Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Орган опіки і піклування Київської районної адміністрації м. Одеси про визначення місця проживання дітей та за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Відділ опіки та піклування в особі Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дітей. Обґрунтовуючи позов позивач за первісним позовом посилається на те, що у 2014 році вона познайомилася з відповідачем, зав`язались спільні стосунки, вони почали мешкати разом. Шлюбні відносини не реєстрували. [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] та [INFO] народився син - [PERSON] . Спільні стосунки з [PERSON] не склалися, на початку 2021 року сторони почали проживати окремо. 02 березня 2022 року позивач з дітьми та відповідачем намагалась виїхати з України до Болгарії, однак [PERSON] не вдалося перетнути кордон, по причині того, що він військовозобов`язаний, за кордон вона виїхала з дітьми без відповідача. Понад 3 місяці сама з дітьми проживала в Болгарії. По причині того, що проживання в Болгарії матеріально було дуже затратним, 10 червня з дітьми виїхала до Туреччини. На початку серпня місяця переїхала до Німеччини. В серпні 2022 відповідач посилався на те, що дуже сумує за дітьми, запевнив, що в Одесі досить спокійно і вони прийшли до спільного рішення, що вона з дітьми повертаються до України до Одеси. 28 серпня 2022 року позивач з дітьми повернулася до Одеси. Після повернення до Одеси, з`ясувалося, що квартира, в якій вона жила до війни з дітьми (без відповідача) відповідач здав у найм. З 28 серпня 2022 року по 15 вересня 2022 року позивач, [PERSON] та діти проживали разом в приватному будинку відповідача, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Під час спільного проживання, відповідач застосовував до неї психологічне та фізичне насилля не звертаючи уваги на присутність дітей, вона вимушена були жити не в будинку, а в господарській споруді (бані). Після того, як відповідач в черговий раз застосував до позивача насилля, вона пішла орендувати квартиру, після того, як орендувала квартиру та повернулась до відповідача, щоб забрати дітей, він відмовився їй їх віддати, тому вона була змушена викликати поліцію. Співробітники поліції порадили їм вирішити спір мирним шляхом чи звернутися до відповідних соціальних служб. Починаючи з 17 вересня 2022 року по 16 жовтня 2022 року відповідач періодично допускав її до дітей, але не давав можливості вивести дітей з будинку, після чергового побиття відповідач перестав допускати її до дітей взагалі і заблокував її телефон у доньки. Після цього вона звернулась до органу Опіки і піклування з відповідною заявою про те, що відповідач відсторонює від неї дітей та перешкоджає спільному проживанню з дітьми, на що працівником служби їй було повідомлено, що [PERSON] звертався до Органу опіки і піклування Малиновської районної адміністрації в м. Одеса з заявою про встановлення місця проживання дітей разом з батьком, та надав, начебто її номер телефону. По зазначеному [PERSON] номеру телефону слухавку підняла жінка, що представилася нею та сказала, що діти її не цікавлять, а вона переїжджає до Туреччини на постійне місце мешкання. Окрім того за вересень місяць [PERSON] неодноразово підбурював своїх батьків звертатись до поліції з заявами відносно неї, для формування в очах правоохоронців негативного ставлення до неї. Вважає, що в інтересах дітей проживати саме з нею, а не з батьком. Незважаючи на те, що вона працює неофіційно, має регулярний дохід, знімає житло (двокімнатну квартиру), в орендованому житлі має все облаштування для дітей відповідного віку. Може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистості в атмосфері любові. В той час як відповідач не може в повній мірі доглядати дітей, особливо грудну дитину, не знає, як лікувати дітей, як переодягати та годувати дітей. Проживання дітей разом з нею відповідає їх інтересам. Вона має можливість забезпечити їм належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дітей, чого відповідач забезпечити не в змозі. Разом з тим, вона не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача з дітьми і готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб діти не були позбавленні піклування батька. Просить визначити місце проживання малолітніх дітей з мамою - [PERSON] . Відібрати у [PERSON] малолітніх дітей та повернути їх матері [PERSON] . На час розгляду справи визначити місце проживання малолітніх дітей з мамою - [PERSON] . 28.02.2023 року до суду надійшла зустрічна позовна заява від [PERSON] , в якій він просить визначити місце проживання дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком, [PERSON] , [INFO] . При цьому посилається на те, що сторони намагались створити сім`ю, але через постійні зради відповідачки за зустрічним позовом, різність характерів, різних поглядів на життя, через постійні сварки та тотальне непорозуміння, сторони ніколи не підтримували фактичні подружні стосунки. У сторін є спільні діти, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти до серпня 2022 року проживали з відповідачкою за зустрічним позовом, позивач за зустрічним позовом, постійно надавав матеріальну підтримку, винаймав квартиру, добровільно сплачував аліменти, підтримував відповідачку за зустрічним позовом. Відповідачка за зустрічним позовом залишала дітей без нагляду (відповідь з поліції додається), намагалася постійно маніпулювати позивачем за зустрічним позовом за допомогою дітей, для досягнення будь - якої мети. 24 лютого 2022 року через військову агресію Російської Федерації, позивач надав нотаріальну згоду, хоча це не є обов`язковим, надав суттєву матеріальну допомогу та відправив відповідачку за зустрічним позовом за межі України. Відповідачка за зустрічним позовом виїхала за межі України 01.03.2023 року, спочатку до Республіки Болгарія, де перебувала приблизно три місяці, потім переїхала до Республіки Туреччина, де перебувала приблизно два місяці, згодом переїхала до Федеративної Республіки Німеччини, де перебувала три тижня, і перебувала там до серпня 2022 року. Відповідачка за зустрічним позовом повернулася до м. Одеси 27 серпня 2022 року, саме з цього часу діти постійно проживають разом з позивачем за зустрічним позовом, повністю перебувають на його утриманні, забезпеченні всім необхідним. За час перебування за кордоном, відповідачка за зустрічним позовом, неналежно виконувала свої батьківські обов`язки, застосовувала фізичне насилля, діти дуже погано харчувались, взагалі на протязі 6 (шести) місяців не їли супи, не лікувались, не навчались, оскільки відповідачка за зустрічним позовом налагоджувала своє особисте життя. Відповідачка за зустрічним позовом перебуваючи за кордоном, не надавала жодної можливості спілкуватись позивачу за зустрічним позовом з дітьми. Відповідачка за зустрічним позовом постійно скаржиться позивачу за зустрічним позовом, що не може самостійно впоратися з дітьми. Позивач за зустрічним позовом наполягав на поверненні дітей до м. Одеси та запропонував, щоб діти постійно проживали з ним за адресою: [ADDRESS] , відповідачка за зустрічним позовом погодилася та привезла дітей до позивача за зустрічним позовом, залишила їх та продовжила налагоджувати своє життя. Питання про проживання дітей разом з позивачем за зустрічним позовом є доцільним і правильним. Позивач за зустрічним позовом ніколи не перешкоджав відповідачу за зустрічним позовом у реалізації її прав стосовно дітей. Позивач за зустрічним позовом неодноразово пропонував відповідачці за зустрічним позовом укласти нотаріально засвідчений договір про визначення місця проживання дітей, щоб узаконити порядок, що між ними склався з приводу дітей. Але договір так і не був підписаний через те, що сторони не дійшли згоди по ключовим питання договору, тощо. Позивач за зустрічним позовом звернувся у вересні 2022 року до відділу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, яка 16 лютого 2023 року на своєму засіданні склала висновок, за яким визначила за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей разом з батьком. Діти мають все необхідне для життя, навчання і дозвілля, зміна місця проживання не буде сприяти як найкращим інтересам, психоемоційний стан дітей стабільний, діти адаптувались, розвиваються гармонійно, проживають у спокої, навчаються, мають тісні соціальні зв`язки. Позивач за зустрічним позовом прагне та може забезпечити дітям гідне виховання, освіту та добробут, відтак визначення місця проживання дітей разом з батьком буде в першу чергу відповідати інтересам дітей. Відповідачка за зустрічним позовом не має доходів, не має житла, вона не може забезпечити дітям елементарні потреби. Позивач за зустрічним позовом працює, має стабільний дохід, самостійно матеріально утримує дітей, забезпечує їх всім необхідним. Спиртними напоями та наркотичними засобами не зловживає, до кримінальної відповідальності не притягувався. Діти мають прихильність до позивача за зустрічним позовом. Від представника відповідача за зустрічним позовом - адвоката Садікова О.О. надійшов відзив на зустрічний позов [PERSON] про визначення місця проживання дітей з батьком, в якому просить в його задоволенні відмовити. Зазначає, що [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , з 2014 року по березень 2021 року, які притаманні подружжю. Постійних зрад, як зазначає [PERSON] з її сторони ніколи не було, але було навпаки. В період фактичних шлюбних відносин, завжди з повагою відносилася до нього, оскільки він був і залишається батьком їх дітей, узаконити їх відносини завжди заперечував він. Більшість часу дітьми займалась мати, оскільки [PERSON] працював моряком на судах іноземних компаній, проживали однією сім`єю в його будинку, мали спільний бюджет та вели спільне господарство, у свою чергу сама мала дохід працюючи ріелтором. У сторін, [INFO] народилася донька, [PERSON] та [INFO] народився син, [PERSON] . З часом, у них з [PERSON] склалися складні відносини, зникло взаєморозуміння і взаємовага, почали виникати сварки і нетерпимість у відносинах, у зв`язку із сим, на початку 2021 року вирішили проживати окремо. З березня 2021 року [PERSON] разом із двома дітьми проживала за адресою: [ADDRESS] . Після початку вторгнення російської федерації на територію України, 02.03.2022 року разом із дітьми на машині виїхали з країни у напрямку Туреччини, але у зв`язку із тим, що дорога була важкою, вирішили зупинитися у м. Варна в Болгарії. В Болгарії разом з дітьми прожили три місяці, після чого вирушили до Туреччини де проживали деякий час, а в кінці липня 2022 року поїхали до Німеччини. Посилання позивача за зустрічним позовом на те, що [PERSON] нібито на протязі шести місяців неналежно виконувала свої обов`язки по відношенню до дітей, застосовуючи до них фізичне насилля та погано їх кормила, не лікувала, а діти не навчалися, взагалі не відповідає дійсності, жодних доказів цього немає. Діти постійно за допомогою конференц зв`язку спілкувалися з батьком. До дому до України в м. Одеса повернулися 28 серпня 2022 року на прохання батька дітей, оскільки він повідомив що в Одесі ситуація відносно спокійна, але іноді є обстріли міста та області. [PERSON] запевняв її, що з початком військового вторгнення росії в Україну, переосмислив життя, просив знову зійтися у відносинах та почати мешкати разом однією сім`єю, а якщо ситуація щодо обстрілів погіршиться, він дасть змогу виїхати разом з дітьми з країни. З 28 вересня 2022 року вона та [PERSON] , разом з дітьми почали мешкати в його будинку за адресою: [ADDRESS] . Згодом між ними знову почали виникати сварки, в результаті чого, 15 вересня 2022 року, [PERSON] спровокував конфлікт, в результаті чого [PERSON] пішла з його будинку, дітей він їй не віддав, та запевнив, що діти будуть проживати разом з ним. [PERSON] ніколи не залишала дітей одних та після приїзду до України не залишала їх і не продовжувала налагоджувати своє особисте життя, а навпаки сварки, зрада і ображання відбувалися зі сторони [PERSON] , що підтверджується відповідними зверненнями до поліції. З 17 вересня 2022 року по жовтень 2022 року, [PERSON] періодично надавав можливість спілкуватися з дітьми, але виключно в будинку [ADDRESS] , та заборонив забирати їх з його будинку, а згодом взагалі заблокував її в телефоні та месенджерах. На її неодноразові звернення до поліції, щодо повернення їй дітей, ніяких результатів не дало, їй було роз`яснено право звернутися до Служби у справах дітей Одеської міської ради та до суду із відповідною заявою про визначення місця проживання дітей. На спроби побачитися із дітьми, отримує постійні відмови з боку [PERSON] , доки не буде рішення суду щодо визначення місця проживання дітей. Під час проживання з [PERSON] діти відвідували різноманітні секції та підвищували свої інтелектуальні здібності, умови проживання завжди були задовільні, діти були забезпечені усім необхідним для комфортного проживання, навчання та проведення дозвілля. [PERSON] не заперечує той факт, що [PERSON] , як колишній співмешканець та батько їх дітей надавав матеріальну допомогу та допомагав утримувати дітей, у них жодного разу не виникало питання, що він забере дітей, та жодних домовленостей щодо укладення нотаріально засвідченого договору про визначення місця проживання з приводу дітей, ними ніколи не узгоджувалося, оскільки вони дійшли згоди, що діти залишаються проживати з матір`ю. Просить не приймати до уваги підготовлений та поданий до суду висновок №154/01-11 від 02.03.2023 року Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини разом з батьком оскільки він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам обох дітей. Представник [PERSON] - адвокат Тищенко С.Ю. надав відповідь на відзив [PERSON] , в якому просить визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що [PERSON] та [PERSON] ніколи не перебували у фактичних шлюбних стосунках, а мали лише романтичні відносини від котрих були народжені діти. В матеріалах справи відсутні докази спільного проживання, відсутні докази наявності спільного побуту. [PERSON] зазначає, що під час того як діти проживали з матір`ю, вона негативно впливала на їх психоемоційний стан, діти часто хворіли, про що лікарем надана довідка. [PERSON] неналежним чином виховувала дітей, батько забрав їх до себе. Мати кидала дітей, про це є відповідна фіксація в органах поліції. Діти мають прихильність до батька, донька [PERSON] на засіданні органу опіки висловила думку, що бажає жити з батьком, про це вказує психолог у своєму звіті. Мати притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП постановою Київського районного суду м. Одеси по справі №947/21446/22. Також 24.04.2023 року Київський районний суд м. Одеси по справі №947/11036/23 визнав винною у вчиненні правопорушення за ст. 173-2 КУпАП. У матері дітей відсутнє своє житло, відсутні належні умови для дітей, вона не може забезпечити необхідні умови для дітей, а тому враховуючи, як найкращі інтереси дітей, вважає, що доцільним буде визначити місце їх проживання разом з батьком. [PERSON] надає відповідь з поліції, але всі заяви безпідставні, за жодним зверненням відсутні рішення суду, які свідчать про порушення закону з боку батька дітей, лише є постанови суду відносно матері дітей, яка через свою любов їх ображає. [PERSON] посилається на необґрунтованість висновку органу опіки та піклування, вважає, що її твердження не відповідають дійсності, висновок складений з суворим дотриманням законодавства. Позивач за первісним позовом та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному об`ємі, в задоволені зустрічного позову [PERSON] просили відмовити. Відповідач за первісним позовом та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову [PERSON] , просили задовольнити їх зустрічну позовну заяву. Представник третьої особи в судовому засіданні просила винести рішення на розсуд суду в найкращих інтересах дитини з урахуванням висновку органу опіки та піклування Київської районної адміністрації. У судовому засіданні також була вислухана думка дитини [PERSON] щодо місця її проживання, яка пояснила, що бажає проживати з батьком. Вислухавши сторони, їх представників, допитавши свідків, вислухавши думку дитини, вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеси, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Діти на час розгляду справи проживають разом із батьком за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою, наданою Одеською ЗОШ №38 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради від 26.09.2022 року №123, малолітня [PERSON] , [INFO] навчається у 1-В класі. Відповідно до інформації, наданої КНП «Дитяча міська поліклініка №6» Одеської міської ради від 06.10.2022 року №01-447 малолітній [PERSON] , [INFO] та малолітня [PERSON] , [INFO] , знаходяться на обліку в КНП «Дитяча міська поліклініка №6» Одеської міської ради, декларація на медичне обслуговування дітей підписана. Протягом останніх двох місяців діти відвідували поліклініку у супроводі батька, до цього у супроводі матері. Батько дітей - [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання характеризується позитивно, житлом забезпечений. Батькові на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Має достатні заощадження на банківському рахунку. Відповідно до довідки, наданої КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради від 27.09.2022 року №001757, [PERSON] , [INFO] , згідно з даними архіву, реєстратури та картотеки Центру на наркологічному обліку не значиться. Згідно з довідко., наданою КНП «Міський психіатричний диспансер» Одеської міської ради від 26.09.2022 року №84, [PERSON] , [INFO] , за даними архіву, реєстратури та картотеки не значиться. Мати дитини - [PERSON] , [INFO] , житла на праві власності не має. Проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки, наданої КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради від 13.10.2022 року №001841, [PERSON] , [INFO] , згідно з даними архіву, реєстратури та картотеки Центу на наркологічному обліку не значиться. Згідно з довідкою, наданою КНП «Міський психіатричний диспансер» Одеської міської ради від 14.10.2022 року №694809, [PERSON] , [INFO] , без проявів психічних розладів. Під час бесіди з головними спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі, малолітня дитини, [PERSON] , [INFO] , розповіла, що проживає з батьком, братом, бабусею та дідусем, на питання з ким хоче проживати, відповіла - з батьком. Матір навіщає дітей в будинку матері. Зі слів батька, мати готує документи, щоб забрати дітей. Також батько остерігається, що мати дітей планує вивезти їх за межі України без згоди батька. Малолітня [PERSON] , [INFO] , на засіданні комісії з питань захисту прав дітей Київської районної адміністрації Одеської міської ради, яке відбулося 16.02.2023 року, повідомила, що бажає проживати з батьком, а до матері приходити в гості. За результатами проведеної психологічної роботи відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , встановлено наступне. Під час психологічної роботи [PERSON] була достатньо відкрита для спілкування, охоче йшла на контакт з психологом, має лідерські здібності, добре орієнтується в нестандартних ситуаціях. Рівень інтелектуального розвитку відповідає віковій категорії, сформовані навички логічного мислення та уваги. На малюнках проективних методик, намалювала себе, братика, дідуся та бабусю. Свою маму [PERSON] не намалювала, це може свідчити, що на даний час між ними втрачений емоційний зв`язок. Зі слів дівчинки, з мамою іноді розмовляє по телефону. Згідно методики «Незакінченні речення», на завдання продовжити речення, наприклад, «Коли я бачу батька» продовжила: «Я завжди люблю його». На завдання продовжити речення: «Плачу коли…» відповіла: «Сваряться батьки». Таким чином, як вбачається з висновку органу опіки та піклування Київської районної адміністрації, [PERSON] , [INFO] , створено належні умови для виховання, проживання та розвитку дітей, враховуючи, що батько здатний виконувати обов`язки щодо виховання та догляду за малолітніми дітьми, бажання самої дитини щодо визначення місця проживання з батьком, та інші обставини, що підтверджується наявними документами, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає доцільним визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , [INFO] . Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Правовідносини щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, яка не досягла десяти років, між батьками, які проживають окремо, регулюються положеннями ч.1 ст.160 СК України, відповідно до якої місце проживання малолітньої дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дітей, які досягли десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч. 2 ст. 160 СК України). Частинами 2, 3 ст. 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. За змістом статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною першою статті 141 та статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 9 Конвенції зобов`язує держави-учасниці забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що з метою недопущення порушень статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року під час розгляду справ про визначення місця проживання дитини слід враховувати два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», § 100; Рішення ЄСПЛ від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України», § 76). Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надано можливості і сприятливі умови, які дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи і гідності. З цією метою при виданні законів головним міркуванням повинно бути якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Декларація прав дитини, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Отже, визначальне значення при вирішенні спору щодо місця проживання дитини мають інтереси самої дитини, що відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 402/428/16-ц. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Тим більш, що позивач не заперечує проти спілкування дітей з матір`ю. Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком, ніж з матір`ю. Стаття 171 СК України передбачає, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана під час вирішення між батьками спору щодо її виховання, місця проживання тощо. Суд, вислухавши думку дитини, повинен дати їй належну оцінку, правильно оцінити емоційний стан дитини та констатувати відсутність жодних сумнівів розуміння дитиною ситуації та всіх обставин справи. Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судом врахована думка дитини [PERSON] , яка в судовому засіданні підтвердила факт того, що вона бажає проживати саме тільки із батьком. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.11.2020 року по справі № 487/7241/18 виклав свою правову позицію, згідно з якою суд зазначив, що згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16.11.2020 року по справі № 313/310/18 вказав, що при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Враховуючи викладене, проаналізувавши обставини справи, приймаючи до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з батьків, а саме що дитина висловила бажання проживати разом із батьком, вік дитини, матеріально-побутові умови проживання та достатній рівень комфорту обох з батьків, конфліктні ситуації між батьками, думку дитини, яка не є абсолютною для суду, а також висновок органу опіки та піклування та інші обставини, суд приходить до висновку, що проживання малолітніх дітей з батьком відповідатиме принципу «найкращих інтересів дитини». За викладених обставин, суд вважає за необхідне у задоволені позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Орган опіки і піклування Київської районної адміністрації м. Одеси про визначення місця проживання дітей відмовити, зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Відділ опіки та піклування в особі Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дітей - задовольнити та визначити місце проживання дітей разом з батьком, [PERSON] . Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. При цьому, суд наголошує, що проживання матері окремо від дітей не впливає на обсяг її прав щодо цих дітей (ст.141 ч.2 СК України) та звертає увагу сторін на положення ст.157 СК України, згідно якої встановлено, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Нормами ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Вищевикладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові по справі № 241/47/19 від 28.10.2020 року.

Outcome: approved