Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

Представник позивача - адвокат Огорілко Ю.М. звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що позивач з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 09.10.2019 року був розірваний. У шлюбі в них народилася донька [PERSON] , [INFO] . У подальшому, 19.06.2021 року позивач зареєструвала шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] ». Зазначає, що як за час шлюбу, так і після його розірвання, відповідач не брав участі у вихованні та утриманні дитини. За інформацією позивача відповідач виїхав за кордон, змінив номер телефону та не підтримує зв`язку з дитиною, не цікавиться її життям та здоров`ям, не надає матеріальної допомоги. А тому просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] та судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні представник позивача адвокат Огорілко Ю.М. підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав. Представник третьої особи [PERSON] підтримала поданий раніше до суду висновок Управління «Служба у справах дітей» про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09.10.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 24.04.2010 року, розірвано (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] після укладення шлюбу з [PERSON] . 19.06.2021 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 7). З довідки КУ «Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №20» м. Суми, Сумської області № 222 від 12.04.2023 р. вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є ученицею 4-А класу даного закладу. Батько учениці [PERSON] за період навчання у закладі освіти не з`являвся, батьківські збори не відвідував, не цікавився успіхами дитини у навчанні, до онлайн-зустрічі батьків з класним керівником не приєднувався, не перебував у спільних чатах батьків даного класу (а.с. 93). Згідно інформації керівника гуртка «Художня кераміка» КЗ «Сумський палац дітей та юнацтва» [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , є вихованкою зазначеного гуртка. Батько [PERSON] - [PERSON] за період навчання у закладі не з`являвся, батьківські збори не відвідував, не цікавився успіхами дитини у навчанні, до онлайн-зустрічей з керівником гуртка не приєднувався (а.с. 94). Як вбачається з наданого на запит суду Державною прикордонною службою Витягу з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», затвердженого наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 25.06.2007 №472, зареєстрованим у Мін`юсті 05.07.2007 за №765/14032, [PERSON] перетинав державний кордон України у період з 14.11.2017 по 14.11.2022 року: 28.10.2018 - виїзд, 30.10.2018 - в`їзд, 23.10.2019 - виїзд, 27.10.2019 - в`їзд, 30.08.2018 - виїзд (а.с. 47). З тексту висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради №123/27.1-26 від 20.01.2023 р. вбачається, що було обстежено умови проживання дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та проведено експертну бесіду з малолітньою та її матір`ю. З`ясовано, що власником квартири є [PERSON] , у якій разом з нею проживає її дитина та чоловік. У двокімнатній квартирі є всі необхідні зручності: кухня, санвузол, тепло-водо-газопостачання. Приміщення устатковане корпусними меблями, побутовою технікою. [PERSON] займає окрему кімнату, де є спальне місце, стіл, шафа для речей. Дитина забезпечена сезонним одягом, взуттям, шкільним приладдям, технічним оснащенням для дистанційного навчання. Мати [PERSON] приватний підприємець, її чоловік [PERSON] військовослужбовець, подружжя має стабільний дохід. [PERSON] навчається в 4 класі на високому та достатньому рівнях, активно задіяна в позашкільній діяльності, відвідує гурток художньої кераміки, займається плаванням. Дитина відкрита, комунікабельна, легко йде на контакт. Під час розмови з [PERSON] з`ясовано, що вона знає про наміри матері позбавити батька батьківських прав, підтримує цю позицію. Пояснює це тим, що батько не проявляє інтересу до її життя, з її слів, вони бачилися до її семирічного віку, востаннє спілкувалися два роки тому по відеозв`язку. Дитина не пригадує приємних моментів із сумісного життя з біологічним татом, пам`ятає постійні сварки між батьками. [PERSON] говорить про те, що в неї склалися добрі стосунки з вітчимом, їй цікаво спілкуватися з ним, проводити дозвілля. Дитина засвідчила, що хоче, щоб в неї також було прізвище « [PERSON] ». Зі слів [PERSON] відповідач тривалий час не бере участі у вихованні доньки, не підтримує з нею контакт, не цікавиться її життям, не підтримує матеріально. Стверджує, що [PERSON] знаходиться за кордоном, має борги, за які її досі переслідують. Управління вважає за можливе позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 73). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована ) та ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. У статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з положеннями ст. 11 Закону сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з положеннями ч.ч. 1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. У пунктах 15, 16, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] проживає разом з матір`ю та вітчимом, які займаються її вихованням, розвитком, матеріальним утриманням та створенням умов для якісної життєдіяльності дитини. Біологічний батько [PERSON] , відповідач по справі, перебуває за кордоном, інтересу до життя доньки не появляє, не піклується про її здоров`я, фізичний стан, не цікавиться успіхами освітньої діяльності, не спілкується з нею, не задовольняє потреби дитини матеріально. Таким чином, відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дитини є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. При цьому, відповідач мав усвідомлювати, що не зможе піклуватись про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 (провадження № 61-19984 св 21). Встановлені обставини свідчать про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя. Отже, врахувавши конкретні обставини справи, якнайкращі інтереси дитини, а також те, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, суд дійшов висновку про застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав. ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Таким чином, оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що в ході розгляду справи встановлено беззаперечні докази повного відсторонення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 993,00 грн.

Outcome: approved