Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

24 квітня 2023 року представник Концерну «МТМ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Концерн «МТМ» по відношенню до відповідача являється виконавцем послуг з виробництва та постачання теплової енергії призначеної для централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води), що постачається до житлового приміщення шляхом транспортування через магістральні теплові мережі та внутрішньо домові розподільчі системи. За період з 01.04.2014 року по 31.10.2021 року загальна сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, наданих концерном «МТМ» складає 58619,69 гривень. Система опалення помешкання відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони. Послуга з централізованого опалення надавалась відповідачам в межах опалювального сезону, а послуга з постачання гарячої води (підігріву питної води) постійно. Таким чином, оскільки відповідачі не здійснювали у належному обсязі оплату за використані послуги, утворилась заборгованість перед позивачем на загальну суму 58619,69 гривень що підтверджується розрахунком заборгованості. Просить стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги та витрати по сплаті судовому збору. Ухвалою № 334/3100/23 від 25.04.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача при звернення до суду в позовній заяві просив розглянути справи в порядку спрощеного позовного провадження та не заперечував проти винесення заочного рішення, якщо будь ким із сторін не поданого іншого клопотання. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися. Від представника відповідача - адвоката Сандак І.А. надійшла заява про застосування спливу позовної давності, відповідно до якої зазначено, що відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем за період з 01.04.2014 по 31.10.2021 відповідачем не було здійснено жодного платежу. Станом на березень 2020 відповідач вже мав заборгованість у розмірі 47072,62 гривень, яка підлягає вирахуванню із заявленої до стягнення суми у розмірі 58619,69 гривень, оскільки заявлена до стягнення з пропуском трирічного строку позовної давності (58619,69 - 47072,62 = 11547,07 гривень). Отже, з урахуванням дати подачі позову та відкриття провадження у справі, трирічний термін строку позовної давності розпочався з квітня 2020, а сума яка заявлена до стягнення в межах трирічного строку буде становити 11547,07 гривень. Просить застосувати наслідки спливу позовної заяви за нарахуваннями в період з 01.04.2014 по 31.10.2021 щодо частини заборгованості у розмірі 47072,62 гривень, відмовивши в задоволенні позову в цій частині у зв`язку із пропуском строку позовної давності. 05.06.2023 від представника позивача надішли заперечення на заяву про застосування строків позовної давності, відповідно до яких стосовно строків позовної давності заявлених відповідачем [PERSON] зазначає, що відповідно до пункту 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (Соvid-19)» від 30.03.2020 року № 540-IX - Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнені пунктами 12-14 такого змісту: 12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби «Соvid-19», строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінет Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої распіраторної хвороби «Соvid-19», спричиненої каронавірусом SARS-CoV-2» в Україні встановлено карантин з 12.03.2020 року. На даний час в Україні діє, постанова КМУ № 211 є чинною. Карантин в Україні безперервно встановлено з 12.03.2020 по 30.04.2023. При розгляду заяви про застосування строку позовної давності просить врахувати, що карантин діяв на час звернення позивача до суду з позовними вимогами. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 214823910 від 03.07.2020 року та споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за вказаною адресою. Особовий рахунок № [NUMBER] відкритий на ім`я [PERSON] . Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 200 від 28.04.2011 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг», у м. Запоріжжі з 01.04.2011 року виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, підігріву питної води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Статутом Концерну «МТМ» зазначено, що основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально - економічних інтересів трудового колективу концерну. Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV), який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до статті 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. У статті 1 Закону № 1875-IV зазначено, що для цілей цього закону власником є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленомузакономпорядку, а споживачем - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Аналогічні норми містить стаття 1 Закону № 2189-VIII. Відповідно до пункту 22 статті 1 Закону України від 12.05.1991 №1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII) споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; Згідно зі статтею 13 Закону № 1875-IV, стаття 5 Закону № 2189-VIII, позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Згідно зі ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 20 № 1875-IV споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. А згідно з частиною 1 статті 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі статтею 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Суд встановив, що на підставі вищевказаних норм права між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення, на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] , за яким проводились нарахування. Свої зобов`язання щодо надання комунальних послуг з централізованого опалення виконує в повному обсязі, що не було спростовано відповідачем. За таких обставин оцінивши досліджені докази, суд вважає, що відповідач порушив правила оплати послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води. Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплинула і до додаткової вимоги. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідач, скориставшись своїм правом передбаченим вимогами ст. 267 ЦК України, подала до суду заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства). Натомість позивач, знаючи про своє порушене право, звернувся до суду із позовом лише 24.04.2023. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Крім того, при зверненні до суду Концерн «Міські теплові мережі» не зазначив, як саме встановлення карантинних обмежень у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби COVID-19 перешкодило йому звернутись до суду із позовом в цій справі, оскільки заборгованість у відповідача виникла у 2014 році. За змістом вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Концерн «Міські теплові мережі» на свій розсуд з 2014 року по 2021 рік не звертався до суду із позовом до відповідача про стягнення будь-якої заборгованості, хоча він не міг не бачити відсутності сплати з боку відповідача за надані ним послуги на свою користь. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). З огляду на викладене, та враховуючи заявлене відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити позивачу в задоволенні позову в частині вимог за період з 01.04.2014 по 30.04.2020, у зв`язку з пропуском строку позовної давності. За період з 01.05.2020 по 31.10.2021 року відповідачу нараховано 11157,86 гривень за послугу з централізованого опалення та за централізоване постачання гарячої води, які підлягають стягненню на користь позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати підлягають пропорційному стягненню з відповідача у розмірі 519,09 гривень.

Outcome: partial