Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

Позивач звернулася до суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначила, що 14.11.1991 року між сторонами було укладено шлюб. В шлюбі позивачка та відповідач придбали транспортний засіб - автомобіль Chevrolet Aveo SF69Y ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, який є спільним майном подружжя. Автомобіль було придбано за кредитним договором № 4539-034/07Р від 04.10.2007 року та договору поруки № 4539-034/07Р від 04.10.2007 року, за яким позивачка виступала поручителем. Відповідач користується автомобілем самостійно, на свій розсуд, а позивачка не має можливості, в зв`язку з цим, користуватись ним. Позивачка не має можливості вирішити спір щодо спільного майна без судового розгляду, оскільки автомобіль зареєстровано на ім`я позивача згідно свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] , на підставі чого відповідач обґрунтовує своє виключне право на користування автомобілем. Просить провести розподіл спільного майна подружжя, визнавши за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 автомобіля Chevrolet Aveo SF69Y ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, присудивши [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля в розмірі 79059,00 грн. 27.06.2018 року відповідачем [PERSON] подано до суду заперечення на позовну заяву в яких зазначив, що 04.10.2007 року між сторонами АКБ «Правекс-Банк» було укладено кредитний договір № 4539-034/07р, згідно якого йому банком надано кредит в іноземній валюті на загальну суму 14688,00 доларів США, з нарахованими відсотками. Кредит наданий на придбання автомобіля. 24.10.2007 року між банком та ним було укладено договір застави транспортного засобу № 4536-034/07р для забезпечення виконання зобов`язань з його сторони. В свою чергу, придбаний автомобіль він передав у власність заставодержателю - банку. В договорі зазначено, що майно належить йому на праві власності. Зважаючи на те, що умови договору застави та кредитного договору ним виконані та будь-які претензії зі сторони банку до нього відсутні, заставодержателем АКБ «Правекс Банк» видано повідомлення від 28.05.2008 року № 72963/93 про припинення дії договору з підстав виконання зобов`язання. Він погасив кредит коштами, які отримав від свого батька [PERSON] на підставі боргової розписки від 26.05.2018 року. Вказані кошти він позичив в інтересах сім`ї, оскільки перебуває в шлюбних відносинах з позивачкою. Автомобіль є його особистою приватною власністю, оскільки придбаний хоч і в період шлюбу, проте за особисті кошти, які він позичив згідно розписки, наданої його батьку - [PERSON] , для погашення заборгованості за кредитним договором № 4539-034/07р від 04.10.2007 року, укладеного з АКБ «Правекс Банк». У звіті № 002 «Про оцінку транспортного засобу» вартість майна вказано не вірно, автомобіль оцінений експертом без врахування амортизаційного зносу, тобто вказана вартість нового автомобіля 158118,00 грн. Хоча має бути зазначено у звіті вартість автомобіля з врахуванням фізичного зносу (рік виробництва автомобіля 2007 року), пробігу та наявних пошкоджень автомобіля. Просив в задоволенні позову відмовити. Також, 05.02.2019 року відповідачем подано до суду письмові заперечення, з яких вбачається, що стороною Позивача в абзаці 5 позовної заяви зазначено, що автомобіль зареєстровано на ім`я Позивача згідно свідоцтва [NUMBER], де в розділі особливі відмітки підтверджене право користування і керування автомобілем [PERSON] [PERSON] . З позовною вимогою він не згідний і вважає твердження Позивачки про те, що зазначений автомобіль Chevrolet Aveo SF69Y д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, перебуває у їхній сумісній власності передчасним, а викладені обставини у матеріалах справи є вигаданими, та такими, що не відповідають дійсним відносинам, які склалися між ними. Зокрема, в позовній заяві позивач подає неправдиві відомості про те, що відповідач користується автомобілем самостійно, на свій розсуд, а Позивачка не має можливості, в зв`язку з цим, користуватися автомобілем. З жовтня 2007 року, по даний час зазначений транспортний засіб перебуває у вільному доступі і спільному з Позивачем користуванні. Відповідач інколи користується цим автомобілем в інтересах сім`ї, виключно для перевезення своїх дітей на навчання, відпочинок. Також, впродовж десяти років, місце стоянки автомобіля є незмінним, яке знаходиться у внутрішньому дворі будинку по вулиці Галицькій, 112в. Доступ до автомобіля Chevrolet Aveo SF69Y, ДНЗ [NUMBER] ; 2007 року випуску, вільний, у Позивача є свій власний комплект ключів від цього автомобіля, а також посвідчення водія. Водночас, у передньому відсіку салону зазначеного автомобіля продовжує постійно зберігатися технічний паспорт [NUMBER] , виданий МРЕО при укладенні кредитного договору № 4539-034/07р від 04.10.2007 року і страхові поліси, придбані за особисті кошти Відповідача. Це забезпечує Позивачеві, нарівні з Відповідачем здійснювати безперешкодне користування і керування зазначеним транспортним засобом в любий час. Переоформлення свідоцтва [NUMBER] Відповідач не проводив з жовтня 2007 року по даний час. Також, жодних дій чи заходів з приховування, обмеження в доступі, а також відчуження автомобіля Chevrolet Aveo SF69У, ДНЗ [NUMBER] 2007 р.в., чи перешкоджання Позивачеві у користуванні ним Відповідач ніколи не здійснював. Твердження Позивача про неможливість користування автомобілем неправдиве і вигадане, адже Позивач завжди користувалась автомобілем Chevrolet Aveo SF69Y, ДНЗ [NUMBER] , 2007 р.в. вільно, спільно й нарівні з Відповідачем. Відповідачем також зазначається, що Позивачем в позовній заяві наведена неправдива інформація, що на підставі свідоцтва [NUMBER] Відповідач обгрунтовує своє виключне право на користування цим автомобілем. Однак, як зазначалось вище, в розділі особливі відмітки свідоцтва [NUMBER] зазначено, що автомобіль перебуває у кредитній заставі АКБ «Правекс-Банк», а право користування і керування автомобілем надане Позивачу - [PERSON] , [PERSON] . Визначену стороною Позивача в позовній заяві ціну позову в розмірі 79059,00 гривень вважає безпідставною, адже у Звіті № 002 «Про оцінку транспортного засобу» вартість майна вказано не вірно, автомобіль оцінений експертом без дотримання вимог, які ставляться до змісту Звіту про оцінку, порядку його складання та оформлення, встановлених в пунктах 56, 57, 59, 60 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 р. № 1440, зокрема, без врахування амортизаційного зносу, тобто вказана вартість нового автомобіля 158118,00 грн. Хоча, має бути зазначено у Звіті вартість автомобіля з врахуванням фізичного зносу (рік виробництва автомобіля-2007), пробігу - 49846 тис. км., наявних пошкоджень автомобіля. До того ж наданий стороною Позивача Звіт №002, який складений 06 лютого 2018 року, є недійсний, так як виконаний з залученням до проведення оцінки звільненого з роботи експерта [PERSON] , свідоцтво якого недійсне з 04 лютого 2016 року (відповідь Міністерства юстиції України від 22.06.2018р., №24912/ПІ-К-658/9.2, в додатку 7). У звіті про оцінку №002, висновок, в якому зазначена величина оціночної вартості автомобіля, не підписаний особисто залученим експертом-оцінювачем [PERSON] , який безпосередньо залучався до здійснення дослідження. Також відповідачем зазначається, що вище згаданий автомобіль придбаний хоч і в період шлюбу, проте за його особисті кошти, які він позичив згідно розписки, наданої його батькові [PERSON] , для погашення заборгованості по кредитному договору № 4539-034/07р від 04.10.2007 року, укладеного ним з АКБ «Правекс Банк». Автомобіль придбаний за кредитним договором №4539-034/07Р від 04 жовтня 2007 року. Однак, жодних особистих трудових або грошових затрат, фінансових витрат на виконання зобов`язань за вказаним договором, а також договором поруки №4539-034/07Р від 04 жовтня 2007 року, на який є посилання у позовній заяві, позивач не здійснювала. Всі зобов`язання (основні платежі та погашення відсотків банку, згідно з графіком щомісячних, платежів по кредиту і витрат при оформленні, користуванні і повному погашенні кредиту на придбання автомобіля, стратування, витрати на технічні роботи) виконав одноособово відповідач за власні особисті кошти. Вимога Позивача шодо виплати їй грошової компенсації 1/2 вартості автомобіля в розмірі 79059,00 грн. є безпідставною і ставить відповідача у надзвичайно невигідне і скрутне матеріальне становище, завдає істотної шкоди інтересам Відповідача та його двох дітей, порушує їх права та інтереси. Адже, Відповідач не має на даний час жодних доходів, крім пенсійних виплат з яких продовжує утримувати свого неповнолітнього сина, систематично надає посильну фінансову допомогу своїй доньці, а також сплачує кошти, згідно розписки, батькові [PERSON] позичені для погашення заборгованості по кредитному договору №4539-034/07 р від 04.10.2007 року. За відсутності згоди, присудження до сплати Відповідачем грошової компенсації позивачу неможливе, оскільки таке рішення згідно з положеннями частин 4, 5 ст.71 СК і п.25 Постанови Пленуму ВС від 21.12.2007р. №11, може мати місце з підстав, передбачених статтею, 365 Цивільного кодексу України, що не відповідає дійсним обставинам справи. Тому, якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Просить відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.05.2019 року залучено до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 14.11.1991 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] від 14.11.1991 року. Як вбачається із копії кредитного договору, [PERSON] отримав кредит в АКБ «Правекс Банк» в сумі 14 688 доларів США для оплати вартості автомобіля, що купується за Договором купівлі-продажу автомобіля №883 від 02.10.2007 року. 04.10.2007 року між [PERSON] та АКБ «Правекс Банк» укладено договір застави транспортного засобу №4539-034/07Р. Відповідно до умов договору заставодавець, для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов`язань перед Заставодержателем за Кредитним договором № 4539-034/07Р від «04» жовтня 2007 р. та можливих змін та доповнень до нього (надалі - „Кредитний договір") щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами Кредитного договору, відшкодування збитків, іншої заборгованості, надалі - „основне зобов`язання", передає в заставу Заставодержателю належне йому на праві власності майно: автомобіль марки CHEVROLET, модель Aveo SA69Y, piк випуску 2007, колір сірий, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , тип ТЗ легк седан-В, реєстраційний № [NUMBER] . Пунктом.1.2. Договору передбачено, що передане в заставу майно є власністю Заставодавця на підставі: 1.2.1. Договору купівлі-продажу автомобіля №883 від 02 жовтня 2007 року; 1.2.2. свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданного 03.10.2007 1-ше МРВ ДАІ м. Івано-Франківськ. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії [NUMBER] 03.10.2007 року за [PERSON] зареєстровано транспортний засіб Chevrolet Aveo SА69Y, державний номерний знак [NUMBER] . Із розділу «особливі відмітки» вбачається, що право на керування автомобілем також мала [PERSON] 04 жовтня 2007 року між [PERSON] та АКБ «Правекс Банк» було укладено договір поруки № 4539-034/07Р. Зазначений договір укладений в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №4539-034/07Р від 04.10.2007 року. Із долучених копій квитанцій вбачається, що відповідачем погашався кредит та відсотки за кредитним договором №4539-034/07Р від 04.10.2007 року в період з 24.10.2007 року по 07.05.2008 року. Відповідно до копії розписки 26.05.2008 року [PERSON] отримав у [PERSON] грошові кошти в сумі 14 500 доларів США , терміном на 10 років, на погашення кредиту за договором №4539-034/07Р від 04.10.2007 на придбання автомобіля Chevrolet Aveo реєстраційний номер [NUMBER], та зобов`язався повернути. 27 травня 2008 року [PERSON] здійснив погашення кредиту в сумі 13 463 долари США по кредитному договору № 4539-034/07Р від 04 жовтня 2007 року, що підтверджується копією квитанції № 3 від 27 травня 2008 року (а.с.45). Із повідомлення АКБ «Правекс Банк від 28.05.2008 року вбачається, що [PERSON] виконав усі зобов`язання за кредитним договором № 4539-034/07Р від 04 жовтня 2007 року, у зв`язку з чим договір застави транспортного засобу Chevrolet Aveo SА69Y, державний номерний знак [NUMBER] припинив свою дію. Згідно звіту №002 про оцінку транспортного засобу, складеного 06.02.2018 року ринкова вартість автомобіля Chevrolet Aveo SF69Y, державний номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] на дату оцінки складає: 158 118,00 грн. Позивач [PERSON] зверталась до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору позики від 26 травня 2008 року, згідно якої відповідач позичив у свого батька 14 500 доларів США для погашення кредиту за кредитним договором № 4539-034/07Р. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.05.2022 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору позики відмовлено. Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Результати аналізу змісту положень статті 71 СК України дають підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд зробив висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616св18). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Частинами першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Позивач просила суд провести поділ спільного майна подружжя, а саме автомобіля Chevrolet Aveo SF69Y ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, присудивши їй грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля в розмірі 79059,00 грн. Суд враховує презумпцію спільності майна, набутого за час шлюбу, яка відповідачем спростована не була. Разом з тим позивач бажає одержати грошову компенсацію за належну їй частку у спільному майні. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Отже, у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок останніх майно, внаслідок укладення кредитних договорів, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Для правильного вирішення справи необхідно встановити, за рахунок кого з подружжя здійснювалося погашення їх спільного боргу, чи не вносились особисті кошти кожного із подружжя у рахунок погашення кредитних зобов`язань. Відповідач зазначає, що сторони не є співвласниками спірного автомобіля, оскільки, автомобіль не переоформений з кредитної застави, а також придбаний хоч і в період шлюбу, проте за кошти, які Відповідач, позичив згідно розписки, наданої його батькові - [PERSON] для погашення заборгованості по кредитному договору № 4539-034/07р від 04.10.2007 року Однак, слід зазначити, що боргове зобов`язання щодо купівлі спірного автомобіля у сторін виникло в період перебування їх у шлюбі. Відповідачем не спростовано, що отримані грошові кошти внаслідок кредитного зобов`язання, поручителем якого була позивач, та боргової розписки були використані не в інтересах сім`ї та кошти на їх погашення вносились за особисті кошти відповідача. Оскільки боргові зобов`язання є спільними для обох із подружжя, а тому відсутні підстави для відступлення від засад рівності часток у спільному майні подружжя. Слід також зазначити, що доводи відповідача, що згідно квитанції про погашення кредитного зобов`язання виключно ним, є підставою визнання за ним права особистої власності подружжя на спірний автомобіль не заслуговують на увагу, оскільки у розумінні вимог статті 57 СК України спірне майно не є особистою приватною власністю відповідача, а останній не позбавлений можливості, за наявності правових підстав, ставити питання щодо повернення за рахунок позивача частини сплачених ним після розірвання шлюбу коштів у рахунок погашення відповідного зобов`язання. Таким чином, суд вважає доведеним, що набутий у шлюбі автомобіль Chevrolet Aveo SА69Y ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, є спільною сумісною власністю подружжя, частки у праві власності дружини та чоловіка є рівними, оскільки іншого не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Такі висновки викладені у постанові КЦС Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 545/2396/20 (провадження № 61-4894св22). Згідно звіту №002 про оцінку транспортного засобу, складеного 06.02.2018 року вбачається, що ринкова вартість автомобіля Chevrolet Aveo SF69Y, державний номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] на дату оцінки складає: 158 118,00 грн. Відповідач заперечує зазначений звіт, зазначаючи, що він є недійсний, оскільки виконаний із залученням до проведення оцінки звільненого з роботи експерта [PERSON] , свідоцтво якого недійсне з 04 лютого 2016 року (відповідь Міністерства юстиції України від 22.06.2018р., №24912/ПІ-К-658/9.2, в додатку 7). У звіті про оцінку №002, висновок, в якому зазначена величина оціночної вартості автомобіля, не підписаний особисто залученим експертом-оцінювачем [PERSON] , який безпосередньо залучався до здійснення дослідження. Однак, в судовому засіданні приватний оцінювач [PERSON] суду пояснила, що звіт № 002 проведений нею, що також підтверджується підписом оцінювача, а зазначення у звіті експерта-оцінювача [PERSON] є механичною помилкою. Відповідач не погоджуючись із наданим звітом, інших доказів щодо вартості спірного автомобіля суду не надав. В той же час, поданий звіт є висновком спеціаліста, який відповідно до своєї кваліфікації провів огляд транспортного засобу та визначив його ринкову вартість. А тому, ставити під сумнів такий звіт у суду не має підстав. В даній справі сторони не дійшли згоди щодо розподілу їх спільного майна, а тому воно підлягає поділу в судовому порядку. Враховуючи право позивача на отримання грошової компенсації розміру своєї частки у праві спільної сумісної власності, вимоги позову в частині стягнення з [PERSON] грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля Chevrolet Aveo SА69Y ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року випуску, як спільного сумісного майна подружжя у розмірі 79 059,00 грн. суд вважає такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 790 гривень 59 копійок. На підставі наведеного, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 60, 65, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 31, 368 ч. 3 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved