Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 16 000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач є чоловіком онучки її сестри, [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] разом зі своєю онучкою. У 2021 році разом з ними став проживати й [PERSON] , оскільки його дружина була вагітна і вона потребувала допомоги, яку її бабуся надати не могла в силу свого віку. Вселення [PERSON] на житлову площу її сестри мало неофіційний характер і він там не був зареєстрований, а у січні 2023 року сестра та її онука взагалі заборонили йому з`являтися в їх будинку, тому що він часто застосовував фізичну силу щодо своєї дружини і зневажливо відносився до її бабусі, був залежний від азартних ігор, для чого тих грошей, які він епізодично заробляв, йому не вистачало, а тому він їх крав у сестри з її картки, або просив у борг, ніби то на потреби сім`ї. Позивач іноді навідувала свою сестру, три рази вона помічала, що з її сумки зникали гроші по 1000 грн., а одного разу, літом 2022 року вона також була в гостях у сестри, у мене виникла необхідність піти до банкомату і зняти гроші. Потім вона повернулась до сестри, сумку залишила у неї в хаті, а за цей час відповідач викрав із сумки її платіжну картку, на який було 18000 грн. і зняв з неї 13 тисяч, а картку повернув на місто. Коли вона виявила це, то одразу звернулась до відділу поліції, там провели розслідування, у ході якого [PERSON] зізнався у скоєному ї пояснив, що він підглянув її ПІН-код коли вона ходила знімати гроші та розповів, як він це робив. Після цього він у присутності свідка [PERSON] 23.07.2022 року написав їй розписку у тому, що зобов`язується повернути їй до кінця жовтня 2022 року 16000 грн., які він взяв у неї. Зняття грошей з її банківській картки не є поодиноким для [PERSON] , точно таким ж способом він знімав гроші й з картки її сестри. Свою заяву до РВ НП вона забрала лише у січні 2023 року, рішення про притягнення винного до кримінальній відповідальності слідчим органом у цієї справі не приймалось. Мирним шляхом спір між ними вирішити не вдалося, тому вона вимушена звертатися в суд з даним позовом та просила суд стягнути на її користь з відповідача суму боргу в розмірі 16000,0 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. Ухвалою суду від 04.04.2023 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до положень ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст.275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно до ст.279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини не явки до суду не повідомив, відповідь на позов не надав. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 23 липня 2022 року відповідач [PERSON] написав розписку позивачу [PERSON] , згідно до якої він взяв у позивачки в борг 16000 грн. та зобов`язується повернути їх в строк до кінця жовтня 2022 року, що підтверджується наданою розпискою позивачем. До цього часу сума боргу позивачу не повернута. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що відповідач в добровільному порядку не повернув фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти, що свідчить про порушення прав позивача, суд вважає за можливе стягнути з відповідача фактично отримані грошові кошти в сумі 16000.0 грн., у зв`язку з чим позов підлягає повному задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст.133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; Частиною 1 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покласти на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1073.60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved