Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

21.11.2022 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, в якому просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 86 200,00 грн. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом, позивач посилається на наступне. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 30.05.2019 року з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 26.11.2018 року та до досягнення дітьми повнолітня. Згідно з розрахунком заборгованості від 19.09.2022 року, наданого головним державним виконавцем Бучанського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] згідно виконавчого листа №367/8361/18 від 03.07.2019 року, виданого Ірпінським міським судом Київської області, станом на вересень 2022 року становить 86 200,00 грн.. Сума пені за 2019 рік складає 413 800 грн., за 2020 рік складає 185 470 грн., за 2021 рік складає 128 040 грн., з січня по вересень 2022 року складає 60 970 грн., а всього за вказаний період сума пені складає 788 280 грн. Оскільки заборгованість виникла саме з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти за рішенням суду, проте свідомо ухиляється від свого обов`язку, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 100 відсотків заборгованості станом на вересень 2022 року, а саме, в розмірі 86 200,00 грн.. Ухвалою суду від 24 листопада 2022 року позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачу строку на усунення вказаних в ухвалі недоліків. 06.02.2023 року від представника позивача адвоката Шевченко З.В. надійшла заява про усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 24.11.2022 року. Ухвалою суду від 20 березня 2022 року після встановлення зареєстрованого місця проживання відповідача провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 17.04.2023 року відповідачем [PERSON] до суду подано клопотання про розгляд справи з викликом (повідомленням) сторін. 01.05.2023 року представник відповідача адвокат Білоус-Литвиненко Л.О. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечила проти заявлених позовних вимог, оскільки вони є безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 30.05.2019 року з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 4000,00 (чотири тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 26.11.2018 року та до досягнення дітьми повноліття. При цьому, як вбачається з тексту рішення, під час розгляду даної справи відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі 4000,00 грн. щомісячно, оскільки на той час він працював водієм сідлового тягача за контрактом в Польщі, отримував стабільний дохід у сумі 2250,00 злотих на місяць, отже мав можливість сплачувати аліменти в такому розмірі. Зазначає, що під час своєї трудової діяльності відповідач весь час працював водієм, а починаючи з 2016 року - водієм міжнародних перевезень, тобто єдиним джерелом доходів відповідача була робота, пов`язана з перевезенням вантажів, в тому числі за кордоном. Відповідач стверджує, що умисних дій щодо ухилення від сплати аліментів він не вчиняв. Після повернення в січні 2020 року в Україну відповідач працював деякий час на тимчасових роботах, отримував нестабільні заробітки, але продовжував сплачувати аліменти, що підтверджується даними, зазначеними в розрахунку заборгованості, інколи це відбувалось із затримкою, але з часом відповідач погашав заборгованість. На підтвердження даного факту до відзиву долучено копію постанови про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України від 21.05.2020 року, у зв`язку з погашенням заборгованості зі сплати аліментів в повному обсязі. Вказує, що причинами виникнення заборгованості по аліментам не були винні дії відповідача, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з нього на користь стягувача визначеної суми аліментів. Причини виникнення заборгованості пов`язує з професійною діяльністю відповідача, як водія міжнародних вантажних перевезень, оскільки через ведення активних бойових дій на території Київської області, де останній проживав, та призупинення діяльності підприємств, відповідач тривалий час не міг влаштуватися на роботу. Також, однією з причин вказує наявність у відповідача тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон в межах виконавчого провадження [NUMBER] від 25.02.2021 року. Зазначає, що дане обмеження створило суттєві перешкоди для відповідача при спробах працевлаштування. Відповідач вказує, що діти позивача та відповідача неодноразово приходили з метою тривалого проживання та харчування до матері відповідача. Таким чином позивачка уникала здійснення витрат на дітей. На час перебування дітей у матері відповідач надавав дітям матеріальну допомогу. Через дані обставини та у зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків позивачкою, відповідач та його мати неодноразово зверталися до органів поліції. Неправомірні дії з боку позивачки, яка діяла не в інтересах дітей призвели до того, що 04.04.2023 року на позачерговому засіданні виконавчого комітету Бучанської міської ради було прийнято рішення №171, яким було визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з відповідачем, а малолітньої [PERSON] , [INFO] , - разом з позивачкою. Стягнення пені з відповідача на користь позивачки не буде відповідати інтересам дитини, яка проживає з відповідачем, оскільки дані кошти не будуть використані на потреби даної дитини, крім того це призведе до поліпшення матеріального стану самої позивачки. Таким чином, відповідач вважає, що позивачем не було доведено той факт, що відповідач навмисно ухиляється від сплати аліментів та заборгованість по яких утворилася через залежні від нього причини, отже на відповідача, як платника аліментів не може бути покладена відповідальність за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), яка настає лише за наявності вини цієї особи. У зв`язку з викладеним просив в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 04.05.2023 року представник відповідача адвокат Білоус-Литвиненко Л.О. подала до суду заяву, в якій просила викликати та допитати в судовому засіданні свідків. 12.05.2023 року від позивачки та її представника адвоката Шевченко З.В. надійшла відповідь на відзив, в якому заперечили проти наданих відповідачем у справі аргументів, зазначили, що відповідач свідомо ухилявся від виконання покладених на нього обов`язків, як до запровадження воєнного стану в Україні, так і після, і саме тому у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів за період з 2018 року по вересень 2022 року в розмірі 86200 грн.. Викладені відповідачем обставини про те, що з 2016 року по січень 2020 року він працював водієм міжнародних перевезень та не ухилявся від сплати аліментів спростовуються розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що станом на січень 2020 року сукупний розмір заборгованості складав 44000,00 грн.. Дійсно, в постанові про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України від 21.05.2020 року вказано, що станом на 21.05.2020 року заборгованість зі сплати аліментів відповідачем погашена в повному обсязі. Натомість, з розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 21.05.2020 року заборгованість [PERSON] не була погашена та складала 46000,00 грн.. Щодо викладених відповідачем поважних причин виникнення заборгованості внаслідок ведення бойових дій на території Київської області, заперечили, оскільки заборгованість [PERSON] станом на 24.02.2022 року вже складала 64200, 00 грн.. Зазначили, що позивачка ніколи не уникала здійснення витрат на дітей, не ображала їх, та діти ніколи не проживали тривалий час у матері відповідача та не харчувалися там. Твердження відповідача про аморальну поведінку надумані та безпідставні. Та обставина, що рішенням виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області було визначено місце проживання спільного сина [PERSON] разом з батьком, а спільної дочки [PERSON] разом зі позивачкою, жодним чином не є доказом аморальної поведінки, оскільки Орган опіки та піклування не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвитку дитини. 19.05.2023 року представник відповідача адвоката Білоус-Литвиненко Л.О. подала до суду заперечення, в яких просила відмовити в задоволенні позовної заяви, зазначила, що позивачкою не доведено факту того, що відповідач навмисно ухилявся від сплати аліментів та заборгованість утворилась через залежні від нього причини, а отже на відповідача, як платника аліментів не може бути покладена відповідальність за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), яка настає лише за наявності вини цієї особи. Так, заборгованість утворилася внаслідок того, що рішенням суду, яке набуло законної сили 01.07.2019 року, було стягнуто аліменти з 26.11.2018 року, тому до липня 2019 року відповідачем аліменти не сплачувалися. При цьому, слід врахувати, що відповідачем не заперечувалося проти позову про стягнення аліментів у розмірі 4000 грн., що є більшим за прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років. Відповідач переказував з Польщі кошти матері, яка в свою чергу передавала необхідні кошти особисто позивачці для утримання дітей. Крім того, відповідач допомагав продуктами харчування та коштами своїй матері, у якої часто та тривалий час проживали діти внаслідок неналежного виконання позивачкою своїх батьківських обов`язків. За можливості відповідач сплачував аліменти, але його працевлаштуванню та отриманню доходу заважала наявність постанов державного виконавця, якими були встановлені тимчасові обмеження у праві виїзду за межі України. Ухвалою суду від 22 травня 2023 року здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив. Додатково пояснила, що на підставі рішення Ірпінського міського суду з позивача стягуються аліменти на утримання двох спільних дітей в розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 26.11.2018 року, проте відповідач від сплати аліментів ухиляється. Відповідач аліменти сплачував частково, заборгованість має з 2018 року, з урахуванням чого і нараховувалась пеня, остаточний розмір якої визначено як 100% суми заборгованості зі сплати аліментів, тобто 86200,00 грн.. Діти проживають разом з нею, вона працевлаштована та має стабільний дохід. З матір`ю відповідача була домовленість про допомогу в догляді за дітьми на час її перебування на роботі. При цьому діти відвідували школу та дитячий садок. Їй нічого не відомо стосовно надання матеріальної допомоги відповідачем його матері на утримання дітей, відповідач з нею дане питання не погоджував. Вважає, що вина відповідача в частині ухилення від сплати аліментів доведена, адже, коли останній мав достатній та стабільний дохід, аліменти сплачував не систематично, а коли мав проблеми з роботою, - не вживав достатніх заходів для працевлаштування та сплати аліментів. В минулому році відповідач подав до суду заяву про зменшення розміру аліментів до 2900 грн., щомісячно на двох дітей, дана заява судом не розглянута. Представник позивача адвокат Шевченко З.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Додатково зазначила, що заборгованість відповідача виникла ще до початку повномасштабних бойових дій на території міста Києва та Київської області і після їх закінчення залишається не погашеною, отже відповідач свідомо ухилявся від сплати аліментів. Постанова про заборону виїзду за межі України, яка була скасована державним виконавцем, не є підтвердженням відсутності вини відповідача в ухиленні від сплати аліментів, оскільки на момент її скасування розмір заборгованості складав 50000 грн, що має своє відображення в розрахунку заборгованості. Доводи відповідача щодо того, шо він не ухилявся від сплати аліментів за період його роботи за кордоном спростовуються розрахунком заборгованості, із якого вбачається, що за той період у відповідача вже була наявна заборгованість. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, письмових запереченнях. Додатково пояснив, що його вина у частковій сплаті аліментів відсутня, оскільки він надавав матеріальну допомогу на утримання дітей речами, надавав кошти своїй матері, яка доглядала за дітьми, та витрачала кошти на них. Додав, що про рішення Ірпінського міського суду про стягнення з нього аліментів на утримання дітей та про суму, яка стягується, йому було відомо, він вважав, що в порядку виконання буде сплачувати з дня ухвалення рішення. Постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження він отримав в серпні 2019 року, з неї і дізнався суму стягнення, та з якого часу це стягнення відбувалось, наявність заборгованості. Вважав, що кошти, які він перераховував своїй матері на утримання дітей, та допомогу речами, які він надавав безпосередньо дітям, мають бути враховані в рахунок сплати аліментів. Підтверджуючі документи у нього не всі збереглися. Із позивачкою він не погоджував такий порядок сплати аліментів та не повідомляв їй. За кордоном він перебував з 19 лютого 2019 року по січень 2020 року, після чого весь подальший час перебував на території України. Він був позбавлений можливості працевлаштуватись, оскільки через заборгованість зі сплати аліментів щодо нього було винесено постанови про обмеження у праві виїзду за межі України та у праві керування транспортними засобами. Крім того, заблоковано його рахунки. Інші види доходу, які не пов`язані з його основним видом діяльності, як водія, його не влаштовували, відповідно він не працював та не отримував доходів. Під час повномасштабного вторгнення рф на територію Київської області він працював неофіційно, після деокупації Київської області знову почав працювати за фахом. На даний час офіційно працевлаштований, має дохід та частково погасив заборгованість зі сплати аліментів. Кошти, сплачені ним в рахунок сплати аліментів не використовувались позивачкою за цільовим призначенням, проте до відповідних органів він не звертався. Тому станом на січень 2020 року він не сплачував на користь позивачки аліменти, а перераховував їх своїй матері для утримання дітей, які на той час проживали разом з позивачкою. Аліменти він сплачував коли мав кошти. Основним джерелом його доходу є його професійна діяльність як водія, він ніколи не займався іншими видами діяльності. Додатково зазначив, що він має сім`ю та дружину, за рахунок якої він жив, коли не працював та не мав доходу. Розрахунок заборгованості, складений державним виконавцем, не оспорює, всі дані зазначені вірно. Представник відповідача адвокат Білоус-Литвиненко Л.О. в судовому засіданні проти позову заперечувала в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та письмових запереченнях, додатково зазначила, що пеня нараховується і стягується як санкція за ухилення від сплати аліментів, а не автоматично лише за наявності заборгованості зі сплати таких. Оскільки рішення суду щодо стягнення аліментів з відповідача набуло чинності в кінці червня 2019 року, а стягнення відбувалось з дати подачі позову, з 26.11.2018 року, на момент находження виконавчого листа до державного виконавця у відповідача виникла заборгованість зі сплати аліментів і він її погашав частково. Слід врахувати, що з рішенням суду про стягнення аліментів відповідач погоджувався, оскільки мав достатній та стабільний дохід та можливість сплачувати таку суму аліментів. Але в подальшому його матеріальний стан змінився. Відповідач не ухилявся від сплати аліментів, оскільки частково їх сплачував, він та його матір надавали допомогу позивачці. Після повернення в Україну у 2020 році, відповідачу було встановлено обмеження у праві керування транспортними засобами та у праві виїзду за межі України. З початком повномасштабного вторгнення рф на територію України відповідач був позбавлений можливості працевлаштуватися та отримувати доходи, й, відповідно, сплачувати аліменти. Відповідач працював деякий час неофіційно та надавав допомогу продуктами харчування. Син з лютого 2023 року проживає із ним, тому пеню неможливо стягувати на користь позивачки, оскільки мають витрачатися ці кошти на дитину. Правильність проведення розрахунків заборгованості та пені не оспорюють. Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 травня 2019 року, яке набуло законної сили 01.07.2019 року, у справі №367/8361/18, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 26.11.2018 року та до повноліття дітей (а.с.22). Як вбачається із рішення суду, відповідач подав заяву до суду, в якій визнав позов. З розрахунків заборгованості вбачається, що відповідачем [PERSON] на підставі виконавчого листа №367/8361/18 від 03.07.2019 року аліменти в період з 26.11.2018 по вересень 2022 року сплачувались не систематично, внаслідок чого утворилась заборгованість з їх сплати, сукупний розмір якої станом на вересень 2022 року складає 86 200 грн. 00 коп.. Із Інформації про виконавче провадження [NUMBER] вбачається, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа №367/8361/18 від 03.07.2019 року стосовно відповідача [PERSON] про стягнення аліментів було відкрито 04.07.2019 року. 22.04.2020 року було винесено постанову про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України та звернуто стягнення на майно боржника, 04.05.2020 року винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. 21.05.2020 року було винесено постанови про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами та про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, та в подальшому 25.02.2021 року вказані тимчасові обмеження були знову застосовані до боржника. 02.04.2021 року було винесено постанову про арешт коштів боржника. 12.07.2021 року винесено постанову про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (а.с.56, 57- 62). З наданих відповідачем копій документів вбачається, що він мав дозвіл на роботу іноземця на території Республіки Польща в період з 18.02.2019 року по 13.01.2020 року в якості водія сідлового тягача із зарплатою брутто не нижче 2250,00 злотих в місяць та згідно відміток в закордонному паспорті мав візу на період з 19.03.2019 по 13.01.2020 року і в цей період періодично виїжджав за кордон (а.с.44-49, 52). При цьому відповідачем підтверджено, що він в цей час працював за кордоном та отримував дохід. Відповідач [PERSON] має Картку водія строком дії з 26.02.2018 року по 25.02.2023 року та Кваліфікаційну картку водія, видану 05.05.2022 року, зі строком дії по 04.05.2027 року (а.с.53-54). Згідно копії витягу з трудової книжки [NUMBER] [PERSON] з 20.05.2020 року по 11.06.2020 року працював в ТОВ «Тім-Транс» водієм автотранспортних засобів, з 08.07.2021 року по 19.10.2021 року - в ТОВ «МК Транс» водієм-експедитором (а.с.50-51). Рішенням Виконавчого комітету Бучанської міської ради від 04.04.2023 року №171 визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , малолітньої [PERSON] , [INFO] , - із матір`ю [PERSON] .. Зазначено, що вказане рішення прийнято за результатами звернення [PERSON] від 08.03.2023 року та було встановлено, що [PERSON] проживає з батьком, а [PERSON] проживає із матір`ю (а.с.63-65). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснила, що відповідач є її сином, а позивачка колишньою дружиною останнього, між якими сімейні відносини припинені з 2018 року, діти залишилися проживати із позивачкою. Аліменти її син мав сплачувати позивачці після рішення суду, але йому було невідомо суму до сплати, коли її дізнався, почав частково сплачувати борг та привозив їй продукти для дітей. На час перебування позивачки на роботі діти перебували під її наглядом. Іноді діти залишалися в неї на ночівлю. Домовленостей щодо постійного догляду за дітьми між нею і позивачкою не було, вона займалась цим добровільно, оскільки вони живуть в сусідніх під`їздах, діти заходять і до неї додому. Відповідач надавав їй матеріальну допомогу, щоб вона забезпечувала дітей необхідним, за рахунок цих коштів вона купувала дітям речі, продукти харчування та солодощі. У 2018 році - в сумі 7000 грн., коли відповідач повернувся в Україну - 1000-1500 грн. в місяць. Вона не повідомляла позивачці той факт, що відповідач надає їй матеріальну допомогу на дітей. Пару раз позивачка надавала їй кошти у розмірі по 500 грн. Відповідач з 2018 року по 2020 рік працював водієм в Республіці Польща. Після повернення в Україну не міг працевлаштуватись, оскільки стосовно нього було винесено постанову про обмеження у праві керування транспортними засобами. На даний момент її онук [PERSON] проживає разом з батьком з лютого 2023 року, оскільки скаржився на образи з боку матері та вітчима. Зазначає, що її син є фізично здоровим, відхилень не має, щоб перешкоджало йому займатись фізичною працею та отримувати від неї дохід, та їй невідомо про його неофіційні види доходу. Додала, що син повідомляв її про наявність у нього заборгованості зі сплати аліментів, оскільки певний час він був не працевлаштований та не мав доходів. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відповідач є в даний час чоловіком її доньки, знайомі вони з 2019 року. Їй відомо про наявність у відповідача дітей та аліментних зобов`язань. Відповідач частково не сплачував аліменти у зв`язку із тим, що не міг працювати внаслідок встановлення заборон, але приймав участь у вихованні і утриманні дітей, ним безпосередньо витрачалися кошти на дітей, - на іграшки, речі. Їй невідомо які витрачалися суми коштів на дітей при цьому. Крім того, вони віддавали речі їх дитини. Зі слів відповідача, позивачка витрачала аліменти не за призначенням. Відповідач не має захворювань, які б перешкоджали займатися фізичною працею, не є особою з інвалідністю. Коли відповідач не працював офіційно, він працював неофіційно вантажником, водієм. Коли не працював відповідач, їй не відомо звідки брав кошти, повідомляв, що має заборгованість зі сплати аліментів оскільки не працює і не має доходу. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відповідач є її хрещеним сином. З початку створення сім`ї між сторонами у справі знає і позивачку, та те, що вони мають двох спільних дітей. Їй відомо, що на відповідача покладений обов`язок зі сплати аліментів на користь позивачки на утримання їх спільних дітей. Зі слів відповідача їй відомо, що у нього існує борг зі сплати аліментів, оскільки не працював та не мав достатнього доходу. Допомогу дітям відповідач надавав безпосередньо через свою матір, яка придбавала для дітей речі та продукти харчування. Діти проживають разом з відповідачкою в сусідньому із матір`ю відповідача під`їзді. В період з 2019 по 2020 роки і надалі, діти знаходились у бабусі на час перебування позивачки на роботі, іноді залишались в неї на ночівлю. Про домовленості щодо утримання дітей через матір відповідача їй не відомо. Як вбачається, мати відповідача [PERSON] зверталась до органів Національної поліції 21.02.2023 року з приводу проживання онука [PERSON] у заявниці протягом двох тижнів, що підтверджується талоном-повідомленням єдиного обліку № 1542 (а.с.66). Із відповіді ВП №1 Бучанського районного управління поліції ГУ НП у Київській області №886/109/1403/01-2023 від 02.03.2023 року про результати розгляду звернення [PERSON] від 21.02.2023 року №1542 щодо невиконання батьківських обов`язків [PERSON] щодо онука заявниці - [PERSON] , [INFO] , вбачається, що в ході перевірки достатніх даних, які б слугували законними підставами для відкриття кримінального провадження не отримано (а.с.94). Із талону-повідомлення єдиного обліку №12565 вбачається, що відповідач також звертався 26.10.2022 року до органів поліції з повідомленням, що його колишня дружина [PERSON] залишає їхніх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] на бабусю [PERSON] , якій 94 роки (а.с.67). Із відповіді ВП №1 Бучанського районного управління поліції ГУ НП у Київській області №2966/109/1403/2022 від 05.11.2022 року про результати розгляду звернення відповідача від 26.10.2022 року №12565 щодо невиконання його колишньою дружиною покладених на неї батьківських обов`язків, вбачається, що в ході перевірки достатніх даних, які б слугували законними підставами для відкриття кримінального провадження не отримано (а.с.95). Щодо наявності підстав для стягнення неустойки (пені) по аліментам. Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). Відповідно до частин першої та другої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19, провадження №61-16670сво19. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.ст.79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно із ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, за вказаним виконавчим документом станом на вересень 2022 року відповідач мав заборгованість зі сплати аліментів на користь позивачки в розмірі 86200,00 грн. З вказаного розрахунку також вбачається, що відповідачем аліменти сплачувались нерегулярно та не в повному обсязі. Відповідач та його представник проти даного розрахунку заборгованості не заперечували, вказуючи на те, що вина відповідача у виникненні вказаної заборгованості та несплаті аліментів, як і ухилення відповідача від сплати аліментів, відсутні. Заборгованість виникла внаслідок її накопичення за період з дати подачі позовної заяви до надходження виконавчого листа для примусового виконання, також внаслідок того, що відносно відповідача були встановлені державним виконавцем обмеження у праві виїзду за кордон та у праві керування транспортним засобом, накладено арешт на рахунки, велися активні бойові дії на території Київської області, тому, працюючи водієм, він не мав змоги працевлаштуватися і отримувати дохід, із якого своєчасно та в повному обсязі сплачувати аліменти. Крім того, відповідачем сплачувались в рахунок аліментів кошти його матері, яка доглядала за дітьми та витрачала на них кошти. Натомість стороною відповідача не надано жодних належних та допустимих доказів відсутності його вини у несплаті (неповній сплаті) аліментів, а також невірності вищевказаного розрахунку, неправомірності дій чи бездіяльності державного виконавця. Аргументи сторони відповідача про те, що вини відповідача у наявності заборгованості зі сплати аліментів немає, спростовуються матеріалами справи та встановленими фактичними обставинами, зокрема, розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, з якого вбачається, що аліменти відповідачем за весь період їх стягнення (і в час, коли відповідач працював та мав дохід, і в період між встановленням державним виконавцем обмежень і їх скасуванням, і в період до і після ведення активних бойових дій на території Київської області) сплачувались нерегулярно та не в повному обсязі, що в свою чергу також підтверджує обізнаність відповідача про відкрите відносно нього виконавче провадження та наявність заборгованості. Крім того, відповідач був обізнаний про подачу позову та про стягнення з нього аліментів на користь позивачки на утримання їх дітей у розмірі 4000 грн. щомісяця. Доказів про вжиття всіх залежних від відповідача дій щодо сплати регулярно та в повному обсязі аліментів останнім не надано. Також судом не приймаються до уваги заперечення відповідача стосовно сплати коштів його матері за догляд за дітьми в рахунок сплати аліментів, оскільки рішенням суду визначений порядок сплати аліментів, домовленість щодо зарахування в рахунок сплати аліментів сум коштів, які будуть надаватися відповідачем його матері та витрачатися останньою на дітей, із позивачкою відсутня. Твердження відповідача щодо постійного проживання дітей у його матері та утримання нею дітей, витрачання позивачкою аліментів не за цільовим призначенням також не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Заперечення відповідача щодо неможливості сплати аліментів внаслідок застосування державним виконавцем обмежень відносно нього, ведення активних бойових дій на території Київської області та внаслідок цього неможливість працевлаштуватися водієм, суд також не приймає до уваги, оскільки відповідачем не доведено неможливість його працевлаштування за іншими видами робіт, його непридатність до військової служби у військовий час, у зв`язку із чим він не має можливості укласти контракт для проходження служби в ЗСУ або інших військових формуваннях, отримувати дохід і сплачувати аліменти. Заперечення відповідача щодо стягнення із нього пені на несплату аліментів у зв`язку із визначенням місця проживання сина із ним суд також не приймає до уваги, оскільки, як пояснили сторони і свідки, син проживає із відповідачем з лютого 2023 року, а заборгованість, за якою стягується пеня, утворилася за період з 26.11.2018 року по вересень 2022 року та є санкцією за ухилення від сплати аліментів, а не аліментами. За наведених вище фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про те, що саме з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дітей за рішенням суду, виникла заборгованість зі сплати аліментів, а відтак наявні правові підстави для стягнення відповідача [PERSON] пені, передбаченої статтею 196 СК України. Щодо розміру пені за прострочення сплати аліментів. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць Х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: Хp=(A1 х 1% х Q1)+(A2 х 1% х Q2)+……….(An х 1% х Qn), де: Хp - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Розрахунок заборгованості [PERSON] по пені за несвоєчасну сплату аліментів (в межах заявлених позивачкою вимог та проведеного розрахунку) виглядає наступним чином: 2018 грудень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 0,00; розрахунок пені: 4000 грн. Х 1 % Х (365 днів в 2019 році + 366 днів в 2020 році + 365 днів в 2021 році + 318 днів в 2022 році = 1414 днів) = 56560,00 грн.. 2019 січень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 0,00; розрахунок пені: 4000 грн. Х 1 % Х 1414 днів =56560 грн.; 2019 лютий: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 0,00; розрахунок пені: 4000 грн. Х 1 % Х 1383 днів =55320 грн.; 2019 березень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 0,00; розрахунок пені: 4000 грн. Х 1% Х 1355 днів = 54200 грн.; 2019 квітень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 0,00; розрахунок пені: 4000 грн. Х 1 % Х 1324 дні =52960 грн.; 2019 травень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 0,00; розрахунок пені 4000 грн. Х 1 % Х 1294 дні =51760 грн.; 2019 червень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 0,00; розрахунок пені 4000 грн. Х 1% Х 1263 днів = 50520 грн. 2019 липень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 0,00; розрахунок пені з урахуванням платежу за серпень 4000 грн. пеню не нараховано; 2019 серпень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено боржником 8000 грн., пеню не нараховано; 2019 вересень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 0,00; розрахунок пені 4000 грн. Х 1 % 1171 день =46840 грн.; 2019 жовтень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 0,00; розрахунок пені 4000 грн. Х 1 % Х 1141 день =45640 грн.; 2019 листопад: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; з урахуванням платежу за грудень 4000 грн. пеню не нараховано; 2019 грудень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 8000, пеню не нараховано. Загальна сума пені за прострочення сплати аліментів за 2019 рік складає 413 800 грн.. 2020 січень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 0,00; розрахунок пені : 4000 грн. Х 1% 1049 днів = 41960 грн.; 2020 лютий: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 2000 грн.; розрахунок пені : 2000 грн. Х 1% 1018 днів = 20360 грн.; 2020 березень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 1000 грн.; розрахунок пені: 3000 грн. Х 1% 989 днів = 29670 грн.; 2020 квітень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 1000 грн.; розрахунок пені: 3000 грн. Х 1% 958 днів = 28740 грн.; 2020 травень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 1000 грн.; розрахунок пені: 3000 грн. Х 1% 928 днів = 27840 грн.; 2020 червень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 0,00 грн.; розрахунок пені: з урахуванням платежу за вересень 8000 грн., пеню не нараховано; 2020 липень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 4000 грн., пеню не нараховано; 2020 серпень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 4000 грн., пеню не нараховано; 2020 вересень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 8000 грн., пеню не нараховано; 2020 жовтень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 4000 грн., пеню не нараховано; 2020 листопад: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 0,00 грн.; розрахунок пені: 4000 грн. Х 1% 744 дні = 29760 грн.; 2020 грудень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 3000 грн.; розрахунок пені: 1000 грн. Х 1% 714 дні = 7140 грн. Загальна сума пені за прострочення сплати аліментів за 2020 рік складає 185 470 грн. 2021 січень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 0,00 грн.; розрахунок пені: 4000 грн. Х 1% 683 дні = 27320 грн.; 2021 лютий: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 0,00 грн.; розрахунок пені: 4000 грн. Х 1% 652 дні = 26080 грн.; 2021 березень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 0,00 грн.; розрахунок пені: 4000 грн. Х 1% 624 дні = 24960 грн.; 2021 квітень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 0,00 грн.; розрахунок пені з урахуванням платежу за травень 8000 грн., пеню не нараховано. 2021 травень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 8000 грн., пеню не нараховано. 2021 червень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 1000,00 грн.; розрахунок пені: 3000 грн. Х 1% 532 дні = 15960 грн.; 2021 липень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 2000,00 грн.; розрахунок пені: 2000 грн. Х 1% 502 дні = 10040 грн.; 2021 серпень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 4000 грн., пеню не нараховано. 2021 вересень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 0,00 грн.; розрахунок пені з урахуванням платежу за жовтень 4900 грн. та за листопад 4900 грн.; 2200 грн. Х 1% 440 дні = 9680 грн.; 2021 жовтень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 4900 грн., пеню не нараховано. 2021 листопад: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 4900 грн., пеню не нараховано. 2021 грудень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 0,00 грн.; розрахунок пені: 4000 грн. Х 1% 350 днів = 14000 грн. Загальна сума пені за прострочення сплати аліментів за 2021 рік складає 128 040 грн. 2022 січень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 0,00 грн.; розрахунок пені: 4000 грн. Х 1% 318 днів = 12720 грн.; 2022 лютий: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 0,00 грн.; розрахунок пені: 4000 грн. Х 1% 287 днів = 11480 грн.; 2022 березень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 0,00 грн.; розрахунок пені: 4000 грн. Х 1% 259 днів = 10360 грн.; 2022 квітень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 1000 грн.; розрахунок пені: 3000 грн. Х 1% 228 днів = 6840 грн.; 2022 травень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 0,00 грн.; розрахунок пені: 4000 грн. Х 1% 198 днів = 7920 грн.; 2022 червень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 3000 грн.; розрахунок пені: 1000 грн. Х 1% 167 днів = 1670 грн.; 2022 липень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 2000 грн.; розрахунок пені: 2000 грн. Х 1% 137 днів = 2740 грн.; 2022 серпень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 0,00 грн.; розрахунок пені: 4000 грн. Х 1% 106 днів = 4240 грн.; 2022 вересень: нарахована сума аліментів 4000,00 грн.; сплачено 0,00 грн.; розрахунок пені: 4000 грн. Х 1% 75 днів = 3000 грн.. Загальна сума пені за прострочення сплати аліментів за період з січня по вересень 2022 року складає 60 970 грн.. Отже, загальна сума пені за прострочення зі сплати аліментів за період з грудня 2018 року по вересень 2022 року складає 788 280,00 грн.. Розрахунок заборгованості відповідачем не оспорювався, як і складений відповідачкою розрахунок пені. Частиною дев`ятою статті 7 СК України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Отже, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню неустойка (пеня), нарахована за період з грудня 2018 року по вересень 2022 року у розмірі 788280,00 грн., однак її розмір значно перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами - 86200,00 грн. Враховуючи вищевикладене, те, що розмір неустойки (пені) за спірний період значно перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами, врахувавши загальні засади справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, суд дійшов висновку щодо необхідності застосування положення статті 196 СК України та стягнення з [PERSON] пені у розмірі 86200,00 грн. Таким чином, приймаючи до уваги те, що відповідач своєчасно не виконував свій обов`язок по сплаті аліментів в повному обсязі, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки, та позов задовольняє. Позивачка відповідно до п.3 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання заяви про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп..

Outcome: approved