Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся в суд з позовом, в якому просить суд скасувати наказ ДП «Східний ГЗК» (далі ДП) №796-к від 07.02.2020 про оголошення догани та позбавлення премії на 100% за розрахунковий період та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 30000грн., а також судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що працює в ДП з 2012 року на посаді машиніста тепловоза залізничого цеху ГМЗ ДП. 07.01.2020 приблизно в 12.56 год. під час виконання маневрових робіт з подання групи вагонів у напрямку колії №32 на стрілочному переводі №105 під час керування машиністом тепловоза [PERSON] стався схід з рейок вагону №62230784 чотирма колісними парами. В ході службової перевірки було встановлено, що машиніст тепловоза [PERSON] , який був належним чином ознайомлений з обмеженнями швидкості руху тепловоза на стрілочному переводі №105 до 5 км/год, допустив 07.01.2020 о 12:55 год. рух тепловоза зі швидкістю 14 16км/год, чим втричі перевищив встановлену допустиму швидкість, внаслідок чого відбувся схід з рейок вагону з колії. Створеною комісією, за наслідками перевірки за фактом транспортної події був складений Акт №3 від 22.01.2020 на підставі якого був виданий наказ ДП «Східний ГЗК» (далі ДП) №796-к від 07.02.2020 про оголошення позивачу догани та позбавлення премії на 100%. Позивач вважає зазначений Наказ про оголошення йому догани необґрунтованим за недоведеності його винуватості у транспортній події, оскільки підстави, наведені у ньому, є надуманими та такими, що жодним чином не вказують на порушення ним трудової дисципліни. Також посилаючись на ст.237-1 КЗпП України, ст. 1167 ЦК України просить стягнути моральну шкоду, обґрунтовуючи тим, що внаслідок незаконного притягнення до дисциплінарної відповідальності пережив сильне душевне хвилювання та перебував у пригніченому стані, у зв`язку з чим мав підвищений тиск та інші розлади здоров`я. Крім цього був позбавленний 100% премії, на які суттєво розраховував, що призвело до погіршення фінансового стану та інше. 26.05.2020 ухвалою суду відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, яким було роз`яснено процесуальні строки подачі заяв по суті справи. 14.08.2020 до суду від представника відповідача ДП - Дідук А.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання доводи позову вважає безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки підстави чітко зазначені в оспорюваному наказі, одна із яких є порушення вимог п.5.1, 5.5 «Правил технічної експлуатації залізничного транспорту промислових підприємств», п.2.1, 2.4, 2.9 робочої інструкції машиніста тепловозу, відповідно до якої [PERSON] був зобв`язаний забезпечити безпеку руху. Разом з тим, останній був належним чином ознайомлений з обмеженнями швидкості руху тепловоза на стрілочному переводі №105 до 5 км/год., фактично допустив рух тепловоза зі швидкістю 14-16 км/год., що втричі перевищує допустиму швидкість, що призвело до транспортної події, внаслідок якої підприємство зазнало збитків. Вважає, застосування стягнення у вигляді догани з позбавленням премії обґрунтованим, а оспорюваний наказ таким, що винесений у відповідності до норм чинного законодавства (а.с.134-147). Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали заявлений позов, додатково наголосили, що докази на підтвердження перевищення швидкості руху, а саме, письмова інформація начальника Смолінської шахти та начальника залізничного цеху Інгулецької шахти, на яких ґрунтувався Наказ №796 к від 07.02.2020, не є допустимими доказами, оскільки суперечать п.4.5 інструкції з експлуатації локомотивного швидкостеміра ЗСЛ2М, за допомогою якого контролюється параметри роботи тепловозу, зокрема і швидкості руху локомотива, тому як контроль за якістю розшифрування швидкостемірних стрічок покладається на старшого техніка розшифрувача і на машиніста інструктора по гальмах, яким після розшифрування швидкостемірної стрічки вилученої з локомотиву після транспортної пригоди, було встановлено, що швидкість руху локомотиву на момент транспортної події була 5 км/год., тобто в допустимих межах швидкості руху, що свідчить про відсутність порушення ним трудової дисципліни. Оскільки позивач був безпідставно притягнутий до дисциплінарної відповідальності та позбавлений премії у розмрі 100 %, що викликало душевне хвилюваня та вцілому призвели до фінансових проблеми у сім`ї, просять задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала, з підстав викладених у відзиві на позов. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, свідка [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, приходить до наступного. Як убачається з матеріалів справи, Наказом ДП «Східний гірничо збагачувальний комбінат» №228 - ос від 28.02.2012 [PERSON] було переведено машиністом тепловозу. Відповідно до Розпорядження № 3 від 18.01. 2020 в.о. генерального директора ДП «Східний гірничо збагачувальний комбінат» Ю.А. Шмельова була створена комісія для проведення службової перевірки по факту транспортної події, яка відбулася 07.01.2020, а саме, при проведенні маневрових робіт пов`язаних з подачею на вивантаження групи вагонів з вапном на дільницю №2 ГМЗ відбулося сходження з рейок піввагона ( т1. а.с.10). Згідно із Актом розслідування транспортної події встановлено наступні найбільш вірогідні причини транспортної події, які призвели до сходу з рейок на стрілочному переводі №105 вагону №62230784 М, це наявність на поверхні гребеня характерного при гострокінцевому накаті гребеня дефекту металу на правому колесі першої по ходу руху колісної пари та перевищення, встановленої для відповідної дільниці колії швидкості руху. Крім цього, в ході аналізу події встановлено, що 03.09.3019 та 10.12.2019 були виявлені пошкодження колії, де сталася подія, у виді гнилість перевідного брусу та кущевої гнилості шпал, у зв`язку з чим була обмежена швидкість руху до 5 км/год. ( т.,1а.с.53-55). Згідно Наказу №796 від 07.02.2020 «Про застосування дисциплінарного стягнення» за невиконання трудових обов`язків передбачених вимогами п.п.2.1, 2.4, 2.9 робочої інструкції, підпунктів а, є, и, п.3.1. Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ДП «СхідГЗК», машиністу тепловозу залізничного цеху ГМЗ ДП «СхідГЗК» [PERSON] оголошено догану та позбавлено премії на 100% за розрахунковий період (т.1, а.с.7-9). Зі змісту наказу вбачається, що службовою превіркою було встановлено наступне: машиніст тепловоза дільниці тяги залізничного цеху ГМЗ Кошмак С.І., який був належним чином ознайомлений з обмеженням швидкості руху тепловоза на стрілочному переводі №105 до 5 км/год., фактично 07.01.2020 о 12:55год. допустив рух тепловоза ТЕМ 2 №7363 зі швидкістю 14 16 км/год., тим самим допустив порушення п.п. 5.1, 5.5 «Правил технічної експлуатації залізничного транспорту промислових підприємств». Відповідно до ст. 139 Кодексу законів про працю України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно зі ст. 147 Кодексу законів про працю України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну відповідальність можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Разом з тим, саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Згідно із нормами чинного трудового законодавства діє принцип презумпції невинуватості. Тобто не можна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки не доведена роботодавцем його вина, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість. Принцип презумпції невинуватості випливає зі змісту ст. 138 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обов`язок роботодавця доводити наявність умов, серед них і вина працівника, для притягнення такого працівника до матеріальної відповідальності. Перед тим як ухвалювати рішення про застосування до працівника догани, роботодавець має провести розслідування та зібрати достатньо доказів, які свідчили б про факт вчинення працівником дисциплінарного проступку. Такими доказами можуть слугувати різноманітні документи: доповідні записки інших працівників; письмові свідчення свідків; повідомлення державних органів, що здійснюють контроль і нагляд за додержанням законодавства, зокрема у сфері використання найманої праці; висновки фахівців; письмові пояснення самих порушників тощо. Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника (керівника), якщо вони мають законний характер. У цих спірних правовідносинах суд виходить із важливості дотримання принципів належного врядування та унеможливлення свавільного використання дискреційних повноважень, які систематизовано в Рекомендаціях СМ /Rec (2007) 7 щодо належного управління. Отже, керівник як посадова особа, яка наділена відповідно до законодавства повноваженнями, що мають вплив на права та інтереси людей, має діяти відповідно до закону в межах норм, що окреслює його повноваження. Роботодавець не повинен діяти свавільно (Рекомендація щодо належного управління СМ /Rec (2007) (стаття 2). Залежно від змісту і характеру прав і обов`язків, що належать роботодавцю (керівнику), його правове становище визначається наявністю нормотворчої влади (прийняття локальних нормативних актів), адміністративно-диспозитивної влади (видання обов`язкових для виконання розпоряджень з приводу виконання трудових обов`язків), дисциплінарної влади (застосування заохочень, заходів дисциплінарної та матеріальної відповідальності). Зміст рішень, прийнятих відповідною посадовою особою, а також порядок їх ухвалення мають ґрунтуватися на законі. Роботодавець при виконанні адміністративних повноважень повинен діяти лише в чітко окреслених межах. Він не має діяти упереджено або його дії не мають сприйматися як такі. (Рекомендації СМ /Rec (2007)7 щодо належного управління (стаття 4), Рекомендація № R (2000) 6 щодо статусу посадових осіб в Європі (Принцип 13)). Під час ухвалення відповідного рішення роботодавець має враховувати всі фактори, що стосуються цього рішення, при чому кожен фактор підлягає ретельному аналізу. Фактори, що не є релевантними, повинно виключити з розгляду. На процес ухвалення адміністративного рішення не мають впливати особисті інтереси або упереджене ставлення посадової особи, яка ухвалює рішення. Слід уникати будь-яких проявів упередженості. Отже, чинним законодавством роботодавцю (керівнику) при обранні виду стягнення до працівника надано певний ступінь дискреційності щодо суті рішень, котрі він має ухвалювати, даючи йому змогу обирати з кількох юридично прийнятних рішень найбільш відповідне на його думку. За приписами ч.ч. 3, 4 ст. 149 Кодексу законів про працю України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Таким чином, в силу ст.ст. 147-149 Кодексу законів про працю України роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків. За кожний проступок до працівника може бути застосоване тільки одне дисциплінарне стягнення. Поряд з дисциплінарним стягненням до порушника трудової дисципліни можуть бути застосовані інші заходи правового впливу, наприклад, попередження, повне або часткове позбавлення премії чи винагороди за результатами роботи за рік. Якщо невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків продовжувалось, не дивлячись на накладення дисциплінарного стягнення, допускається застосування до нього нового дисциплінарного стягнення, у тому числі догана, звільнення. Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Трудові спори з питань накладення дисциплінарних стягнень вирішуються в установленому законодавством порядку. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.12.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо. Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, ураховуючи положення норм діючого трудового законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування наказу в.о. генерального директора ДП «Східний гірничо збагачувальний комбінат» № 796 від 07.02.2020 про оголошення догани та позбавленння премії на 100% за розрахунковий період машиніста тепловоза залізничного цеху ГМЗ ДП «СхідГЗК» [PERSON] , з огляду на таке. Судом встановлено, що, аналіз оскарженого Наказу свідчить про те, що проступком позивача, за який його притягнуто до дисциплінарної відповідальності, є недотримання посадової інструкції, п.п.2.1, 2.4, 2.9 робочої інструкції, безпосередньо в частині забезпечення безпеки руху з дотриманням чинних вимог Правил технічної експлуатації, інструкцій, наказів, вказівок та виконання плану маневрових робіт, а саме, перевищення, встановленої для відповідної дільниці колії швидкості руху. Правилами технічної експлуатації залізничного транспорту промислових підприємств, затвердженого наказом Мінпромполітики України від 15.02.2010 №70 передбачено обладнання локомотивів і спеціального самохідного рухомого складу швидкостемірами, за допомогою якого контролюються параметри роботи тепловозу, зокрема і швидкість руху локомотиву. Пунктом 4.5 Інструкції з експлуатації локомотивних швидкостемірів ЗСЛ2М, приводів до них і по розшифруванню швидкостемірних стрічок, затвердженої наказом Укрзалізниці №19 Ц від 18 січня 2002 року, встановлено що, контроль за якістю розшифрування швидкостемірних стрічок, виключно покладається на старшого техніка розшифрувача і на машиніста інструктора по гальмах. Відповідно до довідки наданої представником відповідача, зміст якої відображено в оспорюваному наказі, машиністом інструктором, який здійснював розшифровку вилученої швидкостемірної стрічки, встановлена швидкість руху локомотиву під керуванням позивача на момент сходу піввагона з колії 5 км/год., тобто в межах встановленої швидкості руху на ділянці колії (т.1 а.с.64). Разом з тим в оспрюваному наказі зазначаються дані ТОВ «Навітрек» (GPS системи моніторингу переміщення даного підприємства), за яким, швидкість руху тепловоза на момент події складає 16 км/год. (т.1 а.с.72-76). Також, відповідно до довідок наданих начальником залізничного цеху Смолінської шахти та Інгульської шахти, які є відокремленими структурними підрозділами ДП «СхідГЗК», також зазаначається, що швидкість тепловозу на момент сходу піввагону складала 10 15 км/год. (т.1 а.с.66,67). Крім цього, в акті розслідування транспортної події, що під час аналізу швидкостемірної стрічки з метою проведення аналізу роботи тепловоза, членам комісії, які займають керівні посади, не вдалося визначити значення швидкості тепловоза в момент сходу вагона, тому як записи самописця швидкості руху на стрічці представляють собою суцільне заштриховане поле в діапазоні позначок швидкості руху 0-70км/год. (том1, а.с.53, зворот). Тобто з наведеного вбачається, що оспрюваний наказ містить суперечності у встановленні факту порушення позивачем трудової дисципліни, тому як надані вищенаведені довідки як доказ, на підтвердження перевищення швидкості руху тепловоза на момент події, судом відхиляються за їх не належністю, тому як складені посадовими особами відокремленого підрозділу, який надає послуги від імені юридичної особи ДП «СхідГЗК», тобто є зацікавленими особами. Крім цього, в самих довідках констатується як факт перевищення швидкості руху тепловозом, без належного підтвердження в частині приєднання записів щодо розшифрування швидкостемірної стрічки, тому такі данні, як і данні ТОВ «Навітрек» були одержані з порушенням порядку встановленого Інструкцією з експлуатації локомотивних швидкостемірів ЗСЛ2М, приводів до них і по розшифруванню швидкостемірних стрічок. Таким чином, відповідачем не доведено факту порушення позивачем трудової дисципліни, що позбавляє суд можливості встановлення причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням, за наявності останніх. Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам вцілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до відповідача про визнання протиправним та скасування наказу, наказ ДП «Східний ГЗК» (далі ДП) №796-к від 07.02.2020 про оголошення догани та позбавлення премії на 100% за розрахунковий період, є обґрунтованими та в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі. Також, відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач, як вказувалося раніше, тривалий час працював у відповідача та безпідставно був притягнутим до дисциплінарної відповідальності з позбавленням 100% премії за розрахунковий період. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер завданої моральної шкоди, моральними стражданнями позивача [PERSON] у зв`язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, тому позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Крім того, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Відповідно до ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1681,60 грн. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076 - VI " Про адвокатуру та адвокатську діяльність ") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року\~№ 4191 - VI\~" Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах ". Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи, що міститься в п.48 постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, подання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У акті приймання-передачі наданих послуг та розрахунку витрат на правову допомогу за договором на надання правничої (правової) допомоги від 15.05.2023р., вказано які дії по даній справі були проведені адвокатом Радченко Олегом Миколайовичем, що узгоджується з вимогами Закону України від 20 грудня 2011 року\~№ 4191 - VI\~" Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" а саме: попереднє опрацювання матеріалів та законодавчої бази, що регламентує спірні правовідносини (2 години) - 1500грн., підготовка та подання позовної заяви (3 години) 2250грн., судове представництво (2 година) - 1500грн., тобто документально підтверджено понесені витрати на правову допомогу, тому на відшкодування правової допомоги слід стягнути з відповідача на користь позивача 5250грн. (т.1 а.с. 17-20).

Outcome: approved