Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів, [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на земельну частку (паї) в порядку спадкування за заповітом. Уточнивши свої\~позовні вимоги,\~даний позов\~підтримала та\~суду пояснила,\~що станом\~на 01.07.1990\~року по\~ [ADDRESS] проживали\~її батьки\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , брати [PERSON] , [PERSON] та вона. Її батькові на праві власвості належала земельна ділянка площею 0,6100 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Після його смерті, яка настала [INFO] , вона оформила спадщину в судовому порядку. Її матері, [PERSON] , належала земельна частка (пай) розміром 34 умовних кадастрових гектара (у фізичних гектарах - 0,5200 га), яка розташована в урочищі «Коропецьки» с. Королівка Івано-Франківського району Івано-Франківської області та виділена на підставі рішення 9-oi ceciї Королівської сільської ради 22 демократичного скликання від 20.10.1995 року у відповідності із Сертифікатом на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки, cepii ІФ №14-16, зареєстрований в Книзі peєcтpaції Сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої частки за № 309 від 19.04.1996 року. Даний сертифікат дійсний по даний час для заміни на сертифікат державного зразка чи державного акту на право приватної власності, проте за життя мати нe здійснила даного обміну. [INFO] остання померла, та ще за життя склала на її користь заповіт, який посвідчений Королівською сільською радою Тлумацького району Івано-Франківської області від 16.08.2012 року, реєстраційний номер 66, яким заповіла їй все своє майно. Вона звернулася до державного нотаріуса Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області, Васильєвої Н.М., із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну земельну частку (пай), однак їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що відсутній необхідний для видачі свідоцтва про право на спадщину документи, який посвідчує право власності на спірне майно, так як немає його в наявності. Даний факт позбавляє її права на оформлення спадкового права на дану земельну частку (пай). Просила визнати за нею право власності на вказану земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом, після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач, [PERSON] , в підготовче судове засідання не з`явилася, однак в позовній заяві зазначила, що розгляд справи здійснювати у її відсутності. Відповідач, [PERSON] , в підготовче судове засідання не з`явився. 06.04.2023 року від нього надійшла заява в якій зазначив, що позов визнає, просить його задоволити та справу розглядати у його відсутності (а.с. 68). Відповідач, [PERSON] , в підготовче судове засідання не з`явився. 21.03.2023 року від нього надійшла заява в якій зазначив, що позов визнає, просить його задоволити та справу розглядати у його відсутності (а.с. 43). 09.03.2023 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Дослідивши матеріали справи та зібрані по ній докази суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Відповідно до п.1 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року №666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», установлено, що приватизація земель, які перебувають у користуванні сільськогосподарських підприємств і організацій, є невідкладним першочерговим заходом у здійсненні земельної реформи в Україні. Передачу земель у колективну та приватну власність для виробництва сільськогосподарської продукції проводити на добровільних засадах, виходячи з того, що земля повинна належати тим, хто її обробляє. Згідно п.2 вищевказаного Указу Президента України, рекомендовано місцевим Радам народних депутатів за участю Державного комітету України по земельних ресурсах ужити заходів щодо прискорення передачі відповідно до земельного законодавства безплатно у колективну власність земель колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, трудові колективи яких виявили бажання одержати землю у власність. Організаціям землеустрою здійснювати у якомога коротші строки поділ земель, які передано у колективну власність, на земельні частки (паї) без виділення їх у натурі (на місцевості). Кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. \~ \~ \~ \~Пунктом п.3 даного Указу Президента України установлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією, що зазначено у п.5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». \~ \~ \~ \~На виконання вищевказаних Указів Президента України, Івано-Франківською обласною радою народних депутатів 31.07.1995 року було розроблено та затверджено «Положення про сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки (в умовних кадастрових гектарах) та сам бланк Сертифікату (а.с.24,25). \~ \~ \~ \~Постановою КМУ від 12.10.1995 року № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)», затверджено форму сертифікату на право на земельну частку (пай) та зразок Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Судом встановлено,\~що\~згідно сертифікату на\~право приватної\~власності на\~землю в\~межах середньої\~земельної частки\~серії ІФ\~14-16\~за №\~309,\~який зареєстрований\~в Книзі\~реєстрації сертифікатів\~на право\~приватної власності\~на землю\~в межах\~середньої частки\~за №\~309\~від 19.04.1996\~року, виділена на\~підставі рішення\~Королівської сільської\~ради народних\~депутатів від\~20.10.1995\~року №\~9, земельна ділянка в розмірі 34,0\~умовних\~кадастрових\~гектарів, на території Королівської сільської\~ради Тлумацького\~району Івано-Франківської\~області, в межах\~середньої\~земельної\~частки без\~визначення\~на\~місцевості,\~\~на\~праві приватної\~власності\~належала [PERSON] (а.с. 90). Даний сертифікат виданий за формою, яка розроблена Івано-Франківською\~обласною радою\~народних депутатів\~31.07.1995\~року та підлягав\~заміні на\~сертифітак державного\~зразка,\~форма якого\~затверджена Постановою КМУ\~від 12.10.1995\~року або на державний акт, що посвідчує право власності на землю при виділенні меж ділянки на місцевості, у встановленому законом порядку. Однак, [PERSON] , даної заміни не здійснила. Відповідно до ч. 9 та 10\~ст. 5 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на\~місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Згідно ст. 6 ЗК України (в редакції в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для:\~ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських\~будівель (присадибна ділянка);\~садівництва; дачного і гаражного будівництва. Громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі: одержання їх у спадщину; одержання частки землі у спільному майні подружжя; купівлі-продажу, дарування та обміну. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх\~компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для: ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому\~порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного\~статтею\~67\~цього Кодексу; садівництва; дачного і гаражного будівництва. Статтею 23 ЗК України (в редакції в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Пунктом 2 розділу VІІ Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначається, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Факт належності\~права [PERSON] \~на вищевказану\~спірну земельну\~частку (пай)\~підтверджується також\~і архівним\~витягом з\~рішення 5\~сесії\~сільської\~Ради народних\~депутатів\~22\~скликання\~с.\~Королівка\~від\~20.10.1995\~року\~«Про\~передачу земель\~призначених\~для\~ведення товарного\~сільськогосподарського\~виробництва\~у власність»,\~згідно\~якого сесія\~сільської\~Ради народних\~депутатів\~вирішила\~затвердити списки\~жителів\~села\~Королівка на\~часткування\~землі (а.с. 6-7). З довідки\~архівного відділу\~№4\~Івано-Франківської\~районної державної\~адміністрації №\~1252/01-20\~від 07.12.2022\~року вбачається,\~що списки\~жителів с.\~Королівка на\~отримання земельної\~частки (паю)\~до рішення\~9 ceciї Королівської сільської ради народних депутатів 22 демократичного скликання від 20.10.1995 року на державне зберігання до архівного відділу №4 райдержадміністрації не надходило (а.с. 8). Однак,\~довідкою,\~виданою Королівським\~старостинським округом\~№ 6\~Тлумацької міської\~ради Івано-Франківського\~району Івано-Франківської\~області №\~98\~від 27.02.2023\~року,\~підтверджений факт\~того,\~що мати\~позивача,\~ [PERSON] \~дійсно включена\~в\~списоки\~громадян,\~що\~мають\~право на\~середню\~земельну\~частку (пай),\~які\~є\~складовою проекту\~роздержавлення\~і\~приватизації земель\~для\~ведення\~товарного сільськогосподарського\~виробництва\~Королівської\~сільської ради.\~Розмір\~земельної\~частки (паю)\~становить\~34,00\~умовних\~кадастрових\~гектарів,\~що\~складає\~0,5200\~фізичних\~гектарів.\~Дана\~земельна\~ділянка розташована\~в урочищі «Коропецьки», с. Королівка Івано-Франківського (Тлумацького) району Івано-Франківської області. 19.04.1996 року [PERSON] було видано сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серія ІФ 14-16 № 309 (а.с. 15). Також вищенаведене стверджується листом Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області «Про надання інформації» № 29-9-0.331-1662/0/2-23 від 20.04.2023 року в якому зазначено, що згідно проекту оздержавлення і приватизації земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Королівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області (далі - проект К), який затверджений розпорядженням голови Тлумацької районної\~державної адміністрації\~від 11.12.1995\~№ 805-р\~ [PERSON] включена\~у списки\~громадян,\~що мають\~право на\~земельну частку\~(пай)\~на території\~Королівської сільської ради Тлумацького району, розмір якого складає 34,0 умовних кадастрових гектарів, аркуш із списками громадян є складовою проекту К (а.с. 78-79). Відповідно до копії свідоцтва про одруження [PERSON] з 26.11.1967 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 26). Згідно копії свідоцтва про народження, позивач [PERSON] народилася [INFO] , де в графі батько зазначений « [PERSON] », а в графі мати « [PERSON] » (а.с. 27). Батько позивача [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 18). [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 17). Спадкодавцем, [PERSON] , 16.08.2012\~року було\~складено та\~посвідчено секретарем\~виконавчого комітету\~Королівської сільської\~ради народних\~депутатів Івано-Франківської\~області\~заповіт,\~який\~зареєстрований\~в реєстрі\~за\~№\~66,\~згідно\~із\~яким все\~належне\~їй\~майно,\~заповіла\~ [PERSON] ,\~що\~підтверджується\~копією даного\~заповіту (а.с.\~51). У силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст.1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Довідкою,\~виданою Королівським старостинським округом № 6 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 09.02.2023 року № 79 встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , яка була постійною жителькою села Королівка, Тлумацького району, lвано-Франківської області та на день смерті зареєстрована та проживала в будинку [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] за вказаною адресою проживають та зареєстровані: дочка - [PERSON] ; син - [PERSON] ; внука - [PERSON] ; правнука - [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] посвідчувався в Королівській сільській раді за № 66 вiд 16.08.2012 року (а.с. 14). Крім того,\~факт постійного\~проживання та\~прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] встановлено у рішенні Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 01.03.2022 року, яким позов [PERSON] задоволено, визнано за останньою право власності на земельну ділянку, після смерті матері [PERSON] , яка не є предметом даного спору та у якому зазначено, що: « [PERSON] (позивачка) прийняла спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , оскільки постійно проживала разом з нею на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Королівського старостинського округу № 6 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 823 від 24.12.2021 (а.с. 8). 11.12.2018 року [PERSON] (позивачка) отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , успадкувавши домоволодіння, яке не є предметом даного позову (а.с. 17, 19)». Вищезазначене рішення суду набрало законної сили 01.04.2022 року та, відповідно до ч.5 ст. 82 ЦПК України, має преюдиційне значення для розгляду справи і вирішення даного спору по суті. Згідно копії спадкової справи № 72/2018 від 11.12.2018 року, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON] . Інших спадкоємців в порядку спадкування за законом, які б бажали прийняти спадщину, та які б мали обов`язкову частку у спадщині немає, що також підтверджується письмовими заявами відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання позову (а.с. 49-61). Позивач 10.11.2022\~року,\~звернулася до\~державного\~нотаріуса\~Тлумацької державної\~нотаріальної\~контори\~Івано-Франківського\~району\~Івано-Франківської\~області,\~ [PERSON] ,\~із\~заявою\~про видачу\~свідоцтва\~про\~право на\~спадщину\~за\~заповітом,\~однак\~їй\~було відмовлено,\~у\~видачі\~свідоцтва на\~право\~власності\~на спірну\~земельну\~частку\~(пай),\~у\~зв`язку\~з тим,\~що\~у\~заявника відсутній необхідний для видачі свідоцтва про право на спадщину документи, які посвідчують право власності спадкодавця на вищезазначену земельну частку (пай), так як нема його в наявності, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 399/02-31 від 10.11.2022 року (а.с. 19). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України та ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Частин 2 статті 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює судове рішення про задоволення позову. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст. 316-319, 328, 392, 1216 - 1222, 1268-1269 ЦК України, ст. 5, 23, 81,152 ЗК України та

Outcome: approved