Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Житомирської області Пашковського Я. А., третя особа [PERSON] , про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно. На обґрунтування своїх вимог зазначав, що він є власником земельної ділянки загальною площею 0,0800 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговуванням житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222486201:01:029:0070 (далі земельна ділянка), що підтверджується договором купівлі-продажу від 20.02.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дудкіною Н.\~В. та зареєстрованого в реєстрі за номером 245. Вказана земельна ділянка була придбана позивачем під час перебування у шлюбі з [PERSON] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 01.02.2021 року шлюб між позивачем та третьою особою [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу, [PERSON] звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, а саме поділу вищезазначеної земельної ділянки. Під час розгляду вказаної справи позивачу стало відомо, що власником спірної земельної ділянки стала невідома йому особа [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки від 08.11.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу Житомирської області Пашковським Я.\~А. та зареєстрованого в реєстрі за номером 861, укладеного між ним та [PERSON] . Позивач зазначає, що жодних правочинів щодо відчуження спірної земельної ділянки він не підписував та не укладав, оскільки не мав наміру її відчужувати. Позивачу невідомі особи відповідачів і ніяких домовленостей на укладення договору між ними не було. Вказує на те, що за фактом незаконних дій відповідачів, які мали пряв у шахрайських діях із земельною ділянкою, відкрито кримінальне провадження № 2021116410001102 від 19.11.2021 року. Посилаючись на відсутність свого волевиявлення на укладання договору дарування спірної земельної ділянки, а також на порушення його прав, позивач просить суд: визнати договір дарування спірної земельної ділянки недійсним; припинити право власності та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 11472932224, номер запису про право власності 44900209. Разом з позовною заявою позивач подав клопотання про витребування доказів у справі та заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.12.2021 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.12.2021 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на спірну земельну ділянку. У лютому 2022 року від приватного нотаріуса Пашковського Я. А. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в обгрунтування якого зазнчено, що [PERSON] 08.11.2021 року особисто був присутній у нотаріуса під час оформлення договору дарування спірної земельної ділянки, особисто надав всі необхідні документи для вчинення нотаріальних дій та особисто підписав оспорюваний договір. Третя особа [PERSON] особисто надала свою письмову згоду на дарування спірної земельної ділянки. Посилаючись на зазначене важає, що відсутні підстави для задоволення позову. У червні 2022 року до суду надійшов від [PERSON] відзив на позовну заяву, в якому вона підтримує позовні вимоги [PERSON] та просить їх задовольнити, а також зазначає, що не давала своєї згоди як дружина позивача на укладення договору дарування спірної земельної ділянки, не підписувала жодного документи на вчиненням цього правочину та не була присутньою під час підписання вказаного договору. 20.06.2022 року представник позивача адвокат Маркова А. В. подала до суду клопотання про витребування доказів. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.06.2022 року клопотання представника позивача адвоката Маркової А. В. про витребування доказів задоволено. Витребувано у відповідача приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Житомирської області Пашковського Я. А. оригінали матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору дарування спірної земельної ділянки для огляду судом, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] 08.11.2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Пашковським Я. А. та зареєстрований в реєстрі за № 861, для огляду судом та призначення в подальшому почеркознавчої експертизи. Також ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.06.2022 року витребувано у відповідача [PERSON] оригінал оспорюваного договору дарування спірної земельної ділянки для огляду судом та призначення в подальшому почеркознавчої експертизи. 10.04.2023 року позивач подав клопотання про приєднання доказів. Ухвалою Києво-Святошинського\~районного суду\~Київської області\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ від\~12.04.2023\~року закрито\~підготовче провадження\~у цій\~справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання 01.05.2023 учасники справи не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі. Представник позивача подав через канцелярію суду заяву про проведення розгляду справи у відсутності позивача та представника. Позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд,\~дослідивши матеріали\~цивільної справи,\~повно і\~всебічно з`ясувавши\~всі фактичні\~обставини справи,\~на яких\~ґрунтується позов,\~об`єктивно оцінивши\~докази,\~які мають\~юридичне значення\~для розгляду\~справи і\~вирішення спору\~по суті,\~приходить до\~висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у період з 20.09.2008 року до 26.12.2013 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. [PERSON] є власником спірної земельної ділянки, що підтверджується договором купівлі-продажу від 20.02.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дудкіною Н. В. та зареєстрованого в реєстрі за номером 245. Договір купівлі-продажу спірної земельної було укладено за нотаріально посвідченою згодою його дружини [PERSON] . У січні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, в якому просила поділити спірну земельну ділянку. Під час розгляду справи позивачу стало відомо про те, що власником спірної земельної ділянки є [PERSON] на підставі договору дарування. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.11.2021 року право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування від 08.11.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу Житомирської області Пашковським Я. А. та зареєстрованого в реєстрі за номером 861. 19.11.2021 року [PERSON] звернувся із письмовою заявою до відділення поліції № 5 РУП ГУНП в Київській області щодо незаконних дій осіб, які мали прояв у шахрайських діях із спірною земельною ділянкою, а саме у її переоформленні, яка перебувала у власності [PERSON] . За результатом розгляду вказаної заяви відкрито кримінальне провадження № 12021116410001102. Постановою начальника сектору дізнання відділення поліції № 5 РУП ГУНП в Київській області Єлісєєвим А. О. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021116410001102 від 19.11.2021 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1. ст. 190 КК України. 29.06.2022 року [PERSON] повторно звернувся до Бучанського РУП ГУНП в Київській області із заявою про підроблення [PERSON] документів на вчинення договору дарування спірної земельної ділянки. За результатом розгляду вказаної заяви відкрито кримінальне провадження № 12022116410000290, яке було направлене за підсудністю до Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.01.2023 року було постановлено про вилучення (виїмку) оригіналу нотаріальної справи щодо оформлення державної реєстрації та права власності на спірну земельну ділянку. У вказаному кримінальному провадженні були призначені судові почеркознавчі експертизи, проведення яких доручено Житомирському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру, на вирішення яких постановлено питання щодо справжності підпису [PERSON] на оспорюваному договорі дарування та [PERSON] на заяві від 04.11.2021 року, яка було посвідчена та зареєстрована приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу Житомирської області Пашковським Я. А. Відповідно до висновку експерта Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 27.02.2023 року № СЕ-19/106-23/2154-ПЧ, підпис та рукописний текст від імені [PERSON] у графі «дарувальник» договору дарування земельної ділянки від 08.11.2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу Житомирської області Пашковським Я.\~А. та зареєстрований в реєстрі за номером 861, виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Відповідно до висновку експерта Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 10.03.2023 року № \~СЕ-19/106-23/2155-ПЧ підпис та рукописний запис від імені [PERSON] у графі «підпис» заяви від 04.11.2021 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу Житомирської області Пашковським Я.\~А. та зареєстрована в реєстрі за № 858, виконані не [PERSON] , а іншою особою. Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умова про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність (частина перша статті 717 ЦК України). Відповідно до статті 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Підпис у договорі це дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, що підпадає під поняття «правочин» (стаття 202 ЦК України), і стверджує про волевиявлення сторони. Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Зі змісту частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, п`ятою та шостою статті 203 Цього Кодексу Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Звертаючись до суду з позовом [PERSON] просив суд визнати недійсним договір дарування спірної земельної ділянки, посилаючись на те, що він цей договір не підписував та не укладав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, спірна земельна ділянка вибула з власності позивача на підставі договору дарування від 08.11.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу Житомирської області Пашковським Я. А. та зареєстрованого в реєстрі за номером 861, який укладений між [PERSON] та [PERSON] . Однак, як вбачається з висновку експерта Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 27.02.2023 року № СЕ-19/106-23/2154-ПЧ, підпис та рукописний текст від імені [PERSON] у графі «дарувальник» договору дарування земельної ділянки від 08.11.2021 року виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Враховуючи зазначений висновок експерта, суд дійшов висновку про відсутність волевиявлення [PERSON] на укладення оспорюваного договору дарування спірної земельної ділянки. Однак суд не вбачає підстав для визнання недійсним оспорюваного правочину з огляду на наступне. Відповідно до частин перших статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зазначено, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16 (провадження № 14-499цс19) зроблено висновок, що: «у випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення». У постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від указаного висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), та зазначила, що: «порушенням права у такому випадку є не саме по собі існування письмового тексту правочину, волевиявлення позивача щодо якого не було, а вчинення конкретних дій, які порушують право позивача (наприклад, зайняттям та використанням іншою особою приміщення позивача за відсутності встановлених для цього правових підстав). Протилежне тлумачення означало б, що суд надає документу, підробку якого встановлено належним чином, статус дійсного, визнає настання відповідних правових наслідків за відсутності як волевиявлення, так і інших законних підстав для цього та покладає на особу нічим не обґрунтований обов`язок застосувати для уникнення настання правових наслідків за підробленим документом ті самі способи захисту, що й в умовах, коли правочин дійсно вчинено, а його правомірність презюмується. […] Суд апеляційної інстанції, врахувавши висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 145/2047/16-ц, зробив обґрунтований висновок про відмову в позові [PERSON] з підстав обрання позивачкою неефективного (неналежного) способу захисту, роз`яснивши, що відмова в задоволенні позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє її права заявити позов про усунення перешкод у використанні спірного нежитлового приміщення». Отже, оскільки у цій справі встановлено, що позивач не підписував оспорюваний договір дарування від 08.11.2021 року, то суд приходить до висновку, що такий договір є неукладеним, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним, оскільки визнання неукладеного правочину недійсним судом не вимагається. Отже, вимоги позивача про визнання недійсним договору дарування не підлягають задоволенню, у зв`язку з обранням позивачем неефективного способу захисту. Щодо вимоги позивача про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 11472932224, номер запису про право власності 44900209, то суд вважає, що така вимога підлягає задоволенню і є належним способом захисту з огляду на наступне. Як встановлено судом, реєстрація права власності на земельну ділянку за [PERSON] здійснена на підставі договору дарування, який є неукладеним. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) звертала увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Власником спірної земельної ділянки на час подання позову є [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу спірної земельної ділянки. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України). Разом з тим, реєстрація неукладеного між сторонами договору дарування порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю спірною земельною ділянкою. Отже, реєстрація права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку на підставі договору дарування від 08.11.2021 року, який є неукладеним, оскільки [PERSON] його не підписував, що свідчить про відсутність його волевиявлення, не відповідає вимогам закону. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права. На підставі викладеного, обґрунтованими є доводи позовної заяви про наявність правових підстав для припинення права власності відповідача та скасування державної реєстрації його права на земельну ділянку, а тому така вимога підлягає задоволенню. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та припинення права власності відповідача на земельну ділянку та скасування державної реєстрації його права на земельну ділянку. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача суму судового збору пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial