Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з вказаним вище позовом та просив стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України 739699,99 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями прокуратури, та 50000 грн. витрат на правничу допомогу. В обґрунтування вимог зазначав, що 30.05.2012 року прокурором Харківської області порушено кримінальну справу щодо позивача за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 365-2 КК України. 12.06.2012 року щодо нього обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, а 24.09.2012 року пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 365-2 КК України. 11.10.2012 року кримінальна справа надійшла для розгляду до Дзержинського районного суду м. Харкова. 27.04.2020 року прокурором винесено постанову про відмову від обвинувачення, як безпідставного, а 04.05.2020 року Дзержинським районним судом м. Харкова постанову про закриття кримінальної справи щодо позивача, у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення та скасовано запобіжний захід щодо позивача. 17.08.2020 року заступником прокурора Харківської області подано апеляційну скаргу на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.05.2020 року, 05.11.2020 року постановою суду апеляційну скаргу прокурора визнано такою, що не підлягає розгляду. 18.05.2021 року Харківським апеляційним судом залишено в силі постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.11.2020 року, а 25.11.2021 року ухвалою Верховного Суду ухвалу Харківського апеляційного суду від 18.05.2021 року залишено в силі. Таким чином, вважає що безпідставне перебування позивача у статусі обвинуваченого та підсудного під слідством та судом тривало більше дев`яти років, а саме з 30.05.2012 року до 25.11.2021 року ( 113 місяців 24 дні). Саме досудове розслідування і наведені дії в сукупності призвели до моральних страждань позивача, порушення нормальних життєвих зв`язків та докладання додаткових зусиль для організації свого життя, які полягали в тому, що у нього були вилучені всі наявні грошові кошти, мобільний телефон, оригінали посвідчення водія та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Крім того, позивач був змушений протягом дев`яти років з`являтися до прокуратури для участі у слідчих та процесуальних діях та до суду у судові засідання, займатися пошуком захисника тощо. З посиланням на положення ч.3 ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» вважав достатньою для нього компенсацію моральної шкоди у гарантованому мінімальному розмірі такої шкоди, виходячи з розміру одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом на час розгляду справи. \~ \~ \~ \~На виконання розпорядження Голови Верховного Суду №4/0/9-22 від 10.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Комінтернівського районного суду м. Харкова та визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави. Вказана справа прийнята до провадження вказаного суду 09.09.2022 року. Ухвалою цього ж суду від 10.01.2023 року справу передано за підсудністю до Комінтернівського районного суду м. Харкова. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2023 року справу передано судді Зелінській І.В.. \~ \~ \~ \~Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.02.2023 року призначено у справі підготовче судове засідання. \~ \~ \~ \~15.03.2023 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Представник вважала позовні вимоги безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Зазначила, що позивач перебував під слідством та судом з 30.05.2012 року (день порушення кримінальної справи) до 13.05.2020 року (день набрання законної сили постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.05.2020 року), а тому у разі доведеності останнім заподіяння моральної шкоди, розмір такої підлягає розрахунку саме за цей період. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 21.03.2023 року закрито підготовче провадження у справі, а справу призначено до судового розгляду. \~ \~ \~ \~ В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, зазначив, що на час розгляду справи змінився розмір мінімальної заробітної плати у бік збільшення та становить 6700 грн.. \~ \~ \~ \~Представник відповідача заперечував проти задоволення позову щодо відшкодування моральної шкоди та витрат на правничу допомогу. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Згідно з ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 30.05.2012 року постановою прокурора Харківської області порушена кримінальна справа № 18120053 щодо [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України. Постановою прокуратури від 12.06.2012 року обрано запобіжний захід [PERSON] у вигляді підписки про невиїзд. 24.09.2012 року слідчим прокуратури Харківської області винесена постанова про притягнення як обвинуваченого [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України. 27.04.2020 року прокурором Харківської місцевої прокуратури №1 Харківської області винесено постанову про відмову від обвинувачення по кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 365-2 КК України. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.05.2020 року вказану кримінальну справу закрито у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд скасовано. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.11.2020 року відмовлено заступнику прокурора Харківської області у поновленні строку на подачу апеляційної скарги на постанову цього суду від 04.05.2020 року. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18.05.2021 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.11.2020 року - без змін. Ухвалою Верховного Суду від 24.11.2021 року постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.11.2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 18.05.2021 року залишено без змін, а касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури без задоволення. Згідно положень ст. 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу держаної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках встановлених законом. Відповідно до положення ст. 1176 ЦК України\~\~шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до\~вимог ст.\~1\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконним діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури та\~суду» (далі\~Закону)\~ підлягає\~відшкодуванню шкода,\~завдана громадянинові\~внаслідок 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Положеннями ст. 2 Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримання. Згідно ст.3 Закону у наведених в\~статті 1цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): моральна шкода. Положеннями ст. 4 Закону передбачено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 зазначеного Закону, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільних законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації. У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п. 9 Постанови ПВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач,\~\~характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Суд погоджується із доводами позивача, про те, що внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду позивачу завдано моральної шкоди. Разом з тим, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що перебував під слідством та судом з 30.05.2012 року до 24.11.2021 року, тобто -113 місяців 24 дні. Однак суд не погоджується з вказаним періодом виходячи з наступного. За приписами п.14 ч.1 ст.3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до ч.1 ст. 43-1 КПК України ( в редакції 1960 року) підозрюваним визнається: 1) особа, затримана по підозрінню у вчиненні злочину; 2) особа, до якої застосовано запобіжний захід до винесення постанови про притягнення її як обвинуваченого. Обвинуваченим є особа, щодо якої в установленому цим Кодексом порядку винесена постанова про притягнення як обвинуваченого ( ч.1 ст. 43 КПК України в редакції 1960 року). Таким чином КПК України в редакції 1960 року не давав підстав для визнання особи підозрюваним, якщо на момент порушення кримінальної справи встановлено особу, яка вчинила злочин, і справу порушено щодо неї. На підставі системного аналізу наведених норм права, суд приходить до переконання, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час з 12.06.2012 року ( день винесення постанови прокуратури про обрання запобіжного заходу [PERSON] у вигляді підписки про невиїзд) до 13.05.2020 року ( день набрання законної сили постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.05.2020 року). Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах [PERSON] становить 95 місяців 2 дні. У відповідності до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімум доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2023 року становить 6700 грн.. Виходячи з положень норм вказаного вище Закону та перебування позивача під слідством та судом позивачу була спричинена моральна шкода у розмірі 636946,67 грн. (( 6700 х 95) + ( 6700/ 30 х 2)). Враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, тривалість характеру немайнових втрат та можливості їх відновлення, приймаючи до уваги тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації, а також запобіжний захід, який був обраний щодо нього, час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди, яка підлягає до стягнення на користь позивача, становить 636946,67 грн.. Відповідно до пп. 1, 2 ч.3,8 ст. 141\~ЦПК України при\~вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до чч. 1-3\~ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так до позовної заяви надано договір про надання правової допомоги від 01.12.2021 року. Відповідно до вказаного договору, укладеного між [PERSON] та адвокатом Кузьменком О.С., розмір гонорару за надання правової (правничої ) допомоги визначається сторонами у розмірі 50000 грн. ( пп. 4.2 п.4 Договору). Проте вказаний договір свідчить лише про досягнення домовленності сторін з приводу умов такого договору, однак не може бути доказом на підтвердження виконаних робіт за договором. Разом з тим, всупереч вимог закону, суду не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Неподання детального опису робіт навіть у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару позбавляє іншу сторону можливості доведення неспівмірності таких витрат зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Крім того, до завершення розгляду справи позивачем не надано доказів таких витрат, а також не подано заяву про намір подати докази протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення. Тому витрати на професійну правничу допомогу не підлягають стягненню.

Outcome: partial