Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

20 січня 2023 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] із вимогами про розірвання шлюбу. (а. с. 1-2). В обґрунтування позову вказала на те, що 26 липня 2003 року сторони уклали шлюб, однак спільне життя з відповідачем не склалося, що знайшло своє відображення у втраті почуття взаємної любові та поваги один до одного, втрачені всі фізичні та духовні зв`язки між ними. Сторони мають різні погляди на сім`ю та обов`язки. Також зазначила, що подружні відносини з відповідачем повністю припинені, спільне господарство вони не ведуть, тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 23 січня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, з викликом сторін та призначено судове засідання на 13 лютого 2023 року (а. с. 33-34), яка надіслана сторонам до відома 23 січня 2023 року за вихідним № 1572/23-вих/2/204/1215/23 (а. с. 35). 01 лютого 2023 року на офіційну електронну адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов відзив представниці відповідача адвокатки Бурдужи А. (а. с. 47-48), в якому позовні вимоги не визнає, проти задоволення позову заперечує та вважає їх такими, що викладене в умовах психологічного стресу через знаходження в зоні бойових дій. В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідач з дружиною прожили більше 19 років, виховали чудових дітей, а про те, що позивачка подала на розлучення дізнався від суду, коли отримав копію позовної заяви з додатками. Зазначає, що сварки бувають у кожного, так як і непорозуміння, адже вони проживають у зоні бойових дій, під впливом постійних стресів через боязнь обстрілів. Вважає, що побутові сварки не є підставою для розлучення, адже майже 20 років вони прожили в злагоді, порозумінні, любові, гармонії та поваги один до одного. Стверджує, що станом на сьогодні у відповідача почуття до дружини не зникли, а стали ще сильнішими, тому він прагне за будь-яку ціну зберегти шлюб, щоб подальшому бути прикладом сімейного життя, традицій для своїх дітей. Разом з цим, зазначає про те, що почуття у позивачки також не згасли, оскільки остання проживає в одному будинку з відповідачем, хоча має власний будинок, де зареєстрована. Крім того, навіть після розлучення позивачка прагне залишити собі прізвище відповідача. Стверджує, що шлюбні відносини припинені з моменту подачі позивачкою позову про розірвання шлюбу, а не з лютого 2022 року, як то вказує позивачка. Прохає суд надати термін на примирення строком не менше 6 місяців. 08 лютого 2023 року через підсистему «Електронний суд» на адресу суду надійшла відповідь представника позивачки адвоката Плужного М.В. на відзив (а. с. 66-67 та на звороті), я кому він прохає клопотання відповідача про надання строку на примирення залишити без задоволення, а шлюб між сторонами розірвати. В обґрунтування відповіді на відзив зазначено, що твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву є безпідставними та необґрунтованими. Так, зазначає, що позивачкою в позовній заяві було зазначено про те, що з лютого 2022 року між нею та відповідачем припинені всі шлюбні відносини, однак позовна заява була подана лише в січні 2023 року. Тобто у позивачки був майже рік на роздуми та прийняття рішення та, відповідно, у відповідача був час для збереження шлюбних відносин. Однак стосунки з відповідачем не налагодились до моменту подання позовної заяви, тому позивачка була вимушена звернутися до суду із позовом про розірвання шлюбу, бо наявність нездорових стосунків з відповідачем позбавляє позивачку на нормальне та спокійне життя. Стверджує, що під час постійних сварок вона щоразу відчуває з боку відповідача приниження та гноблення. Вказую, що відповідач постійно вчиняв над позивачкою емоційне насильство, ревнував, кричав, сварився, забирав її особисті речі. Відсутня навіть сама елементарна повага до неї як до жінки, до жінки яка виносила і народила йому дітей. Також зазначено про те, що у позивачки відсутні будь-які почуття до відповідача, про що нею було зазначено в позові, а посилання відповідача на те, що остання хоче залишити після розірвання шлюбу його прізвище свідчить лише про те, що їй не потрібні зайві клопоти зі зміною прізвища та в подальшому зміною документів, тим паче, що діти також мають прізвище « [PERSON] », а тому позивачці зручніше мати однакове прізвище разом з її дітьми задля уникнення з боку дітей та оточуючих зайвих питань. Разом з цим, вказує на те, що проживання позивачки в одному будинку з відповідачем свідчить лиш про те, що у позивачки не має свого особистого житла, а її реєстрація місця проживання за іншою адресою жодним чином не підтверджує її володіння іншим майном, тому вона тимчасово вимушена жити разом із відповідачем задля нормального існування своїх дітей в належних умовах. Зазначає про те, що позивачка не згодна і з тим, що сварки та непорозуміння між нею та відповідачем відбувались на фоні того, що вони проживають в зоні бойових дій, постійних стресів через боязнь обстрілів, оскільки бойові дії у Донецькій області відбувались протягом восьми років з 2014 року до повномасштабного вторгнення рф на територію України, при цьому весь цей час позивачка перебувала на території Донецької області, нікуди не виїжджала, та і наданий час знаходиться там, а тому вважає, що для неї обстріли, це вже скоріш звична справа, аніж підстава для сварок та розлючення з чоловіком. Вказує, що з моменту припинення подружніх стосунків між сторонами у позивачки з`явилась кохана людина, з якою вона в майбутньому планує побратися, а тому їй необхідно отримати свідоцтво про розлучення задля подальшого укладення шлюбу з коханим, у зв`язку з чим, прохає суд клопотання відповідача про надання судом часу на примирення строком 6 місяців для налагодження відносин між сторонами та збереження сім`ї, залишити без задоволення, бо це суперечить її інтересам. Ухвалою суду від 20 травня 2023 року справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання на 13 годину 10 хвилин 26 квітня 2023 року (а. с. 101), копія якої надіслана сторонам до відома 20 березня 2023 року за вихідним № 8861/23-вих/2/204/1215/23 (а. с. 102). 27 квітня 2023 року через підсистему «Електронний суд» представницею відповідача адвокаткою Булгаковою О.Д., до суду подано відзив на позовну заяву (а. с. 118-119), в якому позовні вимоги не визнає, проти задоволення позову заперечує та вважає їх такими, що викладене в умовах психологічного стресу через знаходження в зоні бойових дій. В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідач з дружиною прожили більше 19 років, виховали чудових дітей, а про те, що позивачка подала на розлучення дізнався від суду, коли отримав копію позовної заяви з додатками. Зазначає, що сварки бувають у кожного, так як і непорозуміння, адже вони проживають у зоні бойових дій, під впливом постійних стресів через боязнь обстрілів. Вважає, що побутові сварки не є підставою для розлучення, адже майже 20 років вони прожили в злагоді, порозумінні, любові, гармонії та поваги один до одного. Стверджує, що станом на сьогодні у відповідача почуття до дружини не зникли, а стали ще сильнішими, тому він прагне за будь-яку ціну зберегти шлюб, щоб подальшому бути прикладом сімейного життя, традицій для своїх дітей. Разом з цим, зазначає про те, що почуття у позивачки також не згасли, оскільки остання проживає в одному будинку з відповідачем, хоча має власний будинок, де зареєстрована. Крім того, навіть після розлучення позивачка прагне залишити собі прізвище відповідача. Стверджує, що шлюбні відносини припинені з моменту подачі позивачкою позову про розірвання шлюбу, а не з лютого 2022 року, як то вказує позивачка. Прохає суд надати термін на примирення строком не менше 6 місяців. Ухвалою суду від 15 червня 2023 року клопотання представниці відповідача адвокатки Булгакової О.Д., про надання строку на примирення, продовження розгляду справи та неприйняття рішення до закінчення воєнного стану на території України, залишено без задоволення (а. с. 124). Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності (а. с. 110 та на звороті), в якій позивні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні. Представниця відповідача в судове засідання не з`явилася, у відзиві на позовну заяву від 27 квітня 2023 року прохала суд про розгляд справи за відсутності позивача (а. с. 119). Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 26 липня 2003 року у виконкомі Миролюбівської сільської ради Красноармійського району Донецької області, між [PERSON] , [INFO] , уродженим у с. Миролюбівка Красноармійського району Донецької області, та [PERSON] , [INFO] , уродженою у м. Новогродівка Донецької області, укладено шлюб, про що складено актовий запис № 1, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26 липня 2003 року (а. с. 4). Прізвище позивачки після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Сторони є батьками малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03 жовтня 2013 року (а. с. 6). Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст. 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з вимогами ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Приписами ч. 2 ст. 112 СК України визначено, що суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Оскільки позивачка висловила свої заперечення щодо примирення, вказавши, що це суперечить її інтересам, бо вона перебуває в стосунках з іншим чоловіком, з яким бажає укласти шлюб, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд доходить висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Нормами ст.\~113\~СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка виявила бажання не змінювати прізвище, суд залишає їй шлюбне прізвище. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача понесені позивачкою судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved