Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

У березні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначивши, що вона з 11.03.2021 працювала у відповідача на посаді бухгалтера. 24.02.2023 її було звільнено з посади бухгалтера згідно ст. 38 КЗпП. Остаточний розрахунок відповідачем з позивачем не проведено, що призвело до заборгованості по заробітній платі на загальну суму 47\~415,61 грн. За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат» на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 47\~415,61 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день винесення рішення суду включно, а також судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 23 березня 2023 року справу прийнято до свого провадження та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання проведено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Так, ухвала суду про відкриття провадження у справі з доданою позовною заявою та з додатками була отримана відповідачем 13.04.2023, про що свідчить повідомлення Укрпошти про вручення поштового рекомендованого відправлення. Відзив на позов відповідачем у визначений в ухвалі суду термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 11.03.2021 [PERSON] було прийнято на посаду бухгалтера у ТОВ «Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат», що підтверджується наданою копією трудової книжки позивача [PERSON] . 24.02.2023 позивача [PERSON] було звільнено з ТОВ «Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат», що підтверджується наданою копією трудової книжки позивача [PERSON] та копією наказу №102к від 24.02.2023. Позивач [PERSON] зверталася до тимчасово виконуючого обов`язки ТОВ «Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат» І.Савчука 16.03.2023 з питання виплати їй заборгованості по заробітній платі, що підтверджується копією заяви. Крім того, відповідачем ТОВ «Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат» не спростовано наявність заборгованості по заробітній платі [PERSON] . Довідкою ТОВ «Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат» від 02.03.2023 №5.1./31 підтверджується наявність заборгованості із виплати заробітної плати при остаточному розрахунку при звільненні станом на 02.03.2023 в розмірі 47\~415,61 грн. Згідно вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Із наданих суду доказів убачається, що відповідач не провів розрахунок з позивачем в строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, та фактично повний розрахунок з позивачем відповідач не провів й досі. Тому, з урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 47\~415,61 грн. Щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку по заробітній платі, суд зазначає наступне. Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У судовому засіданні встановлено, що розрахункові суми позивачем в день звільнення не отримані, спору між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі не існує, а тому у відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Крім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.20 своєї постанови №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається із матеріалів справи, позивач [PERSON] була звільнена 24.02.2023, повний розрахунок не проведено. Виходячи з положень п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (з послідуючими змінами), про те, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках чинних законодавством, календарних днів. Відповідно до довідки про доходи [PERSON] середньоденна заробітна плата складає (19824,29 + 40890,00) / 44 (відпрацьовані дні за грудень 2022 року та січень 2023 року) = 1\~379,87 грн. З дня звільнення позивача з підприємства по день ухвалення рішення (з 24.02.2023 по 12.06.2023 включно) час затримки становить 77 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки, який відповідач повинен сплатити позивачу [PERSON] складає 106 249 грн. 99 коп. (1\~379,87 грн. х 77 робочих днів). За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а саме з Товариства з обмеженою відповідальністю «Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат» на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 47\~415,61 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 106\~249,99 грн. з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів. Що стосується вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, то суд зазначає наступне. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст.\~59\~Конституції України та ст. 15 ЦПК України. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Згідно ч.1 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно п.1 ч.3 цієї статті віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.3 ст.141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано ордер адвоката, договір про надання правової допомоги №20 від 14.03.2023, додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги №20 від 14.03.2023, додаток №1 до Додаткової угоди №1 про узгодження між клієнтом та адвокатом вартості юридичних послуг, акт приймання-передачі послуг на 7000 грн. від 20.03.2023. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат» на користь [PERSON] судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.141 ЦПК України слід стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат» на користь [PERSON] судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1073,60 грн., а також стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 474,15 (за вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі).

Outcome: approved