Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.03.2023 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до Полтавського обласного комунального підприємства прикладних інформаційних технологій «Освітаінфоком» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, стягнення середнього заробітку. Позовна заява обґрунтована тим, що позивач [PERSON] перебував з відповідачем в трудових відносинах з 20.03.2019, звільнений 30.12.2022. Вказував, що відповідачем при звільненні не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 53 дні. Звертався до відповідача з метою вирішення цього питання, але отримав відповідь про те, що на підприємстві відсутня документація. В поданій до суду позовній заяві просив стягнути з відповідача на його користь компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 16389,33 грн та середній заробіток виходячи з середньоденного розміру заробітної плати 384,14 грн за період з 30.12.2022 по день проведення фактичного розрахунку. Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 29.03.2023 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач 25.04.2023 подав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що рішенням Полтавської обласної ради від 24.03.2023 № 588 обласна рада вирішила реорганізувати Полтавське обласне комунальне підприємство прикладних інформаційних технологій «Освітаінфоком» шляхом приєднання до Полтавського обласного комунального підприємства прикладних технологій «Освітаінфоком», призначено комісію з реорганізації. Зазначав, що станом на 01.03.2023 документація стосовно фінансово-господарської діяльності підприємства, яке є відповідачем, накази з кадрових питань, особові справи, журнали реєстрації наказів, відсутні, комісії з реорганізації не передавалися. З цих підстав не має можливості ані підтвердити, ані спростувати факти, викладені в поданій до суду позовній заяві [PERSON] . Вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердженні тієї обставини, що в день звільнення зазначені в позовній заяві суми не були йому виплачені. В задоволенні позовних вимог відповідач в поданому до суду відзиву на позовну заяву просив відмовити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримав вимоги позовної заяви, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, які зазначені в поданому до суду відзиву на позовну заяву. Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, розглянувши матеріали позовної заяви, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 20.03.2019 перебував з відповідачем Полтавським обласним комунальним підприємством прикладних інформаційних технологій «Освітаінфоком» в трудових відносинах, перебував на посаді завідувача господарського відділу, звільнений 30.12.2022 згідно наказу від 30.12.2022 № 30/12-22 (а.с. 4). Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що в день звільнення 30.12.2022 позивачу [PERSON] не було виплачено всіх сум, що належали йому від відповідача та були безспірними. В судовому засіданні з розгляду справи по суті позивач [PERSON] зазначив, що заборгованість із заробітної плати на день звільнення була відсутня. За даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, в період з березня 2022 року доходи, зокрема, заробітна плата позивачу [PERSON] юридичною особою ПОКП «Освітаінфоком» не нараховувалася та не виплачувалася (а.с. 34-37). За таких обставин суд приходить до висновку, що всі нараховані суми на день звільнення були виплачені позивачу відповідачем. Разом з\~тим,\~ст.\~24\~Закону України\~«Про відпустки»\~передбачено,\~що у\~ разі\~звільнення працівника\~йому виплачується\~грошова компенсація\~за всі\~не використані\~ним дні\~щорічної відпустки,\~а також\~додаткової відпустки\~працівникам,\~які мають\~дітей або\~повнолітню дитину\~-\~особу з\~інвалідністю з\~дитинства підгрупи\~А I\~групи. Твердження позивача про те, що йому не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку не спростовано відповідачем та підтверджується даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення компенсації за невикористану відпустку в розмірі 16389,33 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, суд приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 117 КЗпП України для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку, оскільки сума компенсації в розмірі 16389,33 грн в день звільнення позивачу не була нарахована, є спірною сумою, а решта належних сум позивачу були виплачені на день звільнення. З цих підстави вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає до стягнення\~\~судовий збір у розмірі 1073,60 грн за розгляд судом позовних вимог про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати. Відповідно до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше, ніж за один місяць.

Outcome: partial