Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з 2007 по 2016 рік проживали в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей: син - [PERSON] [INFO] та син - [PERSON] [INFO] . На даний час вони розлучені. Відповідач не підтримує з дітьми ніякого зв`язку. Аліменти на їх утримання не сплачує, має заборгованість. Не цікавиться їхнім життям, здоров`ям. Тому позивачка звернулася з позовом до суду та просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , а також стягнути з відповідача аліменти в розмірі однієї третини з усіх видів його доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання синів, до досягнення ними повноліття. В підготовчому судовому засіданні позивачка, та її представник ствердили позовні вимоги в повному обсязі. Позивачка пояснила, що тривалий час не підтримує ніяких відносин з чоловіком, не знає де він. З початком збройної агресії російської федерації у 2014 році, відповідач залишив родину та перейшов на бік окупанта. Вона з дітьми переїхала в м. Лебедин Сумської області, мають статус "внутрішньо переміщених осіб". Її колишній чоловік не спілкується з дітьми, не цікавиться їх життям, не сплачує аліменти, не допомогає матеріально, зв`язок між ними втрачений. В наступне судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, відзив не подав. Представник третьої особи - Телевна Т.І. в підготовчому судовому засіданні надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно неповнолітініх дітей. В наступне судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. [PERSON] та [PERSON] є батьками - [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , що стверджується відповідними свідоцтвами про народження серія [NUMBER] , що видане Сиротинською селищною радою м. Сєвєродонецьк Луганської області (а.с. 17), серія [NUMBER] , що видане відділом преєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області (а.с. 19). Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 грудня 2015 року, справа № 428/11207/15-ц (а.с. 23-24), що ухвалене при заочному розгляді справи, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Відповідач взагалі не приймає участі у навчанні своїх дітей, що підтверджується довідками наданими директором гімназії № 7 міста Сєвєродонецька Луганської області, відповідно до яких [PERSON] та [PERSON] у вказаному навчальному закладі навчаються з першого класу. З початку навчання вихованням дитини займається мати - [PERSON] . Батько хлопців - [PERSON] , за час навчання жодного разу не приходив до школи, не телефонував вчителю та не цікавився життям і навчанням дітей, що стверджено довідками директора гімназії № 7 міста Сєвєродонецьк Луганської області від 14.02.2023 р. (а.с. 25,26). Також [PERSON] не сплачує аліменти на користь дітей, що підтверджується довідкою, виданою Сєвєродонецьким ВДВС у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 27-28,29), відповідно до якої, сума виплачених [PERSON] аліментів становить 0 грн., а заборгованість - 197283,40 грн. Про невиконання батьківських обов`язків свідчить і той факт, що становищем дітей відповідач не поцікавився навіть у час, коли їхньому життю загрожувала реальна небезпека, а саме коли розпочалися бої за місто Сєвєродонецьк. Відповідач не допоміг синам зібратися та виїхати з міста, не надав фінансової допомоги. На даний час [PERSON] та [PERSON] разом зі своєю матір`ю - [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] та взяті на облік управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Лебединської міської ради як внутрішньо переміщені особи, що стверджено довідкою № 5926-5002354906 від 28.11.2022 року (а.с. 18). Між [PERSON] та [PERSON] , 22 жовтня 2021 року Сєвєродонецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сєвєродонецькому району Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) був зареєстрований шлюб, актовий запис № 467 (а.с. 32). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкратлих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV рішення е обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно статті 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються вівиконання своїх обов`язків по вихованню дитини; є хронічним алкоголіком або наркоманом. Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N° 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитинй, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Цієї ж позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, зробивши висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України і вказавши, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Постановою від 18 травня 2020 року у справі № 215/5867/47 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Рішенням виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області був затверджений висновок (а.с. 52), яким виконавчий комітет Лебединської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи те, що Відповідач залишив своїх дітей напризволяще, ігнорує факт наявності у нього синів протягом 9 останніх років, не бере ніякої участі у їх житті, вказує на неможливість зміни поведінки батька у кращу сторону. Тому суд вважає, що в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач свідомо ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків, що у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення батьківських прав. У відповідностідо ст.141 ЦПК Українисуд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved