Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

05.01.2022р. до Комінтернівського районного суду Одеської області надійшла позовна заява представника позивача [PERSON] - адвоката Шаркевич Я.В. до [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про припинення стягнення аліментів та звільнення від заборгованості по аліментах. Позов обґрунтовано тим, що в провадженні Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває виконавче провадження №50201913 від 16.02.2016р. з примусового виконання виконавчого листа №504/724/15-ц, виданого 26.10.2015р. Комінтернівським районним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/3 частини щомісячно на утримання онуків: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час [PERSON] позбавлений батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . В 2021р. стало відомо, що діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] навчаються і проживають в Андрієво-Іванівській загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІ ступенів для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування з 20.11.2020 року. У зв`язку із тим, що діти перебувають у школі-інтернаті, позивач просив відповідача повідомити відділ ДВС про те, що діти знаходяться в інтернаті - з метою припинення виплат відповідачу, однак до теперішнього часу це не було здійснено, а відповідачу за цей час нараховувалися аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, у зв`язку із чим на даний час виникла заборгованість. На підставі викладеного, позивач просить припинити стягнення аліментів з нього на користь відповідача на отримання онуків: доньки [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , що здійснюється на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області у справі №504/724/15-ц та звільнити від сплати заборгованості за аліментами з 20.11.2020р. Ухвалою від 25.01.2022р. відкрито загальне позовне провадження у справі. 11.02.2022р. відповідач [PERSON] надала до суду відзив, в якому вказала, що вважає, що не може брати участь у справі як відповідач, оскільки вона не нараховувала позивачу аліменти (зайво нараховані кошти), не порушувала прав позивача, вважає, що це претензія до виконавчої служби. На її думку, розмір сплаченого позивачем судового збору не відповідає тому, що встановлений законом, оскільки позовна заява подана 31.12.2021р., а розмір судового збору з 01.12.2021р. збільшився до 992 грн. 40 коп. Крім того, частина даного спору є майновим спором, в такому випадку позивач мав би сплатити при подачі позову додатково іншу суму. Вважає, що позивач не зазначає з якої саме суми боргу необхідно його звільнити, таким чином ставить під загрозу необережно втрутитись в суми належно нарахованих аліментів. (крім того, 13.02.2023р. відповідач надала до суду аналогічний відзив, який було долучено до матеріалів справи). Ухвалою від 11.05.2022р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Надалі, ухвалою від 11.07.2022р. вказаний позов залишено без розгляду. Постановою Одеського апеляційного суду від 21.11.2022р. вказану ухвалу скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою судді Жовтан П.В. від 28.12.2022р. справу прийнято до свого провадження для продовження розгляду. Крім того, ухвалою від 20.03.2023р. витребувано з канцелярії Комінтернівського районного суду Одеської області належним чином завірену копію рішення Комінтернівського районного суду Одеської області у справі №540/724/15-ц про стягнення з [PERSON] , на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей, а також витребувано з Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) розрахунок заборгованості боржника [PERSON] зі сплати аліментів на користь [PERSON] за виконавчим провадженням ВП №50201913 станом на день надання відповіді. В судових засіданнях позивач [PERSON] та його представник-адвокат Єфименко Н.В. підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, крім того представник позивача просила в разі задоволення позовних вимог, допустити негайне виконання рішення суду в частині припинення стягнення аліментів, у зв`язку із тим, що розмір виплат перевищує понад 100\~000 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості з державної виконавчої служби. В судових засіданнях відповідач [PERSON] підтримала доводи відзиву та пояснила, що після смерті її доньки [PERSON] онуки проживали із нею та знаходилися на її утриманні, а позивач [PERSON] був зобов`язаний сплачувати на її користь аліменти згідно рішення суду, чого не робив. Після спілкування з батьком діти стали некерованими, почали вести ненормальний спосіб життя, тому 20.11.2020р. дітей відправили до інтернату. Вона в свою чергу заяву про відмову від отримання аліментів на утримання дітей не писала, хоча розуміла, що діти з нею вже не проживають. На період воєнного стану її онуки у складі інтернату виїхали за кордон. Також, 15.05.2023р. відповідач надала заяву про закриття справи, яка є аналогічною відзиву, в якій остання, окрім іншого, вказала, що спору між нею та позивачем немає, вона ніколи йому не відмовляла у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судові засідання не з`явився однак начальник відділу Федорчук С.Г. надав заяву про розгляд справи без участі представника відділу. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що згідно рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.08.2015р. у справі 504/724/15-ц, стягнуто з [PERSON] , аліменти на користь [PERSON] , на утримання онуків - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх доходів (заробітків) відповідача щомісячно, але не менш ніж 30 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] , а після цієї дати у розмірі частини усіх доходів (заробітків) відповідача щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . Вказане рішення набрало законної сили 04.09.2015р. З відповіді Андрієво-Іванівської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступені для дітей-сиріт і дітей позбавлених батьківського піклування №137 від 24.12.2021р. вбачається, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] дійсно навчаються і проживають у вказаному закладі. Обидві вихованки зараховані на навчання до закладу з 20.11.2020р. 13.04.2023р., на виконання ухвали суду від 20.03.2023р., Білгород-Дністровський відділ державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), надав до суду розрахунок заборгованості зі сплати аліментів боржника [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей. З розрахунку вбачається, що аліменти, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача на утримання дітей проводжували нараховуватися після 20.11.2020р. (тобто дати коли діти перестали проживати з бабусею та вибули до інтернату), в тому числі має місце заборгованість, яка виникла після цієї дати. Відповідно до\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою\~статті 181 СК України\~передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як встановлено судом, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей. Зазначене рішення набрало законної сили та виконується в примусовому порядку. За змістом частини першої\~статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. У частині першій\~статті 10 СК України\~зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього\~Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України, \~якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Так, судом встановлено та визнано відповідачем те, що з 20.11.2020р. діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , навчаються та проживають в інтернаті, а отже не проживають разом із бабусею [PERSON] . При цьому позивач, з огляду на принцип обов`язковості судових рішень, також зобов`язаний виконувати рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.08.2015р. та сплачувати в примусовому порядку аліменти на користь відповідача. Наявність відкритого виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення аліментів із відповідача на користь позивача, щомісячне нарахування заборгованості зі сплати аліментів, свідчить про порушення майнових прав та інтересів позивача, у зв`язку із чим клопотання відповідача про закриття провадження у справі за відсутності предмету спору задоволенню не підлягає. Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй "Про права дитини", яку ратифіковано\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків (осіб які їх замінюють) хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів, за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми ч.4 ст.273 ЦПК України. Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача про припинення стягнення з нього аліментів на користь відповідача, і як наслідок звільнення від сплати заборгованості за аліментами, яка виникла з 20.11.2020р. підлягають задоволенню. Твердження відповідача [PERSON] про те, що вона не може бути відповідачем у справі, оскільки не нараховувала аліменти і не має повноважень на звільнення позивача від заборгованості, суд розцінює критично, оскільки саме [PERSON] є стягувачем у виконавчому провадженні та аліменти на утримання дітей стягувалися на її користь, відтак вона є належним відповідачем у справі. Посилання відповідача на те, що нібито позивачем при зверненні до суду з вказаним позовом було сплачено судовий збір, розмір якого не відповідає тому, що встановлений законом, є помилковими. Так, згідно ч.1 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Позов подано за допомогою засобів поштового зв`язку, а саме зданий на поштове відділення 31.12.2021р., отже судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2021р. Крім того, вимога про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, є похідною вимогою немайнового характеру від вимоги про припинення стягнення аліментів. Також доводи відповідача про те, що позивач не зазначив від якої саме суми боргу необхідно його звільнити, суд вважає необґрунтованими, оскільки проведення відповідних розрахунків є виключною компетенцією виконавчої служби, тобто є її дискреційними повноваженнями. Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі\~Серявін та інші проти України\~від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі\~Руїс Торіха проти Іспанії\~від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Відповідно до\~ст.13\~ЦПК України, \~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1\~ст.76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 та ч.2\~ст. 77 ЦПК України,\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до\~ст.79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч.1 та ч.6\~ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. Стосовно клопотання\~представника позивача\~про допущення\~негайного виконання\~рішення суду\~в частині\~припинення стягнення\~аліментів,\~суд зазначає\~наступне.\~Згідно ст.430\~ЦПК України,\~суд допускає\~негайне виконання\~рішень у\~справах про: 1)\~стягнення аліментів\~-\~у межах\~суми платежу\~за один\~місяць; 2)\~присудження працівникові\~виплати заробітної\~плати,\~але не\~більше ніж\~за один\~місяць; 3)\~відшкодування шкоди,\~заподіяної каліцтвом,\~іншим ушкодженням\~здоров`я або\~смертю фізичної\~особи,\~-\~у межах\~суми стягнення\~за один\~місяць; 4)\~поновлення на\~роботі незаконно\~звільненого або\~переведеного на\~іншу роботу\~працівника; 5)\~відібрання дитини\~і повернення\~її тому,\~з ким\~вона проживала; 6)\~розкриття банком\~інформації,\~яка містить\~банківську таємницю,\~щодо юридичних\~та фізичних\~осіб; 7)\~примусову госпіталізацію\~чи продовження\~строку примусової\~госпіталізації до\~протитуберкульозного закладу; 8)\~встановлення факту\~народження або\~смерті особи\~на території,\~на якій\~введено воєнний\~чи надзвичайний\~стан,\~або на\~тимчасово окупованій\~території України,\~визначеній такою\~відповідно до\~законодавства; 9)\~надання особі\~психіатричної допомоги\~у примусовому\~порядку; 10) видачу або продовження обмежувального припису. Суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті. Перелік випадків обов`язкового негайного виконання рішень, зазначених у вказаній статті, є вичерпним та поширюваному тлумаченню не підлягає. Враховуючи, що справи про припинення стягнення аліментів не входять до цього переліку, клопотання представника позивача задоволенню не підлягає. Крім того, 09.05.2023р. представником позивача подане клопотання про стягнення судових витрат, а саме судового збору в сумі 1984.80 грн. та витрат на професійну правничу допомогу, в розмірі 5\~000 грн. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст.141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Так, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: договір про надання правової допомоги від 29.03.2023р., акт №1 виконаних-наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 04.04.2023р., згідно якого вартість адвокатських послуг яку позивачем сплачено адвокату становить 5000 грн., прибутковий касовий ордер від 11.04.2023р. Суд вважає, розмір витрат на правову допомогу обґрунтованим та доведеним. Разом із тим, суд не погоджується із розміром судового збору, який представник позивача просить стягнути із відповідача. Позивачем при звернення до суду із вказаним позовом було сплачено судовий збір на суму 908 грн., що підтверджується квитанцією №36408276 від 31.12.2021р., інші витрати по сплаті судового збору позивачем не понесені. Таким чином, підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення із відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. та судового збору на суму 908 грн.

Outcome: approved