Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

[PERSON] звернулася\~в суд\~із позовом\~до [PERSON] ,\~ третя особа на стороні позивача: [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. В обгрунтування доводів посилається на те, що є власником 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] ,яка\~належить їй\~на підставі\~договору купівлі-продажу\~від 22.12.2015\~року,\~укладеним між\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~(відповідачем).\~Вказує,\~що відповідач\~добровільно зобов`язання\~щодо зняття\~з реєстраційного\~обліку у\~житловому приміщенні\~з 2015\~року не\~виконав,\~залишається зареєстрованим\~у квартирі,\~однак не\~проживає в\~ній вже\~більше 7\~років,\~що стверджується\~свідченнями сусідів\~та актом\~про фактичне\~не проживання\~особи від\~14.03.2023\~року.\~Вимоги мотивує\~тим,\~що прописка\~відповідача є\~перешкодою у\~ користуванні та розпорядженні житлом на власний розсуд, у зв`язку з чим, просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Суд своєю ухвалою від 09.04.2023 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання без повідомлення сторін. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Відповідно до ухвали Свалявського районного\~суду Закарпатської\~області від\~09.06.2023\~року суд\~залишивпозовну заяву без руху на підставі ч.11 ст. 187 ЦПК України. 15.06.2023 року до суду надійшла уточнена позовна заява (вх.№4791). Відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 16.06.2023 року суд продовжив розгляд справи за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Розгляд справи призначено на 09:00 годину 21.06.2023 року. Позивачі заявлені позовні вимоги про визнання відповідача\~таким,\~що втратив\~право на\~користування житловим\~приміщенням підтримують, просять позов задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених в уточненій позовній заяві (вх.№4791). Відповідач відзив (заперечення) на позовну заяву не подав. Поштове повідомлення повернуто до суду із відміткою "адресат відсутній" (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України - днем вручення судового повідомлення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення «належним»). Інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Суд проводить заочний розгляд справи у відсутності сторін за наявними доказами у справі та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України\~- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Права власника квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 16.11.2016 року, справа № 6-709цс16). В судовому\~засіданні встановлено,\~щозгідно копії витягу 50477838 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.12.2015 року (серії ЕЕС 560471) на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2015 року - [PERSON] (позивачу) на праві приватної спільної часткової власності (1/2 частки) належить квартира за адресою: [ADDRESS] ; згідно копії витягу 50477443 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.12.2015 року (серії ЕЕС 560469) на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2015 року - [PERSON] (позивачу) на праві приватної спільної часткової власності (1/2 частки) належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України - місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР - ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав": під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (у відповідності п. 3 ч.1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 346 ЦК України - право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 22 грудня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу Закарпатської області Гуледза А.Г. - [PERSON] (вівдповідач) продав у рівних частках по 1/2 [PERSON] та [PERSON] (позивачам) квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії свідоцтва про шлюб (серії [NUMBER] від 13.08.2016 року) [PERSON] (позивач) змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ". Тобто суд встановив, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб відбулося відчуження майна [PERSON] на користь [PERSON] (позивача) та [PERSON] (позивача). Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу Української РСР - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (правова позицію ВС у постанові від 16.01.2021 року: "у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою"). На підставі встановлених та перевірених в судовому засіданні доказів, враховуючи, що позивачами доведено належними та допустимими доказами факт припинення права власності [PERSON] на майно (квартиру [ADDRESS] ), яке за законом не належить останньому, зважаючи на те, що відповідач самостійно зобов`язання щодо зняття з реєстраційного обліку не виконав, суд вважає, що позовні вимоги позивачів є обгрунтованними. Суд вважає\~за необхідне\~роз`яснити,\~що згідно\~ст.\~7\~Закону України\~"Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні"\~-\~зняття з\~реєстрації місця\~проживання особи\~здійснюється на\~підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Закон № 1382-ІV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат; ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до абз.2 ч.1 ст. ст.\~6\~Закону України\~"Про\~судовий збір"\~-\~у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного відповідача, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених ст.4 Закону України за подання позову немайнового характеру. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Позивачем [PERSON] документально підтверджено оплату судового збору в сумі 1073,60 грн. (квитанція №58286 від 27 березня 2023 року). Поскільки вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, понесені [PERSON] , які складаються з судового збору у розмірі 1073,60 грн. (за подання позовної заяви до суду). Згідно ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за вимогу немайнового характеру позивач [PERSON] повинен був сплатити судовий збір у розмірі 1073,60 грн., а тому суд доходить висновку, що з відповідача [PERSON] підлягає стягнення судового збору у користь держави за позовну вимогу немайнового характеру у розмірі 1073,60 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~ст.\~264\~ЦПК України\~-\~під час\~ухвалення рішення\~суд вирішує,\~чи мали\~місце обставини,\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються;\~чи є\~інші фактичні\~дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи;\~докази на\~їх підтвердження;\~ст.\~89\~ЦПК України\~-\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та безпосередньому\~дослідженні наявних\~у справі\~доказів;\~ ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. З огляду на вищенаведене, враховуючи, що позивачами доведено належними та допустимими доказами факт відсутності [PERSON] понад встановлені строки у житловому приміщенні, яке за законом належить [PERSON] та [PERSON] , приймаючи до уваги, що відповідач добровільно зобов`язання щодо зняття з реєстраційного обліку не виконав, суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити. Статтею 129 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: approved