Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» (далі - АТ «ТАСКОМБАНК») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 18 січня 2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень (далі - ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень») та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 5215836471, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 186\~195,00 грн., терміном на 60 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 0,01 % річних від суми боргу, в розмірі 2,49 % на місяць (30 % річних) від суми кредиту, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити за його використання відсотки на умовах договору. 20 січня 2022 року права вимоги за Кредитним договором № 5215836471 від 18 січня 2022 року відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року, за яким первісний кредитор передав позивачу за плату належні йому права вимоги до [PERSON] . Однак, всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на вимогу погасити борг, відповідач не виконав свого зобов`язання та після відступлення позивачу права грошової вимоги не виконав умови договору. Внаслідок неналежного виконання умов укладеного договору позичальник перед банком має заборгованість станом на 30 березня 2023 року в сумі 252\~171,87 грн., з яких: 186\~195,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 22,33 грн. заборгованість за річними процентами, 65\~954,51 грн. - заборгованість за щомісячними процентами. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у загальній сумі 252\~171,87 грн. та витрати з оплати судового збору в сумі 3\~782,58 грн. Ухвалою суду від 01 травня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 29 травня 2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач не згодний з позовними вимогами, пред`явленими позивачем, просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, провадження у справі закрити. В судове засідання сторони не з`явилися. Згідно прохальної частини тексту позовної заяви, представник позивача просить проводити розгляд справи за його відсутності, на вимогах наполягає. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, не повідомив причини неявки. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як встановлено судом, 18 січня 2022 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 5215836471, за умовами якого позичальнику [PERSON] було надано кредит у сумі 186\~195,00 грн. (на погашення заборгованості; оплата страхових платежів; опата за пакет послуг; оплата за електронний ключ доступу до додатків) на строк 60 місяців, за користування якими позичальник сплачує 0,01 % річних від суми боргу та відсотки в розмірі 2,49 % на місяць від суми кредиту, реальна річна процентна ставка 55,99 % річних (а.с. 8-10 - копія Кредитного договору, а.с. 11, 12 - копія Паспорту кредиту, а.с. 13 - копія Заяви-анкети, а.с. 14-17 - копія умов отримання фінансових кредитів). [PERSON] підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та загальну вартість кредиту, про що свідчить його особистий підпис. Строк погашення заборгованості помісячно з 18 січня 2022 року по 22 січня 2027 року: 186195 грн. тіло кредиту; 49,19 грн. річні відсотки; 278175,60 грн. щомісячні відсотки. Відповідно до платіжної інструкції № І266086951 від 18 січня 2022 року ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» перерахувало на рахунок АТ «А-Банк» кошти в розмірі 80 000,00 грн. на погашення заборгованості по кредитному договору А474СТ155101093517 від 24.02.2021 року за рахунок кредитних коштів згідно кредитного договору № 5215836471 від 18 січня 2022 року та заяви [PERSON] (а.с.27 копія платіжної інструкції). Згідно платіжного доручення № І266086952 від 19 січня 2022 року ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» перерахувало на рахунок [PERSON] кошти в розмірі 70 000,00 грн. на погашення заборгованості по кредитному договору № 200350141 від 16 червня 2021 року за рахунок кредитних коштів згідно кредитного договору № 5215836471 від 18 січня 2022 року та заяви [PERSON] (а.с.28 копія платіжної інструкції). Відповідно до витягу з реєстру оплачених страховок ЗАТ СК ТАС за 18 січня 2022 року, за кредитним договором № 5215836471 сплачено 15 квітня 2019 року суму страховки в розмірі 28 695,00 грн. (а.с.29-44 копія витягу з реєстру оплачених страховок) 20 січня 2022 року права вимоги за Кредитним договором №5215836471 від 18 січня 2022 року відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору відступлення права вимоги №01/09/21 від 01 вересня 2021 року, за яким первісний кредитор, ТОВ «ФК «ЦФР», передав позивачу за плату належні йому права вимоги до [PERSON] (а.с. 18-24 копія договору з додатками, а.с. 25 копія платіжної інструкції банку №855456979). За змістом пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до частини 1 статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, право вимоги за Кредитним договором № 5215836471 від 18 січня 2022 року, укладеним [PERSON] із первісним кредитором, перейшло до АТ «ТАСКОМБАНК». Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 5215836471 від 18 січня 2022 року, [PERSON] станом на 30 березня 2023 року мав заборгованість по кредиту в розмірі 252\~171,87 грн., з яких: 186\~195,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 22,33 грн. заборгованість за річними процентами, 65\~954,51 грн. - заборгованість за щомісячними процентами (а.с. 45 розрахунок заборгованості). Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 18.01.2022 по 30.03.2023 по кредитному договору № 5215836471 від 18 січня 2022 року, [PERSON] отримав кредит на загальну суму 186 195 грн, скористувався кредитними коштами для ре-кредитування та не сплачував сума кредиту і відсотки (а.с.46-68 - виписка по особовому рахунку). 20 лютого 2023 року\~АТ «Таскомбанк»\~направив на адресу [PERSON] ( [ADDRESS] ) повідомлення-вимогу про дострокове повне повернення кредиту та сплату заборгованості в розмірі 275\~181,58 грн. за кредитним договором №5215836471 від 18 січня 2022 року року, укладеним між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», правонаступником якого є\~АТ «Таскомбанк», та [PERSON] . Натомість доказу отримання [PERSON] зазначеного повідомлення-вимоги суду не надано. Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України). Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» визначені у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ураховуючи наведене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Щодо отримання відповідачем повідомлення-вимоги про дострокове погашення боргу, суд зазначає таке. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Звертаючись до суду з позовом Банк посилався на те, що 20 лютого 2023 року [PERSON] було надіслано повідомлення-вимогу щодо дострокової сплати заборгованості за кредитним договором. У відзиві на позов відповідачем заперечується отримання ним вказаної вимоги. Судом з`ясовано, що до позовної заяви Банком було додано повідомлення-вимогу, адресовану [PERSON] , щодо дострокової сплати заборгованості за кредитним договором, яка направлена йому 21 лютого 2022 року згідно опису поштового відправлення та поштової накладної № 0103281193353 на адресу \~м. Кривий Ріг Дніпропетровська область до відділення, юридична особа: [PERSON] \~(а.с.71 копія опису та корінця поштового відправлення). Щодо додержання обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту суд вважає за необхідне зазначити таке. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції). Споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої зазначеної статті у відповідній редакції). 10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, також Закон України «Про захист прав споживачів». Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів\~(висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16). Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зі змінами, передбаченими Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). У пунктах 20, 21, 25, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) зроблено висновок, що «частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Велика Палата Верховного Суду вважає, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором»; «…суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту»; «…порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами». Подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 703/747/12, від 12 серпня 2020 року у справі № 2-2062/10, від 27 серпня 2020 року у справі № 607/3439/16-ц, від 03 травня 2022 року у справі № 206/3466/18. Отже, оскільки у спірних правовідносинах кредит надавався на споживчі цілі, тому відповідно до статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», банк повинен був попередньо направити позичальнику вимогу про дострокове повернення кредиту. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 25 Закону України «Про споживче кредитування» взаємодія кредитодавця, нового кредитора, колекторської компанії із споживачем, його близькими особами, представником, спадкоємцем, поручителем, майновим поручителем або третіми особами, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит та які надали згоду на таку взаємодію, при врегулюванні простроченої заборгованості може здійснюватися виключно шляхом надсилання поштових відправлень із позначкою «Вручити особисто» за місцем проживання чи перебування або за місцем роботи фізичної особи. Проте, в порушення норм процесуального права позивач не направив відповідачу [PERSON] на його адресу місця проживання та реєстрації як споживачу вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором, що передбачено частиною четвертою статті 16 Закону України «Про споживче кредитування». Матеріали справи таких відомостей не містять, а позивач доказів на підтвердження чи спростування зазначеної обставини суду не надав, відповіді на відзив до суду не надіслав. Згідно зі статтею 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Враховуючи наведене, порушення позивачем визначеного кредитним договором порядку направлення юридично значимого повідомлення, факт отримання якого адресатом судом апеляційної інстанції не встановлено, не може мати наслідком покладення на відповідача тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами. Таким чином, встановивши, що право позивача не є порушеним, оскільки останній не направляв належним чином відповідачу як споживачу вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Згідно з ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог позивачу було відмовлено, судовий збір відноситься на рахунок позивача.

Outcome: dismissed