Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

[PERSON] , як представник ПСП "Війтівське", звернувся до суду з позовом до прокуратури Вінницької області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю заступника Гайсинської окружної прокуратури Січкаренка І. В обгрунтування поданого позову зазначає, що 13.04.2021 він звернувся з заявою про злочин до керівника Гайсинської окружної прокуратури, [PERSON] , проте відомості за вказаною заявою до ЄРДР внесені не були. 29.03.2022 позивач повторно звернувся до Гайсинської окружної прокуратури з заявою про вчинення злочину, проте заступник керівника Гайсинської окружної прокуратури Січкаренко І. надав позивачу відповідь, в якій вказав, що його повідомлення про злочин не відповідає вимогам ст. 214 КПК України та своїм змістом і суттю не є повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення, так як не містить жодних фактичних даних про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого КК України, а тому відомості на підставі заяви позивача не були внесені до ЄРДР. 24.05.2022 Гайсинським районним судом Вінницької області було задоволено скаргу позивача на бездіяльність заступника керівника Гайсинської окружної прокуратури у Вінницькій області Січкаренка І. та зобов`язано його внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 375 КК України. На думку позивача вказані дії заступника прокурора Гайсинської окружної прокуратури Січкаренка І. є протиправними, тому позивач просить стягнути з державного казначейства України 25000 грн. завданої йому моральної шкоди. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 06.10.2022 відкрито спрощене позовне провадження. 10.11.2022 на адресу Бершадського районного суду Вінницької області надійшов відзив, в якому представник Вінницької обласної прокуратури, [PERSON] просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на наступне. 31.03.2022 до Гайсинської окружної прокуратури надійшла заява [PERSON] від 29.03.2022 про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом постановлення 21.03.2006 суддею Бершадського районного суду Вінницької області завідомо неправосудного рішення у цивільній справі №2-389/2006. Листом від 31.03.2022 за вих. №02-51/1-622 вих. 22 заступником керівника Гайсинської окружної прокуратури Січкаренком І.В. у внесенні відомостей до ЄРДР за заявою [PERSON] відмовлено та надано роз`яснення. Своє рішення заступник керівника Гайсинської кружної прокуратури Січкаренко І.В. мотивував тим, що заява [PERSON] не відповідала вимогам ст. 214 КПК України, за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, оскільки не містить жодних фактичних даних про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого КК україни. \~ \~ \~ \~Прийняте заступником керівника Гайсинської окружної прокуратури Січкаренком І.В. рішення відповідає вимогам КПК України та правовим судовим висновкам. Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 24.052022 у справі №129/718/22 заступника керівника Гайсинської окружної прокуратури Січкаренка І.В. зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою [PERSON] від 29.03.2022 про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 375 КК України. Вказана ухвала оскарженню не підлягає. На виконання зазначеної ухвали суду, яка надійшла до Гайсинської окружної прокуратури 30.05.2022, заступником керівника Гайсинської окружної прокуратури Січкаренком І.В. 30.05.2022 внесені відомості до ЄРДР за №42022022120000062 про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 375 КК України та розпочато досудове розслідування. Проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №42022022120000062 від 30.05.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України прокурором Гайсинської окружної прокуратури Пролєєвим Ю.М. 30.05.2022 доручено четвертому слідчому відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому. В ході досудового розслідування встановлено, що рішенням Конституційного Суду України від 11.06.2020 №7-р/2020 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), ст. 375 КК України. За результатами досудового розслідування старшим слідчим четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому Мазуром В.В. 25.07.2022 кримінальне провадження № 42022022120000062 від 30.05.2022 закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Про прийняте рішення повідомлено заявника. Рішення про закриття кримінального провадження є законним та у встановленому законом порядку не оскаржувалось і не скасовувалось. Крім того, у відзиві представник відповідача зазначає, що позовна заява [PERSON] не відповідає вимогам, передбаченими ЦПК України. [PERSON] не вказує, які саме майнові чи немайнові права позивача порушені та якими саме рішеннями, діями чи бездіяльністю органів прокуратури завдано йому моральну шкоду, у чому полягає моральна шкода, наявність причинно-наслідкового зв`язку між рішеннями, діями, бездіяльністю та моральною шкодою, він не наводить. Позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому шкоди відповідачем, не доведено наявність елементів складу цивільно-правової відповідальності щодо заподіяння моральної шкоди, як і самого факту моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів, що відповідно до ст. 81 ЦПК є його процесуальним обов`язком. Позивач, [PERSON] , в судовому засіданні поданий ним позов підтримав, просив його задовольнити. Прокурор Бершадського відділу Гайсинської окружної прокуратури Круковська Г.М., просила в задоволенні позову відмовити. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 31.03.2022 до Гайсинської окружної прокуратури надійшла заява [PERSON] від 29.03.2022 про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом постановлення 21.03.2006 суддею Бершадського районного суду Вінницької області завідомо неправосудного рішення у цивільній справі №2-389/2006. Листом від 31.03.2022 за вих. №02-51/1-622 вих. 22 заступником керівника Гайсинської окружної прокуратури Січкаренком І.В. у внесенні відомостей до ЄРДР за заявою [PERSON] відмовлено та надано роз`яснення. Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 24.052022 у справі №129/718/22 заступника керівника Гайсинської окружної прокуратури Січкаренка І.В. зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою [PERSON] від 29.03.2022 про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 375 КК України. На виконання вищевказаної ухвали суду, яка надійшла до Гайсинської окружної прокуратури 30.05.2022, заступником керівника Гайсинської окружної прокуратури Січкаренком І.В. 30.05.2022 внесені відомості до ЄРДР за №42022022120000062 про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 с. 375 КК України та розпочато досудове розслідування. Проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №42022022120000062 від 30.05.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України було доручено четвертому слідчому відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому. За результатами досудового розслідування старшим слідчим четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому Мазуром В.В. 25.07.2022 кримінальне провадження № 42022022120000062 від 30.05.2022 закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просить стягнути з Державного казначейства України 25 тисяч моральної шкоди, завданої йому бездіяльністю заступника керівника Гайсинської окружної прокуратури Січкаренка І.В. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, суд виходить з наступного. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. У частині першій статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16 вказано, що «спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди,завданої органом державної влади,їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу)». Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2021 року у справі № 227/3052/19 зроблено висновок, що: «суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою». Крім того, оскарження особою до суду прийнятих процесуальних рішень органом досудового розслідування (прокурором) під час кримінального провадження в порядку вимог КПК України є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства. Реалізація такого механізму оскарження постанов слідчого у розумінні статті 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи. У постанові Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі 686/34047/19 зроблено висновок, що для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. При цьому сам факт винесення слідчим суддею процесуальної ухвали, якою за результатами розгляду скарги позивача зобов`язано відповідача вчинити певні процесуальні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зазначені обставини, суд вважає, що позивачем не надано належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували факт завдання йому моральної шкоди, яку він оцінив у грошовому еквіваленті, в сумі 25000 грн. саме з вини відповідачів. В даному випадку варто зазначити, що посилання на бездіяльність органу досудового розслідування, є необґрунтованими, оскільки позивач, у встановленому порядку реалізував своє процесуальне право на оскарження процесуальних рішень, що не свідчить про протиправність дій органу досудового розслідування і завдання цим шкоди позивачу. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності прокурора сама по собі не може свідчити про незаконність його діяльності як такої, й відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування шкоди. Крім цього, суд бере до уваги постанову старшого слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією в м.Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м.Хмельницькому, Мазур В.В.25.07.2022 про закриття кримінального провадження, згідно якої кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №4202202120000062 від 30.05.2022 закрито у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення. передбаченого ч.2 ст. 375 КК України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком, факту заподіяння йому моральних страждань. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] , оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями службової (посадової) особи органу державної влади. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору суд покладає судові витрати по цій справі на рахунок держави.

Outcome: dismissed