Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

Позивач в інтересах Київської міської ради звернувся із позовом до відповідача про визнання спадщини відумерлою та витребування майна, в якому зазначив, що під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні №12016100070000103 виявлено факт незаконного вибуття квартири [ADDRESS] , яка в силу відумерлості спадщини має перейти у власність територіальної громади м. Києва. Як вказує позивач, первинна реєстрація спірної квартири була проведена за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 21.10.1999. Позивачем встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , будь-яких актових записів пов`язаних з особою померлої не виявлено, родичів померлої не встановлено, спадщину ніхто не приймав, інформація щодо наявності заповітів чи спадкових договорів відсутня, у зв`язку з чим має бути визнана відумерлою та передана у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради. Проте як стало відомо позивачу, 14.03.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М. зареєстровано право власності на спірну квартиру за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 14.03.2018 укладеного з [PERSON] , якому в свою чергу спірна квартира належала на підставі договору дарування квартири посвідченого 08.02.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним О.П. за №2650. Згодом право власності на спірну квартиру зареєстровано за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 20.08.2018 №225. Разом з тим, як зазначає позивач, реєстрація права власності на спірне майно здійснювалася виключно за [PERSON] , за будь-якими іншими особами, в т.ч. за [PERSON] , реєстрація здійснена не була. Крім того, в ході досудового розслідування допитаний в якості свідка приватний нотаріус Федоришин О.П. показав, що на бланку, на якому ним був нібито посвідчений договір дарування спірної квартири, насправді ним посвідчено договір купівлі-продажу квартири укладений 08.02.2008 між [PERSON] та [PERSON] . На підставі викладеного позивач просить суд визнати відумерлою спадщину - квартиру [ADDRESS] , яка відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та передати її у власність територіальної громади м. Києва, витребувати від відповідача на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради квартиру [ADDRESS] , загальною площею 37,8 кв. м., а також стягнути з відповідача судовий збір. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05.11.2021 справу прийнято до провадження судді Андрейчука Т.В., відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідно до розпорядження керівника апарату Оболонського районного суду м. Києва Шаровар М.В. №33 від 19.05.2022 призначено повторний автоматичний розподіл справ з підстав мобілізації судді Андрейчука Т.В. та неможливістю у зв`язку з цим продовження розгляду справ. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2022 визначено головуючого суддю Дибу О.В. Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 30.01.2023, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник Подільської окружної прокуратури м. Києва просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі посилаючись на обставини викладені у позові. Представник Київської міської ради в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься заява представника про розгляд справи за його відсутності, заяву Подільської окружної прокуратури м. Києва підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, в матеріалах справи міститься відзив відповідача на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не є власником спірного майна, доказів на підтвердження того, що власник спірної квартири не підписував договір її дарування позивачем не надано, у зв`язку з чим відсутні підстави для витребування спірного майна з володіння відповідача. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази, причини не явки суду не повідомив, пояснень з приводу позовних вимог не надав. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка мешкала за адресою [ADDRESS] , причина смерті - отруєння проти судомними, седативними засобами, що підтверджується актовим записом про смерть №1219 від 18.01.2017 (а.с.43). Як убачається з вказаного акту про смерть, на підтвердження факту смерті [PERSON] . Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи видано лікарське свідоцтво про смерть №2761/2 від 13.12.2016. Згідно відповідей Подільського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №4602/17.9-07 від 23.07.2019 та №2230/21.9-09 від 28.07.221, за відомостями держреєстру виявлено актові записи про народження [PERSON] та актові записи про смерть її батьків [PERSON] та [PERSON] , інших актових записів про смерть, народження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені стосовно [PERSON] , [INFO] , не виявлено (а.с.48,49). Згідно свідоцтва про право власності на житло від 21.10.1999, виданого Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва, квартира [ADDRESS] , дійсно належить [PERSON] (а.с.30-31). З довідки-характеристики КП «Київського міського бюро технічної інвентаризації» №1218775 від 28.12.2006 убачається, що спірна квартира зареєстрована бюро у реєстровій книзі під реєстровим номером 2985 за [PERSON] , квартира здається в оренду за заявою власника за 11782,75 грн. (а.с.34-35). Відповідно до поквартальної картки щодо реєстрації місця проживання особи (а.с.39-42), а також згідно відповіді Оболонської РДА у м. Києві №104-7721 від 21.09.2021 (а.с.65), [PERSON] була зареєстрована з 30.04.1992 за адресою [ADDRESS] , у період з 14.03.2018 інші фізичні особи не реєструвалися. З матеріалів справи убачається, що після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , ніхто з заявами про прийняття спадщини не звертався, спадщину не приймав, інформація щодо наявності заповітів чи спадкових договорів відсутня, що підтверджується відповідними інформаційними довідками зі спадкового реєстру №56673355 від 27.06.2019, №56673392 від 27.06.2019 (а.с.63-64). З огляду на положення ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно із ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті на життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно зі ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу. Відповідно до ст. 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону. Осіб, які могли бути спадкоємцями майна померлої [PERSON] відповідно до ст. 1222, 1261-1265 ЦК України судом не встановлено. Виходячи із вищенаведеного, заявлені вимоги щодо визнання спадщини відумерлою є правомірними. Водночас, як встановлено судом, 08.02.2008 між [PERSON] (дарувальниця) та [PERSON] (обдарований) укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним О.П. на бланку серія ВКС №240383, згідно якого дарувальниця подарувала, а обдарований прийняв у дар квартиру [ADDRESS] (а.с.50-51). Згідно відповіді КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» №062/14-9088 від 20.07.2021 (а.с.28), відомості про відчуження власником [PERSON] квартири [ADDRESS] у бюро відсутні. Отже, договір дарування від 08.02.2008 між [PERSON] та [PERSON] в установленому законом порядку у бюро не реєструвався. 14.03.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М. зареєстровано право власності на спірну квартиру за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 14.03.2018, укладеного з [PERSON] (а.с.64-65), вартість квартири згідно умов договору становить 199610 грн. 20.08.2018 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М., згідно якого [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] за 473000 грн. (а.с.66-67). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №278437250 від 06.10.2021 (а.с.24-25), право власності на спірну квартиру на час звернення до суду з цим позовом зареєстровано за відповідачем. Як убачається з матеріалів справи, Подільською окружною прокуратурою м. Києва здійснюється процесуальне представництво у кримінальному провадженні №12016100070000103 від 06.01.2016 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.190, ч.ч.2,3 ст.15, ч.2 ст.34, ч.ч.1,4 ст. 358, ч.3 ст.365-2 КК України, а також виявлено факт незаконного вибуття квартири [ADDRESS] (а.с.27). З висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №17-3/613 від 30.05.2019 (а.с.70-147) убачається, що оригінал договору дарування квартири від 08.02.2008 №2650 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним О.П., укладений між [PERSON] та [PERSON] , предметом якого є квартира розташована за адресою [ADDRESS] , не відповідає аналогічним документам, що знаходяться в офіційному обігу на території України. Згідно протоколу допиту свідка - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Федоришина О.П. від 03.12.2018 (а.с.52-60), останній повідомив, що на бланку серія ВКС №240383, на якому нібито посвідчувався договір дарування квартири, згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар квартиру [ADDRESS] , насправді посвідчувався договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] . Вказував, що зазначена нотаріальна дія ним вчинялася саме за реєстровим номером 2668. Припустив, що під реєстровим номером 2669 ним посвідчувалась копію вказаного договору. За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ст. 220 України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Враховуючи вищевикладене, договір дарування від 08.02.2008 нібито укладений між [PERSON] та [PERSON] нотаріально не посвідчувався, в установленому законом порядку у БТІ не реєструвався, тому відповідно до норм чинного законодавства є нікчемним за своєю правовою природою і додаткового визнання його недійсним рішенням суду не потребує. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно із ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. У відповідності до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, з урахуванням положень ст.1218 ЦК України, право на витребування майна від добросовісного набувача передбачене ст.388 ЦК України переходить до спадкоємців власника, а за їх відсутності - до органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Оскільки визнання спадщини відумерлою у розумінні ст. 1277 ЦК України є підставою для набуття територіальною громадою м. Києва права власності на таке майно, беручи до уваги, що Київською міською радою як розпорядником майна територіальної громади м. Києва рішення про відчуження спірного майна не приймалося, не було волевиявлення фактично законного власника на відчуження вказаного майна, спірна квартира [ADDRESS] незаконно вибула з володіння територіальної громади м. Києва, а тому підлягає витребуванню у відповідача на користь Київської міської ради, яка є дійсним власником майна. Посилання відповідача на те, що він є добросовісним набувачем не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Суд зауважує, що встановлений ст.388 ЦК України механізм витребування власником майна у добросовісного набувача не може розглядатися як протиправне позбавлення права власності у розумінні ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідної практики Європейського суду з прав людини. Крім того, відповідно до норм чинного законодавства відповідач не позбавлений можливості відносити свої права шляхом звернення до суду з позовом до продавця спірного майна за договором купівлі-продажу з майновими вимогами про відшкодування збитків, завданих вилученням квартири. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, визнання спадщини відумерлою та її передачу територіальній громаді м. Києва відповідно до закону, а також витребування у відповідача спірної квартири. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved