Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

10 травня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що 30 серпня 2013 року між ним та відповідачем\~ [PERSON] \~\~укладений кредитний договір б/н, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 11000,00грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі Умови), Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 29.02.2016 за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 45317,41грн, яка складається з: 20808,07грн\~заборгованість за кредитом, 20725,18грн\~заборгованість по процентам за користування кредитом, 1150,00грн\~заборгованість за пенею і комісією, 500,00грн\~штраф (фіксована частина), 2134,16грн\~штраф (процентна складова). Позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 30.08.2013 в розмірі 45317,41грн та судові витрати. Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 01 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з\~ [PERSON] \~на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 45317,41грн. 17 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 01.09.2016. Ухвалою суду від 06 грудня 2018 року вказана заява відповідача задоволена, заочне рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 01.09.2016 скасоване.\~ 18.12.2018\~справа надійшла\~у провадження\~судді Єжова\~В.\~А., ухвалою від 11.01.2019 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. На підставі розпорядження керівника апарату Червонозаводського районного суду м.Харкова від 23.11.2021 №\~02?13/143 «Щодо повторного автоматизованого розподілу невирішених судових справ, які перебували в провадженні судді Єжова\~В.\~А.» справа надійшла в провадження судді Шелест\~І.\~М. Ухвалою від 29.12.2021 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до розпорядження керівника апарату Червонозаводського районного суду м.Харкова від 19.01.2023 №02?13/7 «Щодо повторного автоматизованого розподілу невирішених судових справ, які перебували в провадженні [PERSON] » згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду даної справи визначено суддю Червонозаводського районного суду м.Харкова Шиховцову А.О. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 24.01.2023 у справі відкрите спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Після скасування заочного рішення надійшли такі документи від сторін: -04.01.2019 від позивача надійшов відзив на заяву про перегляд заочного рішення, в якій він пояснив, що при винесенні заочного рішення суд врахував, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи та не надав до суду жодних заяв та клопотань. Крім того, щодо графіку погашення та нарахування заборгованості позивач зазначив, що у разі зміни процентної ставки розрахунок процентів на заборгованість, що виникла до зміни нараховується за чинною процентною ставкою на момент використання цих коштів, якщо частина боргу використана уже після зміни процентної ставки, розрахунок процентів на цю частину заборгованості здійснюється за новою процентною ставкою, тобто відсутні підстави вважати розрахунок заборгованості, доданий до позову неналежним доказом. Щодо дії кредитного договору позивач пояснив, що дія кредитного договору пролонгується кожні 12 місяців, картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначений на ній самій. Отже, кредитний договір є чинним. Щодо нарахування штрафів позивачем пояснено, що штраф не виражається у твердій грошовій сумі, хоча і складається з двох частин, проте вони складають одне ціле в залежності від розміру виконаних зобов`язань. Оскільки відповідач не подав позов про визнання недійсним кредитного договору в частині встановлення неустойки у вигляді штрафу, тому договір в цій частині є чинним. Крім цього, позивач вважає, що оскільки до певного часу відповідачем виконувалися кредитні зобов`язання, відповідач був обізнаний про умови кредитування та визнавав свої зобов`язання; -18.02.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не погодився з поданим разом з позовною заявою розрахунком, оскільки йому наданий кредит у розмірі 11000,00грн, а в розрахунку зазначена заборгованість за кредитом 20808,07грн. Також, вважає позовні вимоги щодо нарахованих процентів і штрафів необґрунтованими та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у сумі 24866,13грн; -21.03.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив (заперечення), в яких він пояснив, що укладений договір зафіксовано в анкеті-заяві, згідно з якою відповідач погодився з Умовами. На підставі анкети-заяви був відкритий картковий рахунок та на підтвердження заборгованості надана банківська виписка по рахунку. Щодо кредитного ліміту позивач пояснив, що при поданні позову до суду вказується фактично ті гроші, які фактично отримані позичальником, а не сума стартового ліміту на карту. Оскільки відповідач користувався кредитними коштами, йому нараховувалися відсотки за користування овердрафтом; -11.02.2022 від [PERSON] надійшов повторно відзив після передачі справи у провадження судді Шелест І.М., в якому він зазначив, що позивач не довів факт отримання ним будь-яких коштів. Відповідач зауважив, що з тексту позовної заяви неможливо встановити строк надання кредиту. Отже, позивач мав право нараховувати відсотки за прострочення лише в межах строку кредитування, після спливу строку лише 3% річних та інфляційні; -07.02.2022 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких він просив суд відмовити повністю у задоволенні позовних вимог, оскільки у підписаній ним анкеті-заяві відсутні такі умови договору як строк кредитування, розмір процентів за користування кредитними коштами, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання та збільшення суми ліміту кредитування. Крім того, позивач, обґрунтовуючи право вимоги, послався на Умови, при цьому не підтвердив, що саме ці Умови були погоджені з відповідачем при підписанні Анкети-заяви. Відповідач вважає Умови неналежним доказом у справі, оскільки не містить його підпису та є змінними, що не може свідчити про них як про складову кредитного договору. Отже, матеріали справи свідчать про неузгодженість між сторонами щодо істотних умов договору таких як строк кредитування, розмір сплати відсотків. Також позивач не надав докази видачі відповідачу другого екземпляру договору між банком та клієнтом користувачем кредитної картки. Відповідач зазначив, що не ознайомлений з паспортом споживчого кредиту від 17.08.2018 та не підписував його. Відповідач не погодився з тим, що надана виписка про рух коштів є належним доказом існування заборгованості, оскільки не є первинним документом бухгалтерського обліку; -07.03.2023 від позивача надійшли пояснення у відповідь на заперечення, подані відповідачем, в яких просив задовольнити позов з мотивів та підстав, викладених у позові та поданих раніше ним документах; -11.05.2023 на запит суду від позивача надійшла відповідь, в якій він зазначив, що надати розрахунок заборгованості окремо за тілом кредиту неможливо та долучив виписку по рахунку клієнта; -25.05.2023 від відповідача надійшла заява, в якій він просив, з підстав, викладених у раніше поданих ним документах відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що 30.08.2013 відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій зазначено, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та позивачем договір про надання банківських послуг. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України\~передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про стягнення кредиту, просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) стягнути проценти, пеню, комісію та штрафи. В тексті позовної заяви позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 30.08.2013 [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 11000,00 грн. До позовної заяви позивачем додано копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка підписана [PERSON] , розрахунок заборгованості за договором від 30.08.2013, Витяг з Тарифів по престижним картам Visa, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, виписку за договором б/н на ім`я клієнта [PERSON] . При цьому, вказані Витяги з Тарифів по престижним картам Visa, Умови та правила надання банківських послуг не підписані [PERSON] , матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги з Тарифів та Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, розмір і порядок нарахування пені, комісії та штрафних санкцій. Суд вважає, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (30.08.2013) до моменту звернення до суду із вказаним позовом. У анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка підписана [PERSON] не зазначено розмір процентної ставки за користування кредитом, відповідальність за порушення умов договору, тобто сторони у розумінні цивільного законодавства не погодили розмір та підстави нарахування процентів та комісії, стягнення пені та штрафів. Враховуючи вказані обставини суд вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів, надані банком Витяги з Тарифів по престижним картам Visa та Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, позивачем не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження обставин того, що саме ці Витяги з Тарифів по престижним картам Visa та Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, як і не надано доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про погодження сторонами договору розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, умови щодо комісії, пені та штрафів. Витяг з Тарифів по престижним картам Visa та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не підписані відповідачем, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 30.08.2013 між позивачем та [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, умови пені, комісії та штрафів. З огляду на викладене суд вважає, що позивач не довів факту укладання із відповідачем договору від 30.08.2013 на умовах, зазначених позивачем, зокрема, щодо розміру процентів за користування кредитом, умови щодо пені, комісії та штрафів. З урахуванням зазначених обставин, не заслуговують на увагу посилання позивача про те, що між банком та клієнтом був укладений договір приєднання в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України та підписанням заяви позичальник приєднався до запропонованих банком Умов та Тарифів, тобто зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах, формулярами та стандартними формами якого є саме Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач. Однак, суд вважає, що вказані обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»\~в частині стягнення заборгованості за кредитом, виходячи з наступного. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначено, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Звертаючись до суду з позовом позивач посилається на те, що [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків. Зобов`язання зі своєчасного повернення грошових коштів за договором відповідач не виконав, що відображено у розрахунку заборгованості та виписці по договору. Так, заборгованість відповідача перед позивачем за даним договором складає 45317,41грн, з яких заборгованість за кредитом\~20808,07грн. З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідачем фактично отримано кредитні кошти на підставі анкети-заяви від 30.08.2013, які останнім не повернуто позивачу. Отримані відповідачем кредитні кошти відображені в розрахунку заборгованості та виписці по договору, доданими до позовної заяви, в яких зазначається про користування відповідачем кредитними коштами та часткове погашення кредиту. Вказані письмові докази свідчать про те, що відповідачем отримувалися кредитні кошти на підставі анкети-заяви від 30.08.2013, які використовувалися відповідачем та частково ним погашались. З огляду на викладене та враховуючи, що матеріали справи не містять доказів, що фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а тому позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в частині стягнення з [PERSON] кредитних коштів в сумі 20808,07грн (заборгованість за кредитом) підлягають задоволенню. Щодо доводів, викладених відповідачем у відзиві та інших процесуальних заявах, суд зазначає, що матеріалами справи не спростовано факт отримання відповідачем від позивача кредитної картки та здійснення з її застосуванням певних операцій. Проте у порушення умов договору та чинного законодавства, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав та не повернув використані кредитні кошти, а доказів протилежного суду не надав. Також суд не приймає до уваги інші доводи відповідача, оскільки в обґрунтування не було надано належних доказів на їх підтвердження. Враховуючи зазначені вище обставини, суд вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню, а саме у частині заборгованості за кредитом в сумі 20808,07грн. В іншій частині позовні вимоги належним чином позивачем не доведені та не підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 632,78грн.

Outcome: partial