Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , заінтересована особа: виконавчий комітет Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Обґрунтування позовних вимог. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 2010 року він перебував в цивільному шлюбі без державної реєстрації шлюбу з відповідачкою [PERSON] . За час їх спільного проживання у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Впродовж спільного проживання у них народився, син [PERSON] , [INFO] . Через деякий час стосунки між ними було розірвано, і вони стали проживати окремо. Діти з того часу проживають разом із ним, позивачем по справі, оскільки їх біологічна матір перестала виконувати свої обов`язки пов`язані із вихованням дітей, перестала піклуватися про своїх дітей, брати участь у їх фізичному і духовному розвитку та навчанні. Відповідачка свідомо ухиляється від своїх обов`язків, не спілкується із дітьми, не допомогає та фінансово не підтримує. На даний час позивач перебуває в іншому шлюбі. Донька [PERSON] навчається в 5 класі Забрідської гімназії. Син [PERSON] навчається у 1 класі Ужгородської спеціальної школи І-ІІІ ст. Закарпатської області. Проживають діти разом із батьком за адресою с. Забрідь Ужгородського району Закарпатської області в будинку. Вважає, що з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей, [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав. У зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 29.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 27.04.2023 /а.с.21-22/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 27.04.2023 закрито підготовче провадження. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 15.05.2023 /а.с.36-37/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 15.05.2023 у зв`язку з неявкою відповідачки справу розглядом відкладено на 06.06.2023 /а.с.46/. Розгляд справи по суті відбувся 06.06.2023 за відсутності сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Шидзінський І.В. надіслав заяву про проведення розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Не заперечують щодо винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася. Судові повістки скеровувались за місцем реєстрації: [ADDRESS] , однак конверт із судовою повісткою повернувся до суду із відміткою засобу зв`язку Укрпошта «Адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним врученням виклику у судове засідання. Представника третьої особи: виконавчого комітету Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримує повністю. Відтак, суд вважає, що наявні умови для проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі даних та доказів, що відповідає вимогам частини 4 статті 223 та статті 280 ЦПК України. Небажання відповідачки надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема, з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачкою, що повністю відповідає положенням ч. 1\~ст. 280 ЦПК України. Згідно ч.1 ст. 223 ЦК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною четвертою\~статті 268 ЦПК України\~передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Згідно ч. 5\~статті 268 ЦПК України\~зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 06.06.2023, є дата складення повного тексту судового рішення 12.06.2023. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги\~ст. 6 Європейської конвенції з прав людини\~та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідачів не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 28.10.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, а її батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.6/ та [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 09.07.2021 Жидачівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) /а.с.7/. Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 20.10.2022, [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] , 20.10.2022 у Великоберезнянському відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Ужгородському районі Закарпатської області Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №65, а після одруження дружині присвоєно прізвище [PERSON] /а.с.8/. Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області від 07.02.2023 № 114/03.1-19 про позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] та [PERSON] /а.с.9-10/. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.05.2021 [PERSON] надалі «Продавець» та [PERSON] та [PERSON] надалі «Покупці» уклали договір, за яким Продавець продає майно у власність Покупцям, а Покупці купують рівних частках по частці кожному у праві власності на житловий будинок і сплачують за нього обговорену грошову суму. Житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] /а.с.11-12/. Згідно довідки від 02.11.2022 № 01-30.39/70 виданою Забрідською гімназією філією Великоберезнянського ліцею, [PERSON] дійсно навчається в 5 класі Забрідської гімназії-філії Великоберезнянського ліцею. До школи ученицю приводить та забирає її батько [PERSON] . [PERSON] , мати учениці, до школи не з`являлася /а.с.13/. Згідно довідки від 10.10.2022 №01-373 виданою Ужгородською спеціальною школою І-ІІІ ступенів Закарпатської обласної ради, [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається в Ужгородській спеціальній школі І-ІІІ ступенів Закарпатської обласної ради у 1-А класі. До школи учня [PERSON] приводить та забирає його батько [PERSON] . Мати учня [PERSON] до школи не з`являється /а.с.14/. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст.\~4, ч. 1 ст.\~5 ЦПК України\~кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми\~Конституції України,\~Закону України «Про охорону дитинства»,\~Сімейного кодексу України. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Частиною сьомою\~статті 7 Сімейного кодексу України\~передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII\~(далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою\~статті 150 СК України\~батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої\~статті 155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до\~ст. 164 Сімейного кодексу України\~мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі\~ст. 165 Сімейного кодексу України\~право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до частини 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує також висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Під час застосування наведених норм права суд враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70), Верховним Судом у постановах від 26.12.2018, 13.03.2019 та 06.05.2020 при розгляді справ № 404/6391/16-ц, № 631/2406/15-ц та № 753/2025/19, відповідно до яких ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно зі ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до\~ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1\~ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Таким чином, у судовому засіданні беззаперечно встановлено, що відповідачка як мати протягом тривалого часу не спілкується із своєю донькою та сином, заходів до спілкування та турботи не приймає, а вихованням та утриманням дітей займається позивач. Окрім того, суд зауважує, що судові засідання у даній справі призначалися на 26.04.2023 15.05.2023 та 06.06.2023, однак [PERSON] в судові засідання не з`являлася, що свідчить про її байдуже ставлення до питання позбавлення її батьківських прав відносно доньки [PERSON] та сина [PERSON] . Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх у сукупності суд вважає, що відповідачка, яка не виявляє щодо власних дітей батьківського піклування, свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не цікавиться їх розвитком, здоров`ям, життям та потребами, слід позбавити батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд\~у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18.

Outcome: approved