Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. 14.08.2020, щодо стягнення з позивача на користь відповідачазаборгованості за кредитним договором, та стягнути з відповідача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачу стало відомо, що постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малковою М.В. відкрито виконавче провадження про стягнення з позивача заборгованості на підставі виконавчого напису нотаріуса від 14.08.2020. На думку позивача, даний виконавчий напис було вчинено з порушенням норм чинного законодавства України, оскільки нотаріус не перевірив безспірності заборгованості. Ухвалою суду від 18.10.2022 було відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику (повідомлення) сторін. Зазначеною ухвалою зобов`язано приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. надати суду належним чином засвідчену копію виконавчого напису, що є предметом спору, та документів, що стали підставою для його вчинення. В межах розгляду справи, 18.05.2023 позивачем подано заяву про забезпечення позову, яка ухвалою суду від 29.05.2023, була повернута позивачу без розгляду через порушення останнім вимог ч. 7 ст. 43, ст. 151 ЦПК України. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому ТОВ «Вердикт Капітал» проти позову заперечувало, посилаючись на його безпідставність. Відповідач також просив відмовити позивачу у стягненні витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що останнім не надано доказів понесення зазначених витрат. Приватний нотаріус вимогу суду щодо надання документів щодо оскаржуваного виконавчого напису не виконав. Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова М.В. та приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., своїм правом на надання суду письмових пояснень по суті позову не скористалися. Дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази,суд встановив. 14.08.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було вчинено виконавчий напис про стягнення з позивачана користь відповідачазаборгованості за кредитним договором в розмірі 54053,77 грн. На виконання даного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Малковою М.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Позивач зазначає, що нотаріус не перевірив безспірності заборгованості, що, на думку позивача, є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.19 (ЦПК) - № 487/10132/14-цу справі № 6-67цс15 вказано, що, суд має самостійно визначити, яку вимогу по суті, а не за формою, поставив позивач, і застосувати належні норми права. Зазначений підхід відповідає принципу jura novit curia («суд знає закони»), згідно з яким неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. В оспорюваному виконавчому написі, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., посилається на ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та на п. 2 Переліку за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172. Згідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 затверджений Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України яким повинен керуватись нотаріус. Пунктом 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172. Постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін. З огляду на викладене, на день вчинення виконавчого напису, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на договорі, який нотаріально не посвідчений. Пункт 1 зазначеного Переліку, в чинній на день вчинення виконавчого напису редакції, регламентує, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Вчинення виконавчого напису на договорі, який нотаріально не посвідчений, є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999, а тому такий виконавчий напис виконанню не підлягає. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. Суд відмовляє позивачу у стягненні судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 9000,00 грн., оскільки дані витрати не підтверджені належними та допустимими доказами. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представником позивачем надано копії Договору про надання правничої допомоги від 21.02.2022, звіту адвоката про виконану роботу за договором від 10.11.2022, розписки про отримання коштів згідно договору про надання правничої допомоги в розмірі 8000,00 грн. Однак, суду не було надано платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ про сплату витрат у сумі 8000,00 грн., що позбавляє суд перевірити суми витрат, які позивач просить стягнути за надану професійну правничу допомогу. Належних та допустимих доказів, які б давали підстави стверджувати, що на день винесення рішення позивачем понесені (сплачені) витрати на правову допомогу в розмірі 9000,00 грн., суду не надані. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved