Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовною заявою, підстави за якою змінив в процесі розгляду справи, та в якій просить визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 19.01.1999 [PERSON] та [PERSON] набули у спільну часткову власність житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Знам`янської районної державної нотаріальної контори Тепляковим В.М. 19 січня 1999 року, зареєстрований в реєстрі за № 44. В зазначеному\~вище договорі\~помилково вказана\~юридична адреса\~житлового будинку,\~а саме\~село Володимирівка. У зв`язку із реорганізацією адміністративних територій та перейменуванням вулиць, на сьогоднішній час вищевказаний житловий будинок знаходиться за адресою [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] . [PERSON] померла [INFO] . У 2010 році [PERSON] за дозволом своєї матері [PERSON] поселилася у вказаному житловому будинку, з 2010 року по теперішній час - відкрито володіє зазначеним вище будинком, веде господарство, підтримує будинок в належному технічному та санітарному стані, обробляє прилеглу до будинку земельну ділянку, сплачує комунальні послуги. На сьогоднішній день Позивач продовжує проживати в цьому будинку, тобто добросовісно та відкрито володіє цим майном більше десяти років. Постійно сплачує комунальні послуги за цією адресою. Відповідач подавав відзив на позовну заяву за вимогами, які пред`являлися позивачем до зміни підстав позову. Після зміни підстави позову відзив не надавав, заперечень не заявляв. Позивач в судове засідання не з`явилася, представник надав заяву про розгляд справи без його участі, підтримав вимоги позову та просить їх задовольнити. Відповідач Суботцівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області до суду не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, голова надав заяву, відповідно до якої просить проводити розгляд справи без участі представника. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили, відзив на позов не подавали, заяви та заперечення відсутні. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Знам`янської районної державної нотаріальної контори Тепляковим В.М. 19 січня 1999 року, зареєстрований в реєстрі за №44, [PERSON] та [PERSON] купили будинок [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] . На день смерті проживав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS] разом зі своєю співмешканкою [PERSON] , що підтверджено довідкою Володимирівського старостинського округу Суботцівської сільської ради №105В від 01.02.2022. Після його смерті із заявою про прийняття спадщини на земельну частку (пай) до нотаріуса звернувся його син [PERSON] , який отримав свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай). Інше спадкове майно відсутнє. [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися його сини [PERSON] та [PERSON] . До складу спадкового майна увійшла тільки земельна ділянка, на яку відповідачі отримали свідоцтва про право на спадщину за законом кожен на частину. Таким чином, спірний будинок не входив до спадкової маси та претензій щодо права власності на нього спадкоємцем не заявлено. [PERSON] померла [INFO] . На день смерті проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] разом зі своєю донькою [PERSON] , що підтверджено довідкою Володимирівського старостинського округу Суботцівської сільської ради №461В від 16.11.2021. Після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася. За нормами\~ст.41 Конституції України, ст.ст.321,\~328 ЦК України, право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5, виходячи зі змісту ч.1\~ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Пунктом 9 зазначеної постанови Пленуму ВССУ визначено, що відповідно до ч.1\~ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.1\~ст.344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.\~ Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст.344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.\~ Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у\~Цивільному кодексі України\~строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Відповідна правова позиція також викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №910/17274/17.\~ Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5 можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,\~16 ЦК України, а також ч.4\~ст.344 ЦК України, згідно з якими, захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим, особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Згідно з п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланнями на визнання позову сторонами без з`ясування і дослідження інших обставин справи. З огляду на викладене, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном будинком по [ADDRESS] і понад десять років відкрито, безперервно ним володіє, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому судом взято до уваги постанову Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року №807-ІХ. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме\~майно є підставою для державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.9 ч.1\~ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). На підставі викладеного,

Outcome: approved