Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

Позовні вимоги. [PERSON] , 09.01.2023 року (вх. № 348) звернувся до Залізничного районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] , у якому просить визначити місце проживання малолітніх доньок - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] за адресою реєстрації позивача, а саме: [ADDRESS] . Свою заяву обґрунтовує тим, що 07.03.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що 07.03.2013 року складено відповідний актовий запис № 244 та було видано свідоцтво Серія [NUMBER] від 07.03.2013 року. Від цього шлюбу у сторін народились доньки, а саме: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що через різне місце проживання на теперішній час, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дітей, після розірвання шлюбу, а також участі у забезпеченні умов життя дитини таким чином, що малолітні доньки проживатимуть з батьком за адресою: [ADDRESS] . Однак, незважаючи на таку усну домовленість, вважає за доцільне, щоб даний факт був врегульований судом. Це пов`язано з тим, що така домовленість не гарантує, що в подальшому відносини між сторонами не зіпсуються. Так як між сторонами було досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дітей, просить суд визначити місце проживання малолітніх доньок з батьком. Рух справи в суді. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27.02.2023 року зазначену позовну заяву було залишено без руху, у зв`язку з її істотними недоліками. 16.03.2023 року (вх. № 5244) від позивача надійшло письмове клопотання про усунення недоліків, та письмове клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.03.2023 року вимоги позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - роз`єднано. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області про визначення місця проживання дитини - виділено у самостійне провадження та передано матеріали позовної заяви для здійснення реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду. Протоколом розподілу справи між суддями у неавтоматизованому режимі від 23.03.2023 року - справу було призначено судді Галайко Н. М. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.03.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. З метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 11.04.2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позиція сторін по справі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, однак, 11.04.2023 року (вх. № ЕП-1705/23) від позивача на електронну адресу суду надійшло письмове клопотання, у якому останній просить суд про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Також, клопотання аналогічного змісту були подані 13.04.2023 року (вх. № 7501) та 11.05.2023 року (вх. № ЕП-2221/23). Уповноважений представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засідання вимоги позовної заяви підтримав, просив суд задовольнити такі у повному обсязі. Відповідач [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомила. Однак, 11.05.2023 року (вх. № ЕП-2222/23) від відповідача на електронну адресу суду надійшло письмове клопотання, у якому остання просить суд про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення такого засідання, про причини неявки суд не повідомив, однак 10.05.2023 року (вх. № ЕП-2209/23) від начальника служби Юркевич І. на електронну адресу суду надійшло письмове клопотання, у якому остання просить суд про розгляд справи за її відсутності. Так, суд звертає увагу, що участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено у ст. 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без їх участі. Враховуючи неявку учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд керується вимогами ч. 1 ст. 223 ЦПК України, якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно копії Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 244 - [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 07.03.2013 року у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, після реєстрації шлюбу прізвище дружини - « [PERSON] » (а.с. 11). Копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] стверджується, що [PERSON] народилася [INFO] , батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). Копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] стверджується, що [PERSON] народилася [INFO] , батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). Також судом досліджено надані позивачем копії виписки із його рахунку відкритого у АТ «ПриватБанк» (а.с. 18-19) та копії індивідуальних відомостей про застраховану особу із реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (а.с. 31-33). Згідно копії Акта обстеження умов проживання № 32 стверджується, що з метою обстеження умов проживання проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , так, встановлено, що у помешканні створені належні умови для проживання, чисто та затишно. Умови проживання задовільні. Діти мають окрему кімнату облаштовану усіма необхідними речами та меблями відповідно до віку (а.с. 20-21). Судом досліджені також копії Характеристик [PERSON]. , виданої СЗШ № 100 м. Львова та [PERSON] , виданої дошкільною групою Ліцею № 94 ЛМР, а також [PERSON] , підписаною сусідами (а.с. 27, 28, 29). Копією Договору оренди житлового приміщення № 1/22 від 01.01.2022 року стверджується, що [PERSON] орендує квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 36-40). Застосоване судом законодавство. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За змістом ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради від 27.02.1991 року закріплено, що держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Пунктом 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. Законодавчими положеннями ст. 171 СК України визначено, що місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Як вбачається із правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 29.11.2017 року справа № 344/17748/15-ц, у рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків. Також, керівні принципи Комітету міністрів Ради Європи щодо правосуддя, дружнього до дітей прийняті Комітетом міністрів Ради Європи 17.11.2010 року (пояснювальна записка). Так, згідно п. 36 - у всіх справах, пов`язаних з дітьми, першочергова увага повинна надаватися найкращим інтересам дитини. Оцінка ситуації має бути зроблена точно. Ці керівні принципи сприяють розвитку міждисциплінарних методів оцінки кращих інтересів дитини, визнаючи, що це є складним процесом. Ця оцінка стає ще складнішою, якщо ці інтереси повинні бути збалансовані з інтересами інших зацікавлених сторін, таких як інші діти, батьки. Це має бути зроблено професійно, в кожному конкретному випадку на індивідуальній основі. Пункт 37 Найкращі інтереси дитини завжди повинні розглядатися в поєднанні з іншими правами дітей, наприклад, правом бути почутою, правом на захист від насильства, правом не бути розлученою з батьками. Комплексний підхід має бути правилом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), суд зазначив, що при визначення найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04), зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору. Мотиви прийняття рішення та висновки суду. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Нормою ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Одним із проявів принципу диспозитивності у цивільному судочинстві є те, що сторони вільно розпоряджаються наданими їм процесуальними правами, за допомогою яких вони можуть впливати на хід процесу. Зокрема, відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У позовній заяві позивач зазначив, що за домовленістю з відповідачем, діти проживатимуть з ним за адресою: [ADDRESS] . Із змісту позовної заяви встановлено, що між сторонами відсутній будь-який спір щодо місця проживання їхніх дітей, оскільки вони обоє, як батьки, погоджуються на проживання дитини з батьком. З метою захисту прав та інтересів малолітніх [PERSON] та [PERSON] суд вважає за недоцільне визначення місця проживання таких з матір`ю, у зв`язку із відсутністю спору між батьками щодо місця проживання малолітніх дітей. Заперечень від відповідача у письмовому порядку до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. 1 та 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Судом встановлено, що спір щодо визначення місця проживання дітей з батьком між сторонами відсутній. Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення до суду з позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей, між батьками дітей виник спір саме щодо визначення місця проживання дітей. Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дітей має передувати спір між батьками дитини щодо місця їх проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Вказані обставини підлягають перевірці судом. З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що вимоги про визначення місця проживання дітей заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дітей або існувати на час вирішення справи у суді. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області про визначення місця проживання дитини. Розподіл судових витрат між сторонами. Виходячи з вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене, оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed