Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Червоноградського міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [PERSON] є сином [PERSON] , позивач усе життя має незадовільний стан здоров`я, і усе його життя ним опікувалась лише матір, у той час як батько самоусунувся від його життя. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 16.11.2022 у даній цивільній справі роз`єднано позовні вимоги, а ухвалою цього ж суду від 18.11.2022 цивільну справу у частині вимоги [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав передано на розгляд Кузнецовського міського суду Рівненської області за підсудністю. Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 04.01.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Ухвалою цього ж суду від 27.02.2023 дану цивільну справу призначено до судового розгляду. [PERSON] подав відзив на позов, у якому заперечив проти задоволення заявленої до нього вимоги, свою позицію обґрунтовував тим, що він дбав про утримання сім`ї, за час шлюбу з матір`ю позивача придбав для їх проживання ізольоване житло, між ним та дружиною сімейні обов`язки були поділені таким чином, що він працював з метою матеріального забезпечення їх сім`ї, у той час як дружина доглядала за дитиною та створювала належні умови для їх проживання, не працювала, очевидно маючи більшу можливість брати участь у вихованні сина. [PERSON] систематично допомагав синові у навчанні, готував його до щорічних науково-дослідницьких конкурсів, супроводжував його на ці заходи, щорічно придбавав для нього санаторно-курортні путівки, їздив з ним до санаторіїв. Після того, як між ним та дружиною стався розлад та [PERSON] поїхав до своїх батьків, він уклав з дружиною договір від 30.01.2020 про утримання спільної дитини, за умовами якого [PERSON] зобов`язувався добровільно перераховувати їй аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі, що складає 25 % його заробітної плати. Крім аліментів, він завжди допомагав синові з оплатою зв`язку та інтернету, житлово-комунальних послуг, при потребі - з придбанням медикаментів, тривалий час сплачував послуги репетиторів, а одноразову матеріальну допомогу на утримання дитини-інваліда перераховував матері позивача і після розірвання шлюбу між ними. У відповіді на відзив представник [PERSON] . [PERSON] зазначила, що квартира придбана за спільні кошти [PERSON] та матері позивача, є їх спільним майном, фінансово [PERSON] сім`ю не утримував, їм постійно допомагали мамині батьки та хресна. Усю участь [PERSON] у житті [PERSON] завжди ініціювала матір позивача. [PERSON] усе життя зловживав алкоголем. Позивач неодноразово просив маму, щоб вони розлучились, а раніше не ініціював позбавлення [PERSON] батьківських прав через страх, що це вплине на його навчання. З 2020 року вони ніколи не бачились, і з того часу участі у житі позивача батько взагалі не брав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі та пояснила, що весь час життям та здоров`ям позивача опікувалась лише його мати, а батько [PERSON] зловживав алкоголем, неналежно виконував батьківські обов`язки, не піклувався про створення для дитини комфортних умов розвитку, виховання та навчання. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, продав клопотання про розгляд справи у його відсутності, у якому зазначив про те, що позовні вимоги ним не визнаються, та просив відмовити у задоволенні позову. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області до суду не з`явився, подав письмову інформацію від 04.01.2023 по суті позовних вимог, зі змісту якої вбачається, що під час розгляду питання на комісії з питань захисту прав дитини було з`ясовано, що позивач [PERSON] є повнолітнім та має повну цивільну дієздатність, у зв`язку з чим відповідний висновок вказаним органом не готувався та до суду не подавався, розгляд питання на засіданні комісії було припинено. У інформації представник органу опіки та піклування клопотав про розгляд справи у його відсутності. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області до суду не з`явилась, подала заяву від 31.03.2023 по суті позовних вимог, аналогічну за змістом інформації виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області, з підстав досягнення [PERSON] повноліття просила відмовити у задоволенні позову, а справу розглянути у відсутності представника. Письмовий висновок в порядку ст.19 СК України до суду вказаним органом також не наданий. Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши надані докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов наступних висновків. [PERSON] , [INFO] , уродженець міста Рівного, є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції. До досягнення повноліття [PERSON] мав статус дитини-інваліда, що підтверджується посвідченням Кузнецовського УПСЗН серії [NUMBER] . З Виписки з медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] вбачається наявність у нього низки хронічних захворювань органів зору, головного мозку, шлунково-кишкового тракту, скелету та ендокринної системи. [PERSON] 17.01.2023 змінив прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] , виданим 17.01.2023 Вараським відділом ДРАЦС у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Відповідно до ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У позовній заяві не зазначено, на яку конкретно з передбачених вказаною статтею підстав посилається позивач в обґрунтування вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Проте з наданих під час розгляду справи представником позивача пояснень, а також показань позивача, допитаного за правилами допиту свідків, можна дійти висновку, що підставами позбавлення [PERSON] батьківських прав позивач вважає п.п.2, 4 ч.1 ст.164 СК України. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В обґрунтування наявності підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав, сторонами подано та судом досліджено такі докази. Позивач [PERSON] вимоги позову підтримав та, будучи допитаним за правилами допиту свідків, показав суду, що він є нещасливою людиною, оскільки його батько [PERSON] усе його життя пиячив та курив, не гуляв та не грався з ним, лише коли матір змушувала його. Позивач завжди страждав від такої поведінки батька та соромився його, оскільки останнього постійно бачили у місті п`яним. Були випадки, коли під час прямування до медичного закладу батько [PERSON] напився та загубив його, у санаторіях батько теж завжди напивався. Батьківської підтримки позивач не відчував, батько ніколи не цікавився його життям та навчанням. Незважаючи на те, що на даний час [PERSON] досяг повноліття, він прагне позбутися родинних зв`язків з [PERSON] , не має наміру налагоджувати з ним стосунки та не хоче мати з ним нічого спільного, не бажає мати будь-яких обов`язків перед ним. Свідок [PERSON] в суді показала, що з 1997 року по 2020 рік вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , у цьому шлюбі [INFO] у них народився син [PERSON] , при цьому її вагітність та пологи були складними, дитина народилась недоношеною та з низкою вроджених вад. [PERSON] не надавав їй належної підтримки, вже у той час зловживав алкоголем. Вона постійно займалась лікуванням дитини, у тому числі оперативним, оздоровленням, забезпеченням нормальних умов для розвитку сина та здобуття ним освіти, у той час як батько [PERSON] усе життя пиячив та брав участь у вихованні дитини лише коли вона його змушувала до цього. [PERSON] був безвідповідальним та на нього не можна було покластись у жодній ситуації. Як пояснила свідок, вона не ініціювала питання позбавлення [PERSON] батьківських прав, незважаючи на його неналежну поведінку, через те, що їй було шкода чоловіка. Як пояснила свідок, [PERSON] ніколи не поважав сина, не вірив у нього, зверхньо до нього ставився, з грудня 2020 року з дитиною не спілкується. Свідок [PERSON] в суді показала, що тривалий час близько знайома з сім`єю [PERSON] , оскільки на їх прохання допомагала дитині [PERSON] у навчанні. Свідок показала, що дитину виховувала мама, яка не працювала, і свідкові відомо, що тато [PERSON] страждає на алкоголізм, вона неодноразово бачила його на вулиці п`яним, їй відомо, що [PERSON] завжди соромився батька. До середньої школи [PERSON] його батько [PERSON] за настановами матері ще брав якусь участь у житті дитини, проте у старшій школі він самоусунувся. Одного разу на її запитання про те, що робиться у сім`ї, [PERSON] почав плакати. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 25.02.2005, посвідченого приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу Сусь Л.У., [PERSON] придбав двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Учасниками процесу не оспорюється, що сім`я [PERSON] проживала у вищезазначеному житлі. З характеристики ВП «Рівненська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» від 20.04.2016 вбачається, що [PERSON] працює на посаді інженера ІІ категорії з митного оформлення Сектору митного оформлення УВТК ВП «Рівненська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» з 2003 року, за час роботи зарекомендував себе як сумлінний працівник та компетентний спеціаліст, який володіє почуттям відповідальності за виконання власних обов`язків та відрізняється внутрішньою виконавчою дисципліною. Будь-яких негативних характеристик за місцем роботи не має. Учасниками процесу не оспорюється, що [PERSON] весь час після народження сина працював та отримував заробіток. З показань допитаного як свідка позивача [PERSON] , а також свідка [PERSON] вбачається, що за час шлюбу мати позивача переважно не працювала. Отже, суд доходить висновку, що сім`я утримувалась за рахунок заробітку [PERSON] . Заперечуючи вказаний факт, позивач не надає будь-яких доказів у його спростування. Як вбачається з договору на утримання дитини від 13.01.2020, посвідченого приватним нотаріусом Вараського міського нотаріального округу Полюхович В.А., [PERSON] та [PERSON] , являючись батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з ініціюванням розірвання їх шлюбу, домовились про те, що після його розірвання [PERSON] проживатиме разом з матір`ю [PERSON] , а [PERSON] добровільно взяв на себе зобов`язання сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 8000,00 грн. щомісячно, що не звільняє його від обов`язку брати участь у додаткових витратах на дитину. Зі змісту відповіді на відзив вбачається, що [PERSON] продовжує сплачувати аліменти на утримання [PERSON] і після досягнення ним повноліття. У дослідженні під час судового розгляду частини наданих до суду стороною позивача доказів судом відмовлено через їх недопустимість (письмові пояснення свідка, аудіозапис приватної розмови, особисте приватне листування). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.16 постанови № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені у ст.150 СК України. Згідно з цією нормою, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов`язані поважати дитину. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини, фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Позивач [PERSON] , який на даний час досяг повноліття, на думку суду, вихований в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, має фізичний, духовний та моральний розвиток згідно вікової норми, здобув повну загальну середню освіту та на даний час здобуває вищу освіту, підготовлений до самостійного життя, про що свідчить його самостійне проживання за місцем навчання та організація власного побуту. З показань позивача, свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що за час неповноліття [PERSON] батько мало приділяв уваги проведенню з ним часу, проте свідки повідомляють про випадки, коли [PERSON] гуляв з дитиною, у тому числі на лижах, санчатах, ліпив снігову бабу, допомагав йому з навчанням, у тому числі перевіряв домашні завдання з математики та інших негуманітарних предметів, брав участь у підготовці дитини до ЗНО. Повідомлені позивачем, свідками [PERSON] та [PERSON] окремі випадки неналежної поведінки батька по відношенню до дитини, з урахуванням тривалості періоду, за який вони трапились, що охоплює увесь час неповноліття [PERSON] , не можуть бути достатньою підставою для висновку про свідоме, тривале, умисне, послідовне невиконання [PERSON] передбачених ст.150 СК України обов`язків щодо виховання та розвитку дитини. Належних та допустимих доказів у підтвердження тієї обставини, що відповідач [PERSON] страждає на хронічний алкоголізм, а також що він експлуатував дитину, застосовував до позивача фізичні чи інші види покарань, які принижують людську гідність дитини - суду не надано. За ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей передбачена адміністративна відповідальність (ст.184 КУпАП). Крім того, адміністративна відповідальність передбачена за вчинення домашнього насильства, у тому числі батьками щодо дітей (ст.173-2 КУпАП). Будь-яких доказів у підтвердження тієї обставини, що відповідач [PERSON] піддавався адміністративним стягненням за вчинення вищезазначених правопорушень щодо [PERSON] , суду не надано та про такі обставини не повідомлено. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 02.06.2023 у справі № 519/361/19, тлумачення змісту п.2 ч.1 ст.164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 11.01.2023 у справі № 461/7447/17, від 07.12.2022 у справі № 562/2695/20, від 03.08.2022 у справі № 306/7/20, від 29.07.2021 у справі № 686/16892/20, від 11.09.2020 у справі №357/12295/18, від 29.04.2020 у справі № 522/10703/18, від 13.04.2020 у справі № 760/468/18, від 11.03.2020 у справі № 638/16622/17. Судова практика щодо застосування положень ст.164 СК України є усталеною. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Хант проти України" від 07.12.2006 наголосив, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (§§ 57, 58). У рішенні від 16.07.2015 у справі "Мамчур проти України" Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У постанові Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 461/7387/16-ц зазначено, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаній категорії справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становлять реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі, не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав. З досліджених судом матеріалів та показань допитаних свідків не вбачається свідоме нехтування відповідачем [PERSON] своїми батьківськими обов`язками, не надані суду будь-які докази того, що до нього застосовувались буд-які заходи впливу, що виявилися безрезультатними, тобто доказів того, що [PERSON] систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжував не виконувати свої батьківські обов`язки щодо сина [PERSON] , матеріали справи не містять. Встановлені з показань свідків та змісту письмових заяв учасників обставини свідчать про те, що з 2019 року позивач [PERSON] з батьком [PERSON] не проживає, з грудня 2020 року позивач та відповідач не спілкуються між собою. Проте враховуючи встановлені судом обставини, зокрема те, що матір [PERSON] [PERSON] після розірвання шлюбу з відповідачем створила іншу сім`ю, і між позивачем та вітчимом склались стосунки, яким притаманні риси родинних, а також те, що, як показав [PERSON] , він не бажає налагоджувати будь-які стосунки з батьком, у суду відсутні підстави для висновку, що саме бездіяльність [PERSON] призвела до розриву зв`язків між ним та його сином. Вищезазначені встановлені судом обставини свідчать про відсутність фактичних підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] у зв`язку з відсутністю достатніх доказів систематичного невиконання батьком встановлених законом обов`язків щодо дитини. Разом з тим, відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття, при цьому до досягнення чотирнадцяти років дитина вважається малолітньою, у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років - неповнолітньою. Зміст вказаних норм свідчить про те, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батька чи матері батьківських прав належить неповнолітній дитині - особі у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. На те, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, вказує і Верховний Суд України у п.16 постанови Пленуму № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду з позовом про позбавлення свого батька [PERSON] батьківських прав лише 05 жовтня 2022 року, тобто менше ніж за два місяці до досягнення повноліття. На момент надходження цивільної справи до Кузнецовського міського суду Рівненської області, відкриття у ній провадження та ухвалення рішення по суті вимог позивача, він досяг повноліття та отримав повну цивільну дієздатність, що стало підставою для невжиття органами опіки та піклування виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області та Вараської міської ради Рівненської області заходів до підготовки висновків в порядку ст.19 СК України щодо розв`язання спору. Вказана обставина досягнення [PERSON] повноліття на час розгляду справи свідчить про відсутність у суду правових підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] , що є окремою підставою для відмови у позові. За таких обставин,

Outcome: dismissed