Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника у сумі 175609,76 грн та судових витрат. \~ \~ \~ \~Заявлений позов обґрунтовував тим, що 07.06.2019 відповідача було призначено директором КП «Інноваційна компанія». Наказом № 20-К від 28.04.2020 за підписом відповідача звільнено з посади начальника дільниці будинкоуправління [PERSON] у зв`язку із скороченням чисельності працівників. Згідно рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06.10.2021 задоволено позов [PERSON] до КП «Інноваційна компанія» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зокрема, стягнуто з КП «Інноваційна компанія» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.04.2020 по 06.10.2021 в сумі 175609,76 грн з обов`язковим відрахуванням необхідних платежів, нарахованих на вказану виплату, згідно вимог чинного законодавства, а також допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць в сумі 10243,90 грн. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25.01.2022 рішення суду першої інстанції залишено без змін. На виконання рішення суду позивачем виплачено [PERSON] 10243,90 грн та 165365,86 грн. Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Отже, внаслідок незаконного звільнення працівника, який у подальшому звернувся до суду і якому, на виконання рішення суду виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, відповідачем [PERSON] заподіяно КП «Інноваційна компанія» матеріальну шкоду у розмірі 175609,76 грн. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] у поданому письмовому поясненні позов не визнав, мотивуючи, що відповідно до Статуту підприємства рішення про визначення структури підприємства КП «Інноваційна компанія» підприємство визначало свою організаційну структуру, встановлювало чисельність працівників та штатний розпис за погодженням з міським головою Тисменицької міської ради. Отже рішення про скорочення чисельності працівників не приймалось ним одноособово як директором, на той час, КП «Інноваційна компанія», оскільки це є компетенцією міської ради, а він виконував розпорядження вищестоящого органу. Вважає, що даний позов про стягнення матеріальної шкоди заявлений лише до нього, без залучення ще одного відповідача є неправомірним. Крім того, рішенням Тисменицького районного суду від 06.10.2021 не визнано наказ про звільнення [PERSON] незаконним та не скасовано його. Таким чином не встановлена його вина як керівника підприємства у звільненні працівника, тому відсутні підстави для звернення до нього з даним позовом. Просив врахувати, що він є інвалідом другої групи, проживає на пенсійні виплати, матеріальне становище у нього низьке і нестабільне, та врахувати вимоги ст. 137 КЗпП України, згідно якої суд може зменшити розмір покриття шкоди. \~ \~ \~ \~Представник позивача 12.05.2023 надав суду письмові додаткові пояснення, пояснив, що зі змісту рішення Тисменицького районного суду від 06.10.2021 [PERSON] поновлено на посаді, підставою його поновлення стало те, що «при попередженні позивача про звільнення йому не було запропоновано жодну із вищевказаних посад». Крім того, порушення [PERSON] вимог ч.3 ст. 49-2 КЗпП України в частині відсутності пропозицій підприємства іншої роботи на тому ж підприємстві, встановлено управлінням Держпраці в Івано-Франківській області від 24.06.2021, з даного приводу складено акт, а відносно в.о. директора підприємства [PERSON] винесено припис. Такі дії відповідача свідчать про порушення процедури звільнення щодо пропозицій вакантних посад та обов`язку переведення працівника на такі при скороченні штату та чисельності. Порушень при складанні та погодженні нового штатного розпису судом встановлено не було. Наказ про звільнення [PERSON] виносив [PERSON] , і у випадку незаконності такого звільнення у підприємства виникає право на регресний позов до [PERSON] . Також твердження відповідача, що наказ про звільнення [PERSON] не було визнано незаконним спростовується ст. 237 КЗпП України, за змістом якої для покладення на службову особу, винну в незаконному звільненні обов`язку покрити шкоду заподіяну підприємству оплатою працівникові часу вимушеного прогулу необхідним є наявність рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а не скасування наказу про звільнення. Крім того, рішенням Тисменицького районного суду встановлено, що звільнення [PERSON] відбулось з порушенням вимог КЗпП України, а також директором КП «Інноваційна компанія» Оленчуком Р.М. не було запропоновано [PERSON] вакантні посади, чим порушено норми ст. 49-2 КЗпП України. Щодо зменшення розміру шкоди, вважає, що відповідачем не надано доказів на підтвердження обставин, визначених ст. 137 КЗпП України, зокрема, що перешкоджало йому як директору запропонувати [PERSON] усі вакантні посади. Просив позов задоволити у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Представник позивача- адвокат Устінський А.В. у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у відсутності представника позивача, позов підтримав, просив його задоволити. \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві представник відповідача- адвокат Черепій Н.П. просила справу розглянути у відсутності сторони відповідача. \~ \~ \~ \~Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, приходить до наступного. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ч.1\~ст.1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень\~ст.130 КЗпП України\~працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Установлено, що відповідач [PERSON] згідно наказу № 17/1-К від 11.06.2019 був прийнятий на посаду директора КП «Інноваційна компанія» (а.с.6). \~ \~ \~ \~Згідно наказу директора Оленчука Р.М. № 20-К від 28.04.2020, начальника дільниці будинкоуправління КП «Інноваційна компанія» Попадинця П.О. звільнено 28.04.2020 у зв`язку із скороченням чисельності працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.7). \~ \~ \~ \~Згідно з ч.4\~ст.82\~Цивільного процесуального\~кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. \~ \~ \~ \~Згідно рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06.10.2021 (а.с.9-13), яке згідно постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 25.01.2022 (а.с.14-18) залишено без змін, задоволено позов [PERSON] до КП «Інноваційна компанія» про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу, стягнуто з КП «Інноваційна компанія» середній заробіток за період з 29.04.2020 по 06.10.2021 у розмірі 175609,76 грн, з обов`язковим відрахуванням необхідних платежів, нарахованих на вказану виплату, згідно вимог чинного законодавства, а також допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць в сумі 10243,90 грн. \~ \~ \~ \~На виконання зазначеного рішення КП «Інноваційна компанія» виплатило [PERSON] середній заробіток на загальну суму 175609,76 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 22.10.2021, №551, 553, 554, від 08.02.2022, №5, 6, 7 (а.с. 20-25). \~ \~ \~ \~Згідно розпорядження міського голови Тисменицької міської ради Івано-Франківської області Градюк Т. від 28.05.2021 № 325-к відповідача [PERSON] звільнено з посади директора Комунального підприємства «Інноваційна компанія», згідно з п.2\~ст.36\~КЗпП України (а.с.32). \~ \~ \~ \~Згідно з пунктом 8 частини першої\~статті 134 КЗпП України\~працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа є винною в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. \~ \~ \~ \~Положеннями\~ст.237 КЗпП України\~передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення відбулося з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. \~ \~ \~ \~Згідно з пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8\~статті 134 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. \~ \~ \~ \~За п.20 вказаної постанови право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. \~ \~ \~ \~Враховуючи, що [PERSON] було звільнено із порушенням закону за наказом директора КП «Інноваційна компанія» Оленчука Р.М., що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, відповідач як службова особа, яка видала наказ про звільнення, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. \~ \~ \~ \~Акцент на повну матеріальну відповідальність при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі зроблено також у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9. Так, відповідно до п. 33 вказаної постанови, при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п.8 ст.134 та нової редакції ст.237 КЗпП (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. \~ \~ \~ \~Зазначене також узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 161/6047/16-ц, згідно із якими посадова особа, яка винна у незаконному звільненні працівника та затриманні виконання рішення суду про поновлення на роботі, має покрити шкоду, заподіяну установі у повному розмірі сплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу. \~ \~ \~ \~З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника у сумі 175609,76 грн з відповідача на користь позивача підлягає до задоволення у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Що стосується стягнення судових витрат слід зазначити наступне. \~ \~ \~ \~Згідно частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~Відповідач, згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» як інвалід другої групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] (а.с.102) звільнений від сплати судового збору, тому сплачений позивачем судовий збір у сумі 2634,16 грн слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. \~ \~ \~ \~На підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 10000 грн, представником позивача долучено до матеріалів справи: копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги (а.с.52), копію договору №Ю-18/01/22 про надання правової (правничої) допомоги від 21.01.2022 (а.с.53-55), копію акту №3 наданих послуг від 18.03.2022 (а.с.56), копію платіжного доручення № 699 від 08.04.2022 на суму 10000 грн (а.с.57). \~ \~ \~ \~Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. \~ \~ \~ \~Враховуючи, що дана справа є незначної складності, відповідач є інвалідом другої групи, продовжує лікуватись, суд визначає до стягнення з відповідача у користь позивача 3000 грн витрат на правничу допомогу. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного, відповідно до ст. 130, 134, 136, 137, 237 КЗпП України, ст.1166,\~1191 ЦК України, ст.137, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

Outcome: approved