Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визначити порядок користування спірним домоволодінням, що розташоване на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , виділивши [PERSON] у постійне користування відповідно до її частки у праві спільної часткової власності ізольовану кімнату [ADDRESS] площею 6,5 кв. м, а відповідачці по справі - [PERSON] відповідно до її частки у праві спільної часткової власності дві суміжні жилі кімнати: кімнату № 4 площею 8,3 кв.м. та кімнату № 5 площею 14,7 кв.м. , а коридор № 1 площею 8,5 кв.м.; кухню № 2 площею 7,6 кв.м., прибудову до житлового будинку літ. а, площею 11,7 кв.м. залишити у спільному користуванні; господарські будівлі та споруди, а саме: окрему літню кухню літ. Б, прилеглий до літньої кухні сарай літ. В, прибудову (сарай літ. Д), вбиральню літ. Е, водопровід № 3 також залишити у спільному користуванні. Виділити [PERSON] у постійне володіння та користування відповідно до її частки у праві спільної часткової власності земельну ділянку розміром 130 кв.м (загальна площа земельної ділянки становить 1041 кв.м., відповідно 1/8 її частина =130.кв.м.), розташовану згідно до схеми розташування будівель та споруд від паркану [ADDRESS] і до передньої частини будинку з прибудовою літ. Д. Позов обґрунтовує тим, що сторони є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] . Позивачці на праві спільної часткової власності належить 1/8 частка житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд. Відповідачка є власником 7/8 часток житлового будинку. Оскільки сторони не можуть самостійно і добровільно дійти згоди та визначити порядок користування домоволодінням і земельною ділянкою, просить суд визначити порядок користування у вище вказаний спосіб, який вважає таким, що забезпечить права та інтереси обох сторін. Відповідачка [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON] , в якому просила припинити право власності позивачки на 1/8 частку житлового будинку [ADDRESS] , визнавши за нею право власності на вказану частку. В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що вона є власником 7/8 часток житлового будинку [ADDRESS] . Відповідачка є власником 1/8 частки житлового будинку. На протязі багатьох років в житловому будинку проживає лише вона, ані позивачка, ані попередній власник будинку в ньому не проживали, не проводили поточні ремонтні роботи, не сплачували комунальні послуги. Позивачка постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що порядок користування житловим будинком між сторонами є неможливим, оскільки кімнати в будинку з площею 3,68 кв.м. не має, а позивачка просить їй виділити більшу площу ніж їй належить. Враховуючи, що площа житлового будинку не дозволяє поділити його між співвласниками, позивачка має постійне місце проживання за іншою адресою, вважає, що первісний позов задоволенню не підлягає, а тому є підстави для припинення право власності позивачки на належну їй на праві власності 1/8 частку житлового будинку на підставі статті 365 ЦК України. Недоброзичливі стосунки між сторонами безпосередньо перешкоджають один одному у повному здійсненні прав володіння та користування будинком. Враховуючи той факт, що позивачка зареєстрована та проживає за іншою адресою, не вбачає підстав для погіршення її інтересів як власника 1/8 частки житлового будинку. В житловому будинку відсутні особисті речі позивачки. Відповідачка не має іншого житла, проживає в спірному будинку, веде самостійно побут. Припинення права власності позивачки на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди її інтересам. Позивачка [PERSON] надала відзив на зустрічний позов, в якому зазначила, що її первісні позовні вимоги не стосуються розподілу майна, тому як бажає визначити порядок користування житловим будинком, господарськими будівлями, спорудами та земельною ділянкою, що є спільною частковою власністю. Не погоджується із твердженням позивачки щодо наявності у неї окремого житла, оскільки має право власності лише на частину квартири. Здійснення лише відповідачкою капітального ремонту житлового будинку та надвірних споруд, понесення витрат про утриманню будинку, не доведене. Відповідачка повністю користується житловим будинок, прибудинковими будівлями та спорудами, земельною ділянкою, що чинить перешкоди у користуванні її часткою у спільному майні. Ухвалою від 07.12.2020 відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду у загальному позовному провадженні, призначене підготовче засідання. Ухвалою від 18.01.2021 прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про припинення частки у спільному майні та вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою від 18.02.2021 повернуто заявнику [PERSON] заяву про забезпечення позову та судовий збір, а також зупинене провадження у справі на час прийняття спадщини спадкоємцями первісного відповідача [PERSON] та залучення їх до участі у справі як відповідачів. Ухвалою від 03.08.2021 поновлено провадження у справі та витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Абрамова М.О. копію Спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] . Витребуваний доказ поданий суду 22 вересня 2021 року. Ухвалою від 04.10.2021 залучено до участі в справі правонаступника відповідачки [PERSON] [PERSON] . Ухвалою від 15.02.2021 призначено судову будівельно-технічну експертизу та зупинене провадження у справі. Ухвалою від 02.09.2022 поновлено провадження у справі. Ухвалою від 16.09.2022 уточнені питання, поставлені перед експертом ТОВ «Регіональне судово-експертне бюро» ухвалою від 15.02.2022 та зупинене провадження у справі. Ухвалою від 08.11.2022 поновлене провадження у справі. Ухвалою від 22.02.2023 призначено судову будівельно-технічну експертизу та зупинене провадження у справі. Ухвалою від 03.04.2023 поновлене провадження у справі. Ухвалою від 12.05.2023 закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] первісний позов та обставини, якими він обґрунтований, підтримала. Зустрічний позов не визнала. Пояснила, що предметом позову є садиба, а отже вона є співвласником саме садиби, а не житлового будинку. Вважає, що подавши зустрічний позов про припинення її права на 1/8 частку житлового будинку, відповідачка фактично хоче припинити її право вести підсобне господарство, садівництво, користуватися земельною ділянкою, господарськими будівлями, спорудами, загалом вести побутово-господарську діяльність, що є суттєво важливим для неї. Наявність двох співвласників у праві спільної часткової власності на спірну садибу робить не можливим звернення з вимогою про припинення права на частку у спільному майні. Висновок експерта про неможливість виділу в натурі 1/8 частки спірного будинку, будівель і споруд не може розглядатися як доказ. У зустрічному позові визначена вартість частки спірного будинку в розмірі 22\~955 гривень на підставі звіту про експертну грошову оцінку, виготовленого оцінювачем [PERSON] та внесено вказану суму на депозитний рахунок суду. Вважає, що звіт не містить інформації щодо предмету доказування, а тому не може бути належним доказом у справі у зв`язку з тим, що оцінка здійснювалася не за характеристиками спірної садиби, а за перекрученими даними невідомого житлового будинку, розташованого в смт. Кушугум Запорізького району Запорізької області і вказана у звіті сума не відповідає дійсній вартості спірного об`єкту права власності (садиби), як і вартості частини будинку та не може бути визначена, тому, що не можливо визначити вартість частки спільної речі у праві спільної часткової власності, вона може бути визначена тільки після її відособлення в натурі, так як об`єктом права власності є завжди індивідуально визначена річ, а не частина вартості спільної речі. У висновку експерта висловлені тлумачення правових норм й статей закону, тобто зроблені висновки, які знаходяться виключно в компетенції суду. Також, не в повному обсязі досліджений стан будівлі літньої кухні, прибудови до житлового будинку, не з`ясовувалась причина пошкоджень та руйнувань майна, не розглядалась можливість поділу та порядку користування спірним майном. Вона проживає за адресою: [ADDRESS] та є власником 1/3 частки вказаної квартири. У неї відсутній доступ до спірного майна. Вартість судової будівельно-технічної експертизи нею не сплачена через стан її здоров`я. Представник позивачки адвокат Усова О.В. первісний позов та обставини, якими він обґрунтований, підтримала. Зустрічний позов не визнала. Пояснила, що спірне майно для позивачки має цінність, оскільки є родинною спадщиною. Земельну ділянку отримав її дідусь для будівництва житлового будинку. Відповідачка [PERSON] первісний позов не визнала, зустрічний позов підтримала. Пояснила, що вона доглядала за бабусею за півроку до її смерті. Позивачка могла вільно користуватися спірним майном, перешкоди їй не чинились. На теперішній час у житловому будинку ніхто окрім неї не проживає. Житловий будинок не руйнується. Зі слів бабусі їй відомо, що позивачка намагалася домовитись з бабусею щодо користування спірним майном. Представник відповідачки адвокат Василега І.М. проти первісного позову заперечила, просила відмовити у його задоволенні. Зустрічний позов та обставини, якими він обґрунтований, підтримала. Пояснила, що докази здійснення перешкод у користуванні спірним майном позивачкою не надані. Судова будівельно-технічна експертиза з питань визначення порядку користування спірним майном не проведена. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши заяви по суті спору, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] є власницею 1/8 частки житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.09.2020, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 23.09.2020 № 61785776, витягом з ДРРП від 23.09.2020 № 225223533, технічним паспортом на будинок садибного тиру з господарськими будівлями та спорудами від 04.03.2005. Також, позивачка є власницею 1/3 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.09.2020, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 23.09.2020 № 61785700, витягом з ДРРП від 23.09.2020 № 225210887. Відповідно до копії Спадкової справи № 12/2021 власником 7/8 часток житлового будинку [ADDRESS] є відповідачка [PERSON] . Згідно з технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (інвентаризаційна справа № 229/8006), виготовленим станом на 04.03.2005, до складу домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , належать: - будинок садибного типу загальною площею 45,6 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., який складається з трьох кімнат житловою площею 6,5, 8,3 та 14,7 кв.м., коридора допоміжною площею 8,5 кв.м., кухні допоміжною площею 7,6 кв.м., - літня кухня площею забудови 21,2 кв.м., - сараї площею забудови 14,9 та 6,7 кв.м., - вбиральня площею забудови 1 кв.м., - паркани площею забудови 7,4, 25,9, 21,6 та 64,1 кв.м. - земельна ділянка площею 1\~041 кв.м. Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку майна від 08.01.2021, складеного оцінювачем [PERSON] , ринкова вартість житлового будинку площею 45,6 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , складає 183\~637 гривень. Ринкова вартість 1/8 об`єкту оцінки складає 22\~955 гривень. Суд відхиляє аргумент представника позивачки адвоката Усової О.В. про недопустимість вказаного доказу через те, що у ньому містяться суперечності щодо об`єкту оцінки, у тому числі щодо його місцезнаходження та його характеристики. Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Звіт про оцінку одержаний в порядку, встановленому законом, зокрема статтею 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Методикою оцінки майна, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 № 1891. При цьому, в пункті 7.1 вказаного звіту містяться суперечності щодо місця розташування об`єкту оцінки в одних відомостях зазначено, що об`єкт розташовується у [ADDRESS] . Також зазначено, що холодне постачання об`єкту здійснюється за допомогою колодязя. Суд не визнає вказані суперечності суттєвими та такими, що впливають на визначення вартості спірного житлового будинку. Згідно зі звітом про незалежну оцінку від 22.01.2021, складеного на замовлення позивачки ФОП [PERSON] , ринкова вартість житлового будинку з прибудовою, в тому числі господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , складає 373\~787 гривень. Ринкова вартість 1/8 об`єкту оцінки складає 46\~723 гривні. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 0061 від 27.03.2023, враховуючи площу приміщень, частки співвласників, об`ємно-планувальні рішення житлового будинку та функціональне призначення приміщень, здійснити виділ в натурі 1/8 частки житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] не є можливим. Суд відхиляє аргументи позивачки про недопустимість висновку експерта, оскільки він відповідає вимогам, визначеним статтею 102 ЦПК України. У висновку надані відповіді лише на ті питання, які були поставлені судом. При цьому, зазначення у висновку експертом своїх міркувань з приводу обставин, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, є правом, а не обов`язком експерта. Питання права не є предметом висновку експерта. Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Аналогічні положення закріплені в статтях 319, 321 ЦК України. Крім цього, відповідно до статей 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності . Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до статті 379, 383 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Крім цього, згідно зі статтею 120 ЗК України (в редакції, чинній на час набуття сторонами права власності на частки домоволодіння), до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, що розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 цього Кодексу слід виходити з того, що у разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки (стаття 88 ЗК України). Загальні правила вирішення спорів щодо порядку володіння й користування земельною ділянкою застосовуються також у випадку, коли належний особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди. Порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований належний співвласникам житловий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається, насамперед, їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, у зв`язку з чим при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або житловий будинок, слід брати до уваги цю угоду У статті 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При цьому, суд виходить з того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння (пункт 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , а також користувачами земельної ділянки, на якій вони розміщені. Співвласники спірного нерухомого майна не дійшли згоди про порядок користування належним їм на праві спільної часткової власності майном. Враховуючи відсутність взаємної згоди сторін на здійснення права спільної часткової власності, неможливість у добровільному порядку встановити порядок володіння і користування спільним майном, а також право сторін на судовий захист, з метою усунення спорів та конфліктів між співвласниками, позивачка вважає необхідним встановлення порядку користування спірним нерухомим майном. При визначенні можливості встановлення порядку користування спірним майном суд виходить з того, що частки співвласників у спірному майні становлять 1/8 позивачки та 7/8 відповідачки. На частку позивачки у праві спільної власності на спірний житловий будинок припадає 5,7 кв.м. загальної площі та 3,68 кв.м. житлової площі, а на частки відповідачки - 39,9 кв.м. загальної площі та 25,81 кв.м. житлової площі. Кімнати, які б відповідали розміру частки позивачки в житловому будинку відсутні. При цьому, позивачка просить виділити їй в користування окрему житлову кімнату площею 6,5 кв.м., яка на 76,5% перевищує житлову площу, яка припадає їй відповідно до її частки у спірному майні. Суд дійшов висновку про те, що у даному випадку відхилення від ідеальної 1/8 частки позивачки у спірному домоволодінні є значним та не дає підстав для встановлення визначеного позивачкою порядку користування спірним житловим будинком. Також, ухвалою про призначення експертизи від 15.02.2022 за клопотанням позивачки у справі була призначена будівельно-технічна експертизу, на вирішення якої були поставлені наступні питання (з урахуванням вимог ухвали від 16.09.2022): (1) визначити можливі варіанти порядку користування житловим будинком та господарськими будівлями і спорудами, що розташовані на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , виходячи із часток співвласників будинку; (2) у випадку неможливості виконання питання 1, визначити можливі варіанти порядку користування житловим будинком та господарськими будівлями і спорудами, що розташовані на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , із відступом від ідеальних часток співвласників. Експертиза не була виконана через несплату позивачкою [PERSON] її вартості, що підтверджується листом ТОВ «Регіональне судово-експертне бюро» від 01.11.2022 № 0111/01, а також поясненнями позивачки, наданими в судовому засіданні. Відповідно до статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Враховуючи те, що позивачка [PERSON] ухилилась від експертизи, не сплативши експертній установі її вартість, суд не визнає факт можливості встановлення порядку користування спірним майном за запропонованим позивачкою в позовній заяві варіантом. Також, позивачкою не подані докази можливості виділення їй у користування частки земельної ділянки. Відповідне клопотання про призначення експертизи сторонами не заявлялось. Згідно з частинами першою та третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що первісний позов є недоведеним, а тому у його задоволенні необхідно відмовити. Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: (1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; (2) річ є неподільною; (3) спільне володіння і користування майном є неможливим; (4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності». Суд встановив, що 1/8 частка домоволодіння, власницею якої є позивачка, є незначною і не може бути виділена в натурі, що підтверджується висновком експерта. Вказана обставина за умови, що припинення права власності на частку у спільному майні не спричинить істотної шкоди інтересам позивачки та членам її сім`ї, та попереднього внесення відповідачкою вартості цієї частки на депозитний рахунок суду є підставою для припинення права позивачки на частку у спільному майні. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) зазначено, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном». Відповідачкою [PERSON] на депозитний рахунок суду внесені 22\~955 гривень, які складають вартість частки позивачки у спільному майні. Вказана вартість була розрахована відповідачкою з урахуванням звіту про експертну грошову оцінку майна від 08.01.2021, складеного оцінювачем [PERSON] . Проте, вказана вартість не відповідає ринковій вартості спірного майна, оскільки об`єктом оцінки був лише житловий будинок. При оцінці не була врахована вартість господарських будівель та споруд, які також входять до складу спірного майна. Позивачка [PERSON] заперечує проти припинення її права на частку у спільному майні та виплати їй визначеної відповідачкою компенсації за вказану частку. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що у даному випадку припинення права позивачки на частку у спільному майні заподіє позивачці майнової шкоди, оскільки визначена відповідачкою вартість частки позивачки не відповідає її ринковій вартості. За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову. Суд не бере до уваги аргументи відповідачки з приводу наявності у власності позивачки частки в квартирі за адресою: [ADDRESS] , тому що вказана обставина сама по собі не є підставою для висновку, що право позивачки на частку в спільному майні може бути припинено. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Також, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58), згідно з якою, принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Враховуючи вищевказане та відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів із зазначених судом підстав, суд вважає недоцільним надавати детальну відповідь на інші аргументи сторін та їх представників. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: (1) у разі задоволення позову - на відповідача; (2) у разі відмови в позові - на позивача; (3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що судом відмовлено у задоволенні первісного та зустрічного позовів, судові витрати покладаються на сторони, що їх понесли.

Outcome: dismissed