Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що 24 січня 2023 року на нього було складено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення ДПО18 №656785 за ч.2 ст.122 КУпАП. Не погодившись з вказаною постановою подав адміністративний позов про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. 12 квітня 2023 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області рішенням позов представника [PERSON] адвоката Стеганцова М.С. задовольнив в повному обсязі та закрив справу про адміністративне правопорушення. Вважає притягнення його до адміністративної відповідальності, яке в подальшому скасовано в судовому порядку, а справу закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. При чому діями посадової особи були доставлено йому незручності, які полягали у розладі його душевного здоров`я внаслідок притягнення його до адміністративного правопорушення, переживання, які він отримав, під час судових розглядів, моральні страждання, які спричинені протиправною поведінкою посадової особи, в зборі доказів своєї невинуватості, в залучені адвоката щодо доказування його невинуватості, втрату свого часу для оплати судових зборів та відправлення позовних скарг. В зв`язку з цим позивач просить стягнути моральну шкоду на суму 3000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн. Ухвалою судді від 19 травня 2023 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Не погодившись з позовом представник відповідача подала до суду відзив, в якому просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, мотивуючи тим, що позивачем не додано жодних доказів на підтвердження заподіяної моральної шкоди, зокрема не доведено, що він зазнав душевних страждань, а також не зазначено з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди. Також звертає увагу, що представником позивача під час розгляду справи №629/494/23 подавалося до суду клопотання стосовно винесення окремої ухвали щодо притягнення інспектора [PERSON] до відповідальності. Однак у рішенні Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12.04.2023 зазначено, що судом не встановлено підстав для винесення окремої ухвали стосовно інспектора, оскільки на відеозаписі не видно моменту здійснення фотографування та в відкритому Telegram чаті не видно, що саме відправлено та чи стосується воно позивача. Дане рішення набрало законної сили, тому відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи. Окрім цього представник позивача 28.03.2023 звертався до УПП в Харківській області ДПП зі скаргою щодо можливих неправомірних дій працівників поліції під час подій, які мали місце 17.01.2023. За результатом розгляду скарги проведено перевірку доводів, викладених у скарзі, будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про протиправні дії працівників УПП в Харківській області ДТП, не встановлено. При цьому позивачем не надано доказів, які б підтверджували яким саме чином, з його слів, протиправна поведінка посадової особи, відобразилися на стані його здоров`я. Жодних медичних довідок, які б підтвердили вплив вказаної події на стан його психологічного та/або фізичного здоров`я не додано, фактів звернення до медичних закладів не зазначено, доказів щодо режиму життя позивача та його зміни після винесення зазначеної постанови не надано. Щодо відшкодування судових витрат на правничу допомогу, зазначає, що надані до суду документи, а саме договір про надання правничої (правової) допомоги від 28.01.2023 та додаткова угода до договору від 28.01.2023 не є належними доказами судових витрат у цій справі, оскільки договором про надання правничої (правової) допомоги від 28.01.2023 не передбачено погоджену сторонами послугу, зазначену в додатковій угоді до договору від 28.01.2023, як «написання позовної заяви про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконними рішеннями службової особи органу державної влади». 06.06.2023 року до суду надійшли пояснення третьої особи, в яких зазначає, що Управління Державної казначейської служби України у м.Харкові Харківської області не може бути залучено до справи в якості третьої особи, оскільки видатки для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, передбачені в Державній казначейській службі України. 15.06.2023 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідно до рішення Верховного Суду у справі №953/6561/20 від 26 січня 2022 року, суд виклав позицію, що за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами , що повністю спростовує доводи представника відповідача у частині не поширення закону №266/94-ВР на співробітників Департаменту патрульної поліції, працівником якого є інспектор. Також зазначає, що відсутність доказів оплати вартості наданих послуг не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу, та подання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні витрат. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного. Судовим встановлено, що 24 січня 2023 року інспектором 2 взводу 3 роти 2 батальйону УПП у Харківській області старшим лейтенантом Карпенко О.С., складено постанову ДПО18 №656785, якою [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області 12 квітня 2023 року адміністративний позов [PERSON] задоволено в повному обсязі. Скасовано постанову інспектора 2 взводу 3 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у Харківській області старшого лейтенанта Карпенка Олексія Сергійовича серії ДП018 № 656785 від 24 січня 2023 року, якою, [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за ч.2 ст.122 КУпАП. На підставі п.3 ч.3 ст.286 Кодексу адміністративного судочинства України закрито справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] . Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно вказаної норми Кодексу моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтею 1174 ЦК України. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування вказаної норми закону в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Зазначений правовий висновок щодо застосування зазначених норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду України № 6-440цс16 від 25 травня 2016 року. Суд враховує вказаний правовий висновок при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України у поєднанні з п.п. 7 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017, оскільки Велика Палата Верховного Суду не відступила від цього висновку. Суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що у даному випадку норми Закону № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не застосовуються, оскільки відповідач, Департамент патрульної поліції, не належить до жодного з суб`єктів завдання шкоди, визначених у названому Законі України. При цьому суд бере до уваги, що [PERSON] в якості правової підстави позову також послався на норми ст.ст. 23, 1173, 1174, 1176 ЦК України, яким врегульована відповідальність органів влади за завдану моральну шкоду. Відповідно до частині 1 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а за частиною 3 цієї ж статті - держава відповідно до закону відшкодовує шкоду завдану фізичній особі під час здійснення ними своїх повноважень. Згідно положень частини 3 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» за якою держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішенням, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Статтею 1174 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичні особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам було надані роз`яснення, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Аналіз наведених норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що за наявності у законі презумпції протиправності та вини органу державної влади за завдану потерпілій особі шкоду, законом не покладається на позивача обов`язок доказування цих юридичних фактів. Тому, відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України у даному випадку позивач повинний довести факт протиправної поведінки стосовно нього, які описані у ст.ст. 23, 1167 ЦК України у вигляді підстав для спричинення моральної шкоди, яка в таких випадках презюмується, а також - її розмір, а на відповідача (органу державної влади) покладається процесуальний тягар доказування правомірності таких дій (бездіяльності) посадових (службових) осіб та спростовування презумпції своєї вини у заподіянні шкоди. Обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач послався на те, моральна шкода полягає у розладі його душевного здоров`я внаслідок притягнення його до адміністративної відповідальності, переживаннях, які він отримав внаслідок порушення його права, де від дати складання відносно нього постанови про адміністративне правопорушення, до внесення судом остаточного рішення (від 24 січня 2023 року по 12 квітня 2023 року), його не покидало почуття не справедливості, почуття безпорадності, безпідставної караності, та весь цей час він відстоював свої права, та інтереси, які були порушені протиправною поведінкою відповідача. Так, всупереч процесуального обов`язку відповідач не спростовував того факту, що згідно вказаному судовому рішенню про притягнення позивача до адміністративної відповідальності посадовою особою Національної поліції, тобто представником органу державної влади, був порушений законний порядок накладення адміністративного покарання у вигляді штрафу, тобто у незаконний спосіб була порушена презумпція невинуватості позивача. Внаслідок цього позивач відчув душевні страждання, був змушений відволікатися від своїх звичайних занять, докладати додаткових зусиль та витрачати час для захисту своїх прав, тобто йому було завдано моральної шкоди. Таким чином, з урахуванням характеру правопорушення, причини скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, відсутності реальної сплати призначеного штрафу, за відсутності доказів про значний час затримки позивача для оформлення постанови про адміністративне правопорушення, що судом оперативно, після звернення до суду із адміністративним позовом, на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області 12 квітня 2023 року внаслідок скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 510 грн., були повністю відновлені права позивача, що фактично відновило його віру у правосуддя, не доведеності інших негативних наслідків для позивача від цього правопорушення, з урахуванням вимог розумності і справедливості, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, - суд на підставі наведених норм права вважає за можливе відшкодувати завдану позивачу моральну шкоду у розмірі 2000 грн. Відшкодування моральної шкоди у більшому розмірі позивач всупереч передбаченого у ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуальному обов`язку не довів, у тому його позов підлягає частковому задоволенню. Щодо відшкодування судових витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правничу допомогу. У ст. 141 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до позиції Верховного суду по справі №821/227/17, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, акту виконаних робіт, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Крім того, згідно договору про надання правничої(правової) допомоги від 28.01.2023, передбачено здійснення професійної діяльності адвоката згідно з усіма правами захисника, які передбачені Кодексом України про адміністративне правопорушення, тобто предметом вказаного договору є представництво інтересів клієнта у справі про адміністративне правопорушення. Нормами КУпАП не передбачені вимоги по відшкодуванню моральної шкоди. Дана справа розглядається в порядку цивільного судочинства. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу необхідно відмовити. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позивача було звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви, судовий збір потрібно стягнути з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь держави слід стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 715,73 гривень На підставі викладеного,

Outcome: partial