Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

У вересні 2021р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом (а.с. 45-51) до відповідачів: Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі по тексту - відповідач 1), Шевченківського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві (далі по тексту - відповідач 2), Головного управління Національної полії у м. Києві (далі по тексту - відповідач 3), третя особа: Державний реєстратор Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Володкович В.В., в якому просив суд: - скасувати арешт нерухомого майна належного позивачу, що накладений на підставі постанови серія та номер: б/н видана 16 жовтня 2008р., видавник: відповідач 2, та внести інформацію про це до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна; - скасувати арешт всього майна належного позивачу, що накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: [NUMBER], видана 05 вересня 2012р., видавник відповідач 1 та внести інформацію про це до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. - скасувати рішення третьої особи про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 36660055 від 17 серпня 2017р. об 11:40:23 та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи здійснені на підставі цього рішення. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що йому на праві спільної часткової власності належить 1/3 частини квартири [ADDRESS] , яку він набув у власність 11 серпня 2017р., в порядку спадкування. На початку липня 2021р. позивач дізнався з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про наявність обтяжень щодо зазначеної квартири, та іншого належного йому майна, а саме: арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 12956573, 06 вересня 2012р.), обтяжувач - Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (код ЄДРПОУ 34967593) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: [NUMBER] видана 05 вересня 2012р., видавник: ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, д/в Артемчук Т.В. ; Арешт всього майна (реєстраційний номер обтяження 8096471, 21 жовтня 2008р.), на підставі постанови, серія та номер: б/н видана 16.10.2008, видавник: Шевченківське РУ ГУ МВС України в м. Києві, ст. слідчий - Йовко А.В. Записи про наведені арешти були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за рішенням третьої особи, індексний номер: 36660055 від 17 серпня 2017р. В досудовому порядку, відповідач 1 повідомив позивачу на його заяву, що арешт було накладено в рамках виконавчого провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва від 19 квітня 2012р. № 1-425 про конфіскацію всього майна засудженого [PERSON] , втім на момент звернення матеріали зазначеного провадження знищено за закінченням трирічного строку зберігання. Щодо вимоги позивача скасувати арешт за відсутності підстав, відповіді надано не було. Іншими відповідачами відповіді на звернення позивача надано не було взагалі. Згідно витягу з автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на час звернення позивача до суду, відкриті виконавчі провадження щодо позивача відсутні. Згідно витягу з ІАС «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» щодо позивача, станом на час звернення позивача до суду, кримінальні провадження відносно нього відсутні. За відсутності чинних кримінальних чи виконавчих проваджень щодо нього на час звернення позивача до суду, та враховуючи, що нерухоме майно було набуте ним вже після закінчення кримінального та виконавчого провадження щодо нього, позивач вважає, що його права власника гарантовані ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушуються наявністю арештів, за відсутності проваджень в межах яких такі арешти були накладені, а також рішенням державного реєстратора про реєстрацію прав та їх обтяжень щодо зазначених арештів. Враховуючи, що на момент звернення з позовом, щодо позивача відсутні як кримінальні, так і виконавчі провадження розглянути питання щодо скасування арештів в порядку передбаченому для скасування арештів в межах таких проваджень є неможливим та єдиним можливим способом судового захисту прав та законних інтересів позивача є звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 січня 2022р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, та призначено справу в підготовче засідання. 17 червня 2022р. на адресу суду надійшли письмові пояснення на позов від третьої особи (а.с. 65-68). 28 червня 2022р. на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 75-80), в якому відповідач 3 зазначив, що йому нічого не відомо стосовно арештів, які є предметом спору, втім він проти позову заперечує, оскільки вважає, що ним права позивача не порушені, а скасування арешту можливе лише в межах провадження у якому його було накладено. Відповідь на відзив відповідача 3, стороною позивача не подавалась. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022р., позов в частині вимог до відповідача 3 залишено без розгляду, на підставі , п. 5) ч. 1 ст. 257 ЦПК України, та закрито підготовче засідання. В судовому засіданні представник позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, наведених у позові, просив суд позов задовольнити. Відповідачі 1, 2, третя особа, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, своїх представників до суду не направили, у встановлений судом строк, відповідачі 1, 2 відзив на позов не подали. В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає, за можливе продовжити розгляд справи у відсутність сторони відповідачів та третьої особи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 11 серпня 2017р. є співвласником 1/3 частини квартири [ADDRESS] , яку він набув, в порядку спадкування. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначив, що в липні 2021р. він дізнався з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про наявність обтяжень щодо зазначеної квартири, та іншого належного йому майна, а саме: - арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 12956573, 06.09.2012), особа майно якої обтяжується: [PERSON] , обтяжувач - Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві (код ЄДРПОУ 34967593), на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: [NUMBER] видана 05.09.2012, видавник: ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, д/в Артемчук Т.В. ; - арешт всього майна (реєстраційний номер обтяження 8096471, 21.10.2008), особа майно якої обтяжується: [PERSON] , на підставі постанови, серія та номер: б/н видана 16.10.2008, видавник: Шевченківське РУ ГУ МВС України в м. Києві, ст. слідчий - Йовко А.В. Зазначені записи про наведені вище арешти були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за рішенням третьої особи (з відкриттям розділу), індексний номер: 36660055 від 17 серпня 2017р. об 11:40:23 год. Судом встановлено, що в досудовому порядку 22 липня 2021р., позивач звертався з відповідними заявами до відповідачів 1, 2, з вимогою надати інформацію про підстави арештів його майна, а за відсутності підстав - скасувати арешти. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 1 було надано позивачу відповідь на його заяву, проте арешт скасований не був. Іншим відповідачем 2 відповіді на звернення позивача надано не було, арешт скасовано не було. Згідно відповіді Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 12956573, 06.09.2012), обтяжувач - Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, було накладено в рамках виконавчого провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва від 19 квітня 2012р. № 1-425 про конфіскацію всього майна засудженого [PERSON] . На момент звернення позивача до відповідача 1 матеріали зазначеного провадження було знищено за закінченням трирічного строку зберігання. Станом на час звернення позивача до суду, відкриті виконавчі провадження чи кримінальні провадження щодо позивача відсутні. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, права власника можуть бути обмежені лише у випадках та порядку встановлених законом, а власник має право вимагати усунення перешкод у реалізації ним свого права власності. Відповідно до ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження та застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження. Згідно ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Таким чином, арешт майна, який передбачено КПК України, не може існувати окремо від кримінального провадження, а його накладення та скасування з підстав та у порядку передбаченому КПК України можливе лише за наявності відкритого кримінального провадження. Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Таким чином, арешт майна, який передбачено Законом України «Про виконавче провадження», є заходом спрямованим на реальне виконання рішення в межах виконавчого провадження та не може існувати за відсутності відкритого виконавчого провадження. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У відповідності до частини другої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Таким чином реєстрація у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяжень стосовно майна обмежують права власника з моменту такої реєстрації. Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийняте щодо майна позивача, яке він набув 11 серпня 2017р., тобто значно пізніше ніж стосовно нього було винесено вирок Шевченківського районного суду м. Києва та видано виконавчий лист від 19 квітня 2012 р. № 1-425 про конфіскацію всього майна. А відтак обтяження щодо майна позивача, яке він набув лише 11 серпня 2017р., не може слугувати меті виконання рішення суду про конфіскацію всього майна. Враховуючи відсутність відкритих кримінальних та виконавчих проваджень щодо позивача захист його прав власника від незаконного та необґрунтованого обмеження у вигляді арештів, а також реєстрації у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяжень стосовно майна на підставі таких арештів, може здійснюватись лишу у загальному порядку на підставі ст. 391 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ч. 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути як відновлення становища, яке існувало до порушення, так і будь який інший законний та ефективний спосіб захисту. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Враховуючи обставини справи та наведені норми права, викладені позивачем позовні вимоги, про скасування арешту майна та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, є ефективним способом захисту порушеного права власності, який відновлює становище, яке існувало до порушення. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Висновки щодо застосування норм права стосовно розмежування судової юрисдикції та належного відповідача у справах, щодо скасування рішення щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження, надавалися Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 04 вересня 2018р. у справі № 823/2042/16, від 04 квітня 2018р. у справі №817/1048/16, від 18 квітня 2018р. у справі №804/1001/16. Зокрема Верховним Судом зазначалось, що з огляду на положення процесуального законодавства України, зокрема ст. 19 ЦПК України, критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу. Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Також, підлягають до застосування висновки Верховного Суду викладені у постановах від 04 вересня 2018р. № 915/127/18, 30 січня 2020р. № 826/4954/18, 22 січня 2020р. № 340/25/19, де зазначалось наступне: навіть у разі, коли суд установить, що суб`єкт державної реєстрації прав правомірно прийняв рішення про державну реєстрацію права (зокрема, для державної реєстрації подані всі необхідні документи, які вимагаються відповідно до закону, та немає встановлених законом підстав для відмови у державній реєстрації права), це не є перешкодою для задоволення позову про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, якщо наявність такого запису порушує право або інтерес позивача. Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин. Відповідачами 1, 2, у справі не наведено жодних заперечень щодо доводів позивача та не надано будь-яких доказів, які б спростовували обставини на, які посилається позивач. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, з метою захисту прав позивача слід: - скасувати арешт нерухомого майна належного позивачу, що накладений на підставі постанови серія та номер: б/н видана 16.10.2008, видавник: Шевченківське РУ ГУ МВС України в м. Києві, ст. слідчий - Йовко А.В.; - скасувати арешт всього майна належного позивачу, що накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: [NUMBER] видана: 05.09.2012, видавник: ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, д/в Артемчук Т.В.; - скасувати рішення третьої особи про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 36660055 від 17.08.2017 11:40:23. Стосовно вимог позивача про внесення відомостей про скасування арештів до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та внесення відомостей про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи здійснені на підставі зазначеного вище рішення третьої особи, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, в силу положень ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 141 ЦПК У країни, з відповідачів 1, 2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 1362,0 грн. з кожного.

Outcome: partial