акту визначено п.19 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями затвердженого наказом Міністра оборони України від 22 грудня 1997 р. N 483. А, отже, не зареєстрований Державний акт не може посвідчувати право користування землею.\~ В силу приписів\~ст. 20 Закону України "Про Державний земельний кадастр"\~відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим. Пунктом 12 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2021р № 1051 встановлено, що відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об`єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом. Зазначене відповідає висновкам Верховного суду в постановах від 04.07.2018р у справі №826/8492/17, від 21.01.2019р у справі № 813/6231/14, від 11.08.2021р у справ № 826/3302/18. Земельна ділянка площею 0,1796 га створена шляхом об`єднання двох земельних ділянок площами 0,0920 га та 0,0876 га. Згідно висновків Управління Держземагенства у м. Чернівцях Чернівецької області: за № 251-02/04-01/15 від 22.07.2015р., земельна ділянка площею 0,0920га. по [ADDRESS] згідно форми 6-зем до надання землі не надані у власність та користування, багаторічні насадження (шифр-96; графа-7); згідно форми 2-зем до надання землі не надані у власність та користування, землі комунальної власності (шифр -96; графа-18); за № 394-08/04-01/14 від 26.09.2014р земельна ділянка площею 0,0876 га по [ADDRESS] згідно форми 6-зем до надання землі не надані у власність та користування, багаторічні насадження (шифр-96; графа-7); згідно форми 2-зем до надання землі не надані у власність та користування, землі комунальної власності (шифр -96; графа-18). Тобто, відповідно до офіційних форм державної статистичної звітності 6-зем та 2-зем (офіційні відомості Державного земельного кадастру), які затверджені наказом Державним комітетом статистики України № 377 від 05.11.1998р, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.12.1998р за № 78/3228, зазначені земельні ділянки до земель оборони не відносились, а були землями комунальної власності. Зазначені відомості, форми 6-зем та 2-зем як було з`ясовано в судовому засіданні і не заперечувалося сторонами, - ні прокуратурою, ані Міністерством оборони та КЕВ м. Чернівці, не оскаржувались. Як установлено в судовому засіданні, і було визнано сторонами, на даний час, цільове призначення земельної ділянки змінено на будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер 7310136300:14:002:1094) і побудовано на ній житловий будинок право власності на який підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджено вищенаведеними доказами по справі. Відповідно п. 1 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Приписами п. 2, 3 ст. 107 ЦК України визначено, що \~після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Саме передавальний акт підтверджує виникнення прав та обов`язків в правонаступника та передавальним актом визначаються які саме права і обов`язки переходять до правонаступника (позиція Вищого господарського суду України висловлена в Постанові 17 січня 2017 року, справа № 910/11386/16). Директивою Міністра оборони України від 20.04.2005 року №Д-322/1/010 Чернівецьку квартирно-експлуатаційну частину району переформовано у Квартирно-експлуатаційний відділ міста Чернівці, а відтак для встановлення які саме права та обов`язки перейшли до КЕВ м. Чернівці необхідний передавальний акт, який в матеріалах справи відсутній. Як пояснив, представник КЕВ м. Чернівці, про такий акт йому нічого не відомо. Окрім наведеного, висновком експертів № 29380/20-41 від 30.08.2022р то експертами для встановлення меж земельної ділянки яка перебуває на праві постійного користування КЕВ м. Чернівці відповідно Державного акту на право постійного користування землею від 01.03.1980 року Б № 037683 використані координати з кадастрового плану земельної ділянки площею 0,9000 га., що також стверджується вищеозначеними дослідженими судом доказами. Зазначений кадастровий план немає жодної юридичної сили так як технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по ньому не розроблялась і не затверджувалась, а відтак межі земельної ділянки в кадастровому плані, - не відповідають Державному акті. Також, висновок експертів № 29380/20-41 від 30.08.2022р спростовується неможливістю проведення судової земельно-технічної експертизи, зокрема, до досліджених доказів, а саме - повідомлення судового експерта Лещищина В.В. за № 19043 від 10.07.2019р надати Висновок експерта чи земельна ділянка площею 0,1796 га, кадастровий номер якої 7310136300:14:002:1094 по [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , накладається в натурі на місцевості, на земельну ділянку «об`єкт № 36, [ADDRESS] площею 5,9 га», яка перебуває в постійному користуванні згідно Державного акту на право користування землею від 01.03.1980р Б № 037683 в Чернівецької квартирно-експлуатаційної частини району не надається можливим, оскільки відсутні достовірні відомості щодо місця розташування земельної ділянки, що перебувала в користуванні Чернівецького військового гарнізону. В зазначеному Повідомленні сказано, що наявний в «Технічному звіті…», каталог координат абсолютно не придатний щоб відобразити земельну ділянку військового містечка № [NUMBER] на ситуаційному плані чи на місцевості так як він виконаний в умовній системі координат. Окрім цього, згідно Повідомлення судового експерта Ощипко О.О. № 55 від 30.01.2020р. (дослідженого вище), експерту не надається можливим встановити наявність накладання частини земельної ділянки площею 0,1796 га зареєстрованого за [PERSON] , якій присвоєно кадастровий номер 7310136300:14:002:1094 на земельну ділянку, що перебуває у власності Держави в особі Міністерства оборони України та перебуває на праві постійного користування КЕВ м. Чернівці відповідно до Державного акту на право постійного користування землею від 01.03.1980р Б № 037683, а відповідно і розміри, площу та конфігурацію накладання. В Повідомленні експерт зазначає, що координати поворотних точок окружних меж земельної ділянки, що перебуває у власності Держави в особі Міністерства оборони України та перебуває на праві постійного користування КЕВ м. Чернівці відповідно до Державного акту на право постійного користування землею від 01.03.1980р Б № 037683, що в відповідь на клопотання експерта, було додано до матеріалів справи (т.. 2, а.с. 130, 131) не внесено до Державного земельного кадастру, а площа та конфігурація земельної ділянки, згідно даних координат, не відповідає площам зазначеним в державному акті на право постійного користування землею від 01.03.1980р Б № 037683 та конфігурації відображеній на планах границь землекористування до державного акту на право постійного користування землею від 01.03.1980р Б № 037683 (т. 2 а.с. 21-25); Також, в листі військової частини [NUMBER] № 410 від 14.06.2019р (дослідженого вище) вказано, що в Держаному акті на право постійного користування землею від 01.03.1980р Б № 037683, загальна площа земельної ділянки вказана невірно або проміри довжин до магістральних та за магістральних ліній вказані невірно, а також невірно складений абрис з промірами меж земельної ділянки площею 0,9 га яка залишилась за Міністерством оборони України, а також зазначено, що якщо брати за основу проміри з абрису Державного акту на право постійного користування землею від серії Б № 037683 1980 року межа земельної ділянки, яка залишилась за Міністерством оборони України, буде становити 0,6532 га, а не 0,9 га. Втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), що ратифікований Законом України N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року. Стала практика ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 7 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц. Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 р.). У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). У свою чергу, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 р. у справі «Серявін проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010 р.) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід. Усталеною є практика ЄСПЛ, в якій суд посилається наof probabilities (баланс ймовірностей) для оцінки обставин справи. Наприклад, у рішенні BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007 суд застосовує баланс ймовірностей. У рішенні J.K. AND OTHERS v. Sweden 23.08.2016 суд вказує, що цей стандарт притаманний саме цивільним справам. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. Суд враховує висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Виходячи з аналізу з`ясованих по справі обставин і перевірених доказів, суд вважає, що обраний прокурором та позивачами засіб юридичного захисту за заявленими вимогами, не призведе до поновлення порушених прав, оскільки на спірній земельній ділянці вже знаходиться нерухоме майно , власником якого є [PERSON] що призведе до втручання в його право власності та накладення на [PERSON] непропорційного тягаря, а тому суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог прокурора. Крім того, положеннями ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Враховуючи вищевказані положення процесуального законодавства, а саме п.2 ч.1 ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги до задоволення не підлягають, то й відсутні правові підстави для стягнення з відповідачів судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed