Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Піщанської селищної ради Вінницької області про визнання права власності за набувальною давністю. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в лютому 2010 року між нею та [PERSON] було укладено усний договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] , який належав останній на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 грудня 2008 року. Позивач зазначає, що передала [PERSON] гроші за вказаний будинок, а [PERSON] передала ключі від будинку та документи на будинок, а саме: технічний паспорт, свідоцтво про право на спадщину, будівельний паспорт, та вони домовилися про подальше оформлення договору в нотаріальному порядку. [INFO] [PERSON] померла, а тому посвідчити договір нотаріально не вдалося. Разом з тим, позивач вважала, що передавши гроші за нерухоме майно набуває у його власність незалежно від наявності нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, тобто вважала себе власником, що вона добросовісно заволоділа і продовжує відкрито безперервно володіти житловим будинком. Позивач стверджує, що будь-яких спадкоємців у померлої [INFO] [PERSON] не залишилося, а тому зазначений об`єкт нерухомості з того часу і по даний час не має титульного власника. З дня смерті [PERSON] і по теперішній час позивач відкрито та безперервно володіє та користується будинком, провела в будинку капітальні ремонтні роботи, зробила перепланування, добудови. По даний час будь-яких претензій щодо вказаного майна до неї не надходило, будь-які особи, які б заявляли права на спірне майно не з`явилися з моменту смерті [PERSON] , тобто з [INFO] - донині. Враховуючи вищезазначені обставини, позивач вважає, що у зв`язку із добросовісним, безперервним володінням чужим майном, у неї виникло право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю у порядку ст. 344 Цивільного кодексу України. За таких підстав позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 28 грудня 2022 року відкрито провадження у даній справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву, призначено підготовче засідання. Ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 06 квітня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її\~представник -\~адвокат Кравець\~В.А.\~ просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Представник відповідача\~Піщанської селищної\~ради Вінницької\~області в судове засідання не з`явився, проте на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої просить розглядати справу без участі представника відповідача, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Допитаний в якості свідка [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] пояснив, що покійну [PERSON] знав давно, оскільки був її сусідом. Вона була одинокою, сім`ї не мала. Із рідних в неї був брат [PERSON] , який помер приблизно в 2007 році. За життя [PERSON] успадкувала його будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок [PERSON] продала [PERSON] , яка проживає там біля 10 років. До того часу в будинку ніхто не жив, будинок був недобудований, подвір`я запущене й геть заросле бур`яном. [PERSON] зробила капітальний ремонт в будинку, привела до ладу двір. Допитаний в якості свідка [PERSON] , [INFO] , який проживає в [ADDRESS] , в судовому засіданні надав аналогічні свідчення, якими підтвердив, що покійну [PERSON] знав ще задовго до її смерті. Сім`ї в неї не було. Вона мала будинок, в якому ніхто не жив, та який незадовго до смерті продала [PERSON] , яка проживає там більше 10 років. [PERSON] привела будинок в придатний для проживання стан, продовжує проводити ремонтні роботи. Суд, вислухавши думку позивача та її представника, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Згідно з ч. 3 ст.\~12, ч.ч. 1, 6 ст.\~81 ЦПК України,\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В частині 1 ст. 206 ЦПК України зазначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно із ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. \~ \~ \~ \~У зв`язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.1 ч.1 статті 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Судом встановлено, що [PERSON] успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті свого брата [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом (а.с.90). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується повідомленням Піщанського відділу ДРАЦС у Тульчинському районі Вінницької області № 127-28.22-30 від 28 квітня 2023 року. З довідки, виданої Піщанською селищною радою Вінницької області ради № 1347 від 16 листопада 2022 року слідує, що [PERSON] з 2010 року відкрито та безперервно володіє та користується домогосподарством, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , та яке належало [PERSON] , яка померла в 2010 році (а.с.139). З відповіді Піщанської селищної ради Вінницької області ради № 1592 від 16 листопада 2022 року, наданої на адвокатський запит, вбачається, що домогосподарство, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відноситься 0,24 га земельної ділянки. Згідно рішення 23 сесії Піщанської селищної ради 5 скликання від 10 липня 2009 року дана земельна ділянка надавалась [PERSON] . Піщанською селищною радою спадщина після померлої [PERSON] відумерлою не визнавалась. Згідно розпорядження Піщанського селищного голови від 27 листопада 2015 року № 75 «Про перейменування вулиць, провулків та інших об`єктів та пам`ятних місць на території Піщанської селищної ради» вулицю Щорса перейменовано на [ADDRESS] . Станом на 16 листопада 2022 року за адресою: [ADDRESS] ніхто не зареєстрований (а.с.140). Згідно листа, наданого 21 лютого 2023 року за Вих. № 28/01-16 Піщанською державною нотаріальною конторою на виконання ухвали суду, спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не відкривалась, відомості щодо заповіту, посвідченого від імемі [PERSON] відсутні, що підтверджується Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (а. с. 176-178). Згідно інформації відділу № 6 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 21 лютого 2023 року № 183/14-23, земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , кадастрові номера не присвоювалися; державні акти на право власності на земельні ділянку на [PERSON] за даною адресою не видавалися (а.с.180). Статтею 328\~ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом (частина перша статті 344 ЦК України). Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18). Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року (надалі - Постанова), відповідно до частини першої статті 344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,\~16 ЦК України, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови). Так, звертаючись до суду позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, позивач зазначила, що з 2010 року користується житловим будинком за адресою: [ADDRESS] та вважає, що внаслідок відкритого, безперервного володіння зазначеним будинком, має право на цей житловий будинок в силу положень\~статті 344 ЦК України. Ці обставини визнані відповідачем, про що зазначено у клопотанні від 06 січня 2023 року № 28 (а.с. 159). Відповідно до частини 1\~статті 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Беручи до уваги, що позивач [PERSON] добросовісно заволоділа житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] \~та продовжує більше десяти років відкрито, безперервно та добросовісно користуватися ним, а в позасудовому порядку відсутні підстави для оформлення права власності на цей житловий будинок, жодних спадкоємців, які б претендували на зазначене майно судом не встановлено, відтак ці обставини, на переконання суду, є достатніми підставами для набуття позивачем [PERSON] права власності на зазначений житловий будинок за набувальною давністю. Отже, з огляду на наведені вище норми права, розглянувши справу в межах заявлених вимог, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. На підставі наведеного та

Outcome: approved