Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги\~обґрунтовує тим,що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.07.2009 р. по 11.06.2019 року. 07.03.2014 р. відповідачем в інтересах сім`ї були укладені Договір участі у будівництві №26 к.2/2/4/143/Ж від 07.03.2014 р. та Договір купівлі-продажу цінних паперів №БВ-173/2014 від 07.03.2014 р. відповідно до яких була придбана квартира [ADDRESS] вартістю 364 905,00 грн. Право власності на зазначену квартиру зареєстроване за [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, індексний номер 32423618 від 20.01.2015 р. та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 32423798 від 20.01.2015 р. Грошові кошти згідно з Договором участі у будівництві №26 к.2/2/4/143/Ж від 07.03.2014 р. та Договором купівлі-продажу цінних паперів №БВ-173/2014 від 07.03.2014 р. в розмірі 364 905,00 грн. були сплачені за рахунок наступних коштів: сума в розмірі 124 905,00 грн. (34,23% вартості квартири) сплачена за рахунок спільних коштів подружжя. Сума в розмірі 240 000,00 грн. (65,77% вартості квартири) сплачена за рахунок коштів, отриманих відповідачем від продажу його 1/3 частки у квартирі [ADDRESS] згідно з договором купівлі-продажу квартири від 19.03.2014 р. зареєстрованого в реєстрі за №1982. Відповідно до Договору участі в будівництві №26 к.2/2/4/143/Ж від 07.03.2014 р., квартира передавалася з простою (чорновою) штукатуркою на несучих стінах та стяжкою під підлогу, виконаними вводами водопроводу та каналізації від стояків у квартиру зі встановленням запірної арматури, встановленим індивідуальним котлом та виконаним розведенням внутрішньоквартирної системи опалення зі встановленням сталевих приладів опалення, що підтверджується Специфікацією (Додаток №1 до Договору), а тому для можливості використовувати її за цільовим призначенням квартира потребувала виконання повного капітального ремонту і відповідно значних капіталовкладень. Тому після придбання, у спірній квартирі був виконаний капітальний ремонт: зроблене перепланування (демонтовано перегородку з дверним перерізом та влаштовано нову перегородку), влаштовані внутрішньоквартирні інженерні комунікації водопостачання та водовідведення, система електропостачання, встановлені усі необхідні електроприлади (вимикачі, розетки, запобіжники), сантехнічні прилади та фурнітура (ванна, унітаз, мийка, раковина, сифони, змішувачі, рушникосушарка), встановлені нові металеві двері, виконані підготовчі, чистові та фінішні малярні роботи (штукатурення, фарбування, наклеювання шпалер та інші), виконане облицювання стін та підлоги ванної кімнати керамічною плиткою, влаштовані підлога з ламінату та натяжні стелі, на кухні та в коморі встановлені вбудовані меблі за індивідуальним замовленням. Капітальний ремонт квартири здійснювався повністю за рахунок заробітної плати позивача. Згідно з Висновком експерта №758/08/2021 від 11.08.2021 р. дійсна (ринкова) вартість квартири [ADDRESS] в цінах на 11.06.2019 р. (на момент розірвання шлюбу між сторонами) становила 894 100,00 грн. За період з 07.03.2014 по 11.06.2019 року вартість квартири змінилася як за рахунок коливань на ринку нерухомості так і за рахунок виконання робіт з чистового опорядження поверхонь, в тому числі: за рахунок зміни ринкових цін та девальвації гривні на 276 003,00 грн. або на 30,87%; за рахунок здійснення ремонтних робіт (невід`ємних поліпшень) на 151 997,00 грн. або на 17%. Таким чином, внаслідок виконання капітального ремонту квартири за рахунок грошових коштів подружжя, а саме заробітної плати позивача, вартість спірної квартири збільшилась на 17%. Отже розмір внеску спільних грошових коштів подружжя у вартість квартири складає 51,23% (34,23%+17%). Таким чином, частка квартири [ADDRESS] в розмірі 51,23% є спільною сумісною власністю подружжя, а частка в розмірі 48,77% особистою приватною власністю відповідача. Враховуючи вище викладене, просила суд розділити спільне сумісне майно подружжя шляхом визнання за [PERSON] права власності на 25,615% квартири [ADDRESS] , загальною площею 42.93 м2, житловою площею 19,9 м2. Ухвалою суду від 01.11.2021 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. 07.07.2022 року від сторони відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 20.02.2023 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила суд задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача судовому засіданні проти позову заперечувала, просила суд відмовити у його задоволенні. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 25.070.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.05.2019 р., яке набрало чинності 11.06.2019 р. шлюб розірвано. 07.03.2014 р. відповідачем в інтересах сім`ї були укладені Договір участі у будівництві №26 к.2/2/4/143/Ж від 07.03.2014 р. та Договір купівлі-продажу цінних паперів №БВ-173/2014 від 07.03.2014 р. відповідно до яких була придбана квартира [ADDRESS] вартістю 364 905,00 грн. Право власності на зазначену квартиру зареєстроване за [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, індексний номер 32423618 від 20.01.2015 р. та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 32423798 від 20.01.2015 р. Грошові кошти згідно з Договором участі у будівництві №26 к.2/2/4/143/Ж від 07.03.2014 р. та Договором купівлі-продажу цінних паперів №БВ-173/2014 від 07.03.2014 р. в розмірі 364 905,00 грн. були сплачені за рахунок наступних коштів: сума в розмірі 124 905,00 грн. (34,23% вартості квартири) сплачена за рахунок спільних коштів подружжя. Сума в розмірі 240 000,00 грн. (65,77% вартості квартири) сплачена за рахунок коштів, отриманих відповідачем від продажу його 1/3 частки у квартирі [ADDRESS] згідно з договором купівлі-продажу квартири від 19.03.2014 р. зареєстрованого в реєстрі за №1982. Відповідно до Договору участі в будівництві №26 к.2/2/4/143/Ж від 07.03.2014 р., квартира передавалася з простою (чорновою) штукатуркою на несучих стінах та стяжкою під підлогу, виконаними вводами водопроводу та каналізації від стояків у квартиру зі встановленням запірної арматури, встановленим індивідуальним котлом та виконаним розведенням внутрішньоквартирної системи опалення зі встановленням сталевих приладів опалення, що підтверджується Специфікацією (Додаток №1 до Договору), а тому для можливості використовувати її за цільовим призначенням квартира потребувала виконання повного капітального ремонту і відповідно значних капіталовкладень. Згідно з Висновком експерта №758/08/2021 від 11.08.2021 р. дійсна (ринкова) вартість квартири [ADDRESS] в цінах на 11.06.2019 р. (на момент розірвання шлюбу між сторонами) становила 894 100,00 грн. За період з 07.03.2014 по 11.06.2019 року вартість квартири змінилася як за рахунок коливань на ринку нерухомості так і за рахунок виконання робіт з чистового опорядження поверхонь, в тому числі: за рахунок зміни ринкових цін та девальвації гривні на 276 003,00 грн. або на 30,87%; за рахунок здійснення ремонтних робіт (невід`ємних поліпшень) на 151 997,00 грн. або на 17%. Отже розмір внеску спільних грошових коштів подружжя у вартість квартири складає 51,23% (34,23%+17%). Таким чином, частка квартири [ADDRESS] в розмірі 51,23% є спільною сумісною власністю подружжя, а частка в розмірі 48,77% особистою приватною власністю відповідача. Цивільний процесуальний кодекс України\~визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1\~ст. 2 ЦПК України). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч.ч. 1, 2 та 4\~ст. 10 ЦПК України). У відповідності до вимог п. 4\~ст. 264 ЦПК\~при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини щодо розподілу спільного майна подружжя врегульовано\~Сімейним кодексом України. Відповідно до\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом\~статті 61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі\~статтею 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу ( ч. 1\~ст. 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1\~ст. 69 СК України). Відповідно до\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України\~визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~Цивільного кодексу України\~(частина друга\~статті 68 Сімейного кодексу України). Згідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, відповідно до норм ст.\~12\~та ст.\~81 ЦПК України\~сторона повинна довести кожну обставину, на яку вона посилається. Проте, доказів стосовно того, що відповідачка відмовилась надати частину коштів позивачу та не бажає надавати позивачу допомогу, як непрацездатному пенсіонеру, в матеріалах справи відсутні. Таким чином така вимога не підлягає задоволенню. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судовий збір покладається на відповідача на підставі\~ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved