Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати незаконним та скасувати пункт 1 та 2 наказу Міністерства юстиції України «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» за №3974/5 від 18 грудня 2018 року в частині задоволення скарги відповідача [PERSON] від 19 жовтня 2018 року та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 жовтня 2017 року №37673612 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В.; визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу Міністерства юстиції України «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» за №3974/5 від 18 грудня 2018 року в частині внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису №37673612, що стосується домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати Міністерство юстиції України внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомості про скасування записів зроблених на підставі пункту 2 наказу Міністерства юстиції за №3974/5 від 18 грудня 2018 року і повернути в попередній стан відомості про те, що позивач є власником 54/100 вказаного домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що 19 жовтня 2017 року між [PERSON] та позивачем був укладений договір дарування, відповідно до якого остання отримала в дар 54/100 частки домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначене домоволодіння розташоване на двох земельних ділянках, які також 19 жовтня 2017 року на підставі договорів дарування були отримані позивачем в дар від [PERSON] . У червні 2021 року позивач від приватного нотаріуса дізналася, що її право власності було скасоване на підставі наказу Міністерства юстиції України №3974/5 від 18 грудня 2018 року. 09 липня 2021 року Міністерство юстиції України на адвокатський запит надало копію наказу від 18 грудня 2018 року №3974/5 та копію висновку від 10 грудня 2018 року комісії з питань розгляду скарг в сфері державної реєстрації з результатів розгляду скарги [PERSON] від 19 жовтня 2018 року. Відповідно до висновку комісії з питань розгляду скарг в сфері державної реєстрації зазначено, що приватним нотаріусом Солошенко Ю.В. було порушено вимоги законодавства в сфері державної реєстрації, оскільки подані документи не давали змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також оскільки були наявні суперечки між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, оскільки приватним нотаріусом не встановлено наявність вже зареєстрованого в реєстрі на нерухоме майно до 2013 року права власності [PERSON] на вказане домоволодіння. Зазначає, що третя особа [PERSON] до підписання з позивачем договору дарування була власником домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору домашньої угоди, укладеної з [PERSON] та 19 січня 1990 року вона звернулася до голови Красногвардійського районного виконавчого комітету про узаконення самочинно побудованого житлового будинку. Факт того, що будинок був зведений самочинно і що станом на 1986 рік власницею його була саме [PERSON] підтверджується відповіддю Міжміського бюро технічної інвентаризації від 23 серпня 1990 року №144. З даної відповіді вбачається, що домоволодіння складається з двох житлових будинків, один з яких на праві власності належить [PERSON] , а інший [PERSON] , є самовільно збудованими та продавались на підставі домашніх угод. Вказує, що 26 червня 1990 року на підставі рішення Красногвардійської районної ради народних депутатів №319/18 було проведено узаконення житлового будинку, а відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 1991 року визнано право власності останньої на житловий будинок [ADDRESS] . 15 жовтня 1993 року [PERSON] отримала рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів про затвердження ідеальної частки домоволодіння, а 26 листопада 1993 року їй було видано свідоцтво про право власності на домоволодіння, яке було зареєстроване в реєстрі нерухомості МБТІ. Крім того, рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 23 листопада 2000 року [PERSON] було виділено земельну ділянку за вказаною адресою домоволодіння, тому вважає, що остання до укладення договору дарування була законним та належним власником домоволодіння та мала усі права щодо вільного розпорядження ним. Враховуючи це, зазначає, що рішення приватного нотаріуса Солошенко Ю.В. було законним та обґрунтованим. Також зазначає, що за вказаною адресою знаходиться два житлових будинки, які належать двом різним особам, а [PERSON] під час подання своєї скарги не зазначила про це, чим фактично позбавила власності іншу особу. Таким чином, вважає, що оскаржуваний наказ є протиправним, та таким, що порушує її майнові права. Крім того, зазначила, що позивач, як власник майна не була повідомлена про розгляд скарги, яка стосується її права власності на домоволодіння. Неприбуття лише належним чином повідомлених осіб не перешкоджає розгляду справи. Відтак, якщо на засідання не прибула особа, яку належним чином не повідомили, то це перешкоджає розгляду скарги. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, а також залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, власника спірного домоволодіння [PERSON] . 22 лютого 2022 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Дрозд Р.Ю. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та покласти на позивача судові витрати. На підтвердження своїх доводів вказує, що з копій документів, наданих позивачем вбачається багато невідповідностей, в тому числі і в номері будинку домоволодіння в різних документах. Так, згідно договору купівлі продажу будинку у простій письмовій формі зазначено, що [PERSON] придбала будинок [ADDRESS] , а за результатами розгляду її заяви рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів №319/18 від 26 червня 1990 року було узаконено житловий будинок [ADDRESS] . На його думку, рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 1991 року у справі №2-731 ухвалено з порушенням приписів ст.15-1, 62, 202 ЦПК України, що призвело до визнання права власності на будинок за [PERSON] , тобто не тією особою і не у відповідності до наявних документів. Також вказує, що свідоцтво про право власності на домоволодіння не містить прізвища, ім`я та по-батькові особи, що уповноважена таке свідоцтво підписати, підпису такої особи, а також печатки. Крім того, таке свідоцтво було видано на виконання рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів №408 від 15.10.1993, рішення народного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 1991 року. Тоді як, виконавчим комітетом Красногвардійської районної ради народних депутатів було прийнято 15.10.1993 рішення №406/4, а питання щодо визнання права власності на будинок було вирішено Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська. Зазначив, що свідоцтво про право власності на домоволодіння від 26 листопада 1993 року оформлено з порушенням приписів Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР. Вказує, що приватним нотаріусом було винесено рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно без перевірки відповідностей заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Вважає також, що позивачем не вірно був обраний спосіб захисту своїх прав, а [PERSON] не обмежена у праві звернутися до суду із заявою про виправлення описки в рішенні суду та заявою до органів місцевого самоврядування про присвоєння будинку адреси. Крім того, заявив про застосування судом строку позовної давності, оскільки вважає, що він є пропущеним. На думку представника [PERSON] через порушення приватним нотаріусом Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наразі під загрозою знаходиться право власності третьої особи на домоволодіння. 23 лютого 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача Міністерства юстиції України Петрушевська І.О. просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі. В обґрунтування відзиву посилається на те, що 24 жовтня 2018 року за №33637-33-18 Міністерством юстиції України було зареєстровано скаргу [PERSON] від 19 жовтня 2018 року на рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень №37673612 від 20 жовтня 2017 року. На виконання вимог Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128, листом від 08 листопада 2018 року №33637-33-18/19К позивачу направлялась копія даної скарги із зазначенням дати, часу та місця її розгляду. Зазначає, що аналогічний лист був направлений і на адресу приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В. Крім того, вказує, що на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України було розміщено оголошення про розгляд по суті скарги [PERSON] від 19 жовтня 2018 року. 03 грудня 2018 року було зареєстровано заперечення приватного нотаріуса Солошенко Ю.В. на скаргу. Розглянувши зазначену скаргу, подані скаржником документи, перевіривши відомості, що містяться в Державному реєстрі прав, встановивши обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, Комісія дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню, оскільки в Реєстрі прав власності на нерухоме майно містився активний запис про право власності [PERSON] на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із викладеним визначено, що приватний нотаріус порушив вимоги законодавства, а тому прийняте ним рішення підлягало скасуванню. Також вказала, що нерухоме майно, а саме домоволодіння на підставі договору дарування наразі належить іншій особі, а тому належним способом захисту права відповідатиме вимога про витребування від останнього нерухомого майна. Враховуючи викладене, вважає, що заявлені у даній справі вимоги мають бути залишеними без задоволення з огляду на неналежний спосіб захисту. Крім того, зазначає, що під час розгляду скарги були наявні усі документи, що стосуються позиції позивача відносно спірних відносин права, а її вимога щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомостей про скасування записів, зроблених на підставі пункту 2 оскаржуваного наказу та повернення в попередній стан відомостей про власника домоволодіння є передчасними. Представник позивача [PERSON] і позивач у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні додатково пояснив, що позивач в 2017 році набула право власності на спірне домоволодіння. Звернув увагу, що на земельній ділянці знаходиться два житлових будинки, які мають різні реєстраційні номери. Дані житлові будинки реально не розділялися. Позивач не була залучена Міністерством юстиції України до розгляду скарги, за результатами розгляду якої вона була позбавлена права власності, що є суттєвим порушенням. Також звернув увагу, що реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна та адреси це різні поняття, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] адвокат Дрозд Р.Ю. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Також представник відповідача [PERSON] додав, що докази понесення відповідачем [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу будуть надані суду для вирішення питання щодо їх розподілу після ухвалення рішення у строки визначені ЦПК України. Представник відповідача Міністерства юстиції України Петрушевська І.О. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] та приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., про слухання справи повідомлені належним чином, до судового засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань не подавали. Суд, вислухавши позивача, представника позивача адвоката Німак Є.Ю., представника відповідача Міністерства юстиції України Петрушевську І.О., представника відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] адвоката Дрозд Р.Ю., дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини. Відповідно до копії договору дарування від 19 жовтня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., [PERSON] (до укладення шлюбу [PERSON] ) подарувала позивачу 54/100 частки домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с.20-23). На підставі даного договору дарування державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37673612 від 20 жовтня 2017 року, про що було зроблено запис про право власності 22924298 від 19 жовтня 2017 року (том 1 а.с.28). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, станом на 28 вересня 2018 року, а також станом на час укладення вказаного договору дарування 19 жовтня 2017 року, в Реєстрі містилися відомості про те, що власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , є відповідач [PERSON] (реєстраційний номер майна 13672354) (том 1 а.с.168-170,187). Сторонами в судовому засіданні визнано, що питання поділу чи виділу домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , не вирішувалося. 24 жовтня 2018 року відповідач [PERSON] звернулася до Міністерства юстиції України зі скаргою на рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень №37673612 від 20 жовтня 2017 року, прийнятого державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В. стосовно реєстрації права власності на домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування скарги відповідач [PERSON] вказувала, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , про що до Реєстру прав власності на нерухоме майно 26 серпня 2008 року було внесено запис про присвоєння даному об`єкту нерухомості реєстраційного номеру 13672354; правом вчиняти від її імені та в її інтересах юридично значущих дій, зокрема, звертатися до органів реєстрації для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно вона нікого не наділяла (том 1 а.с.166-167). Листом від 08 листопада 2018 року Міністерством юстиції України було спрямовано позивачу копію скарги [PERSON] та повідомлено про те, що дату, час та місце розгляду скарги буде опубліковано в підрозділі «Засідання Комісії» розділу «Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації» за посиланням з офіційного сайту Мін`юсту. В подальшому на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України було розміщено оголошення про розгляд 10 грудня 2018 року по суті скарги [PERSON] від 19 жовтня 2018 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 жовтня 2018 року за №33637-33-18, тип об`єкта нерухомого майна: домоволодіння та земельна ділянка, адреса: [ADDRESS] (а.с.155-157,178). Висновком Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації за результатами розгляду скарги [PERSON] від 19 жовтня 2018 року, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 24 жовтня 2018 року №33637-33-18 від 10 грудня 2018 року рекомендовано задовольнити скаргу [PERSON] у повному обсязі, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 жовтня 2017 року №37673612, прийняте приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Юлією Володимирівною та тимчасово заблокувати доступ нотаріусу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 місяць. Вказаний висновок обґрунтований тим, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального Солошенко Ю.В. було порушено статті 10,24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки подані документи не давали змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також оскільки були наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, оскільки приватним нотаріусом Солошенко Ю.В. не встановлено наявність вже зареєстрованого у Реєстрі прав власності на нерухоме майно до 2013 року права власності [PERSON] на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 13672354) (том 1 а.с.204-207). Наказом Міністерства юстиції України №3974/5 від 18 грудня 2018 року, на підставі вказаного висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації за результатами розгляду скарги [PERSON] від 19 жовтня 2018 року, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 24 жовтня 2018 року №33637-33-18, скаргу [PERSON] від 19 жовтня 2018 року задоволено у повному обсязі, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 жовтня 2017 року №37673612, прийняте приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Юлією Володимирівною та тимчасово заблокувано доступ приватному нотаріусу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 місяць (том 1 а.с.158). Станом на час розгляду справи власником нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , є третя особа [PERSON] (т.1 а.с.53-55). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128 затверджено Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (далі - Порядок №1128). Так, згідно з п.п.2, 3, 4 Порядку №1128 (в редакції чинній нас час виникнення спірних правовідносин), для забезпечення розгляду скарг суб`єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі комісія), положення та склад яких затверджуються Мін`юстом або відповідним територіальним органом. Розгляд скарг здійснюється за заявою особи, яка вважає, що її права порушено (далі - скаржник), що подається виключно у письмовій формі та повинна містити обов`язкові відомості та документи, що долучаються до скарги, передбачені Законами, а також відомості про бажання скаржника та/або його представника взяти участь у розгляді відповідної скарги по суті та про один із способів, зазначених у пункті 10 цього Порядку, в який скаржник бажає отримати повідомлення про зазначений розгляд. Відповідно до пункту 10 Порядку суб`єкт розгляду скарги своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги по суті, повідомляє особам, запрошеним до розгляду скарги по суті, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів: 1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі); 2) шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту; 3) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі та/або інших документах, що додаються до скарги). В судовому засіданні встановлено, що позивача було належним чином повідомлено про розгляд скарги [PERSON] від 19 жовтня 2018 року, а тому доводи про позбавлення її участі у розгляді скарги та порушення процедури розгляду скарги свого підтвердження не знайшли (том 1 а.с.154-157, 178). Також в судовому засіданні встановлено, що станом на день прийняття приватним нотаріусом Солошенко Ю.В. спірного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 жовтня 2017 року №37673612 були наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, оскільки приватним нотаріусом Солошенко Ю.В. не враховано наявність вже зареєстрованого у Реєстрі прав власності на нерухоме майно до 2013 року права власності [PERSON] на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с.187). Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів. На будь-які інші підстави для скасування оскаржуваного наказу позивач не посилається. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання пунктів 1 та 2 Наказу Міністерства юстиції України «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» за №3974/5 від 18 грудня 2018 року протиправними та їх скасування. Позовні вимоги про визнання протиправним та скасування пункту 2 Наказу Міністерства юстиції України за №3974/5 від 18 грудня 2018 в частині внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису №37673612, що стосується спірного домоволодіння, та зобов`язання відповідача Міністерства юстиції України внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомості про скасування записів зроблених на підставі пункту 2 оскаржуваного наказу та повернути в попередній стан відомості про те, що позивач є власником 54/100 домоволодіння, є похідними від позовної вимоги про визнання пунктів 1 та 2 Наказу Міністерства юстиції України за №3974/5 від 18 грудня 2018 року протиправним та його скасування, а тому у задоволенні цих вимог також слід відмовити. Суд враховує заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Дрозд Р.Ю. про застосування позовної давності до пред`явлених вимог, однак в даному випадку суд не вирішує застосування до позовних вимог строку позовної давності, оскільки позовна давність застосовується до обґрунтованого позову. Так, пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, судам роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд встановлює обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивує свої висновки. Таким чином, у випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності. За наведених обставин, у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed