Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить: 1) звільнити з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця Державної виконавчої служби у Придніпровському районі м. Черкаси Суржко О.В. серії АА 345346 від 27.04.2007 року, об`єкт обтяження на 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] , реєстраційний номер обтяження 4963311; 2) звільнити з-під арешту, накладеного постановою про накладення арешту на майно боржника, №53926182 від 11.09.2017 року Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, реєстраційний номер обтяження 22399371 (спеціальний розділ); 3) скасувати державну реєстрацію обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис №4963311 від 16.05.2007 року, зареєстрованого Першою черкаською державною нотаріально конторою, та державну реєстрацію обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №22399371 від 19.09.2017 року, зареєстрованого державним реєстратором Скрипкою Т.В. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка є єдиним спадкоємцем після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Матері позивачки належала на праві приватної власності 1/3 частка квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивачка прийняла спадщину у встановленому законом порядку після смерті матері, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири, оскільки за нею наявне зареєстроване обтяження у вигляді заборони відчуження. За твердженням позивача таке обтяження на квартиру накладене неправомірно, оскільки здійснено в рамках виконавчих проваджень, які закінчені. В позасудовий спосіб зняти арешт з квартири не виявилось можливим через відсутність матеріалів виконавчого провадження, внаслідок чого позивачка позбавлена можливості отримати правовстановлюючий документ на таку квартиру та зареєструвати у встановленому законом порядку своє право власності. Відповідач Другий відділ ДВС у м. Черкаси у письмовому відзиві заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у позові. В обґрунтування своєї позиції посилається на те, що відділ державної виконавчої служби є неналежним відповідачем за позовом, оскільки не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно. Відповідач ПАТ «Черкаське хімволокно», в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», у письмовому відзиві не заперечував проти задоволення позовних вимог в частині звільнення майна з-під арешту, проте просив не покладати на такого відповідача обов`язку з відшкодування судових витрат позивачки з оплату судового збору, оскільки спір виник не з вини такого відповідача. 10.04.2023р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 15.05.2023р. від Другого відділу ДВС у м. Черкаси на адресу суду надійшов відзив проти позову, що підписаний начальником відділу. Одночасно з відзивом до суду було подане клопотання про залучення Другого відділу ДВС у м. Черкаси до участі у справі в якості правонаступника Придніпровського ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Ухвалою суду від 29.05.2023р. здійснено заміну первісного відповідача Придніпровський ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на його правонаступника Другий відділ ДВС у м. Черкаси. За клопотанням позивачки ухвалою суду від 29.05.2023р. до участі у справі в якості співвідповідача залучено ПАТ «Черкаське хімволокно». 22.06.2023р. від представника ПАТ «Черкаське хімволокно» Проскура Т.О., яка діє на підставі довіреності №176 від 20.01.2023р., на адресу суду надійшов відзив проти позову. Додатково до обґрунтування позиції відповідача у відзиві викладене клопотання про розгляд справи без участі представника ПАТ «Черкаське хімволокно». В судове засідання позивачка та представники відповідачів не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Представник позивачки адвокат Нікітюк А.М., який діє на підставі ордеру серії СА №1037281 від 05.10.2022р., в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Предметом спору є квартира за адресою: [ADDRESS] , (далі спірна квартира) яка належить на праві спільної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] , [PERSON] ) на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 10.09.1997р., що підтверджується копією відповідного свідоцтва та довідкою КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» від 19.09.2018р. №5272о /а.с. 15, 18/. Позивачка є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с. 11/, а також відомостями про зміну прізвища позивачки внаслідок укладання/розірвання шлюбу /а.с. 12-14/. [INFO] [PERSON] померла /а.с. 8/. Після її смерті позивачка, як спадкоємець першої черги, звернулась до нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилось після смерті її матері [PERSON] . Натомість постановою від 04.07.2019р. нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з наявністю арешту на спадкове майно /а.с. 19/. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна /а.с. 26, 27/ за спірною квартирою наявні зареєстровані обтяження наступного змісту: - арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 4963311, який зареєстрований 16.05.2007р. Першою черкаською державною нотаріальною конторою на підставі постанови серії АА №345346 від 27.04.2007р., винесеною державним виконавцем Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ Суржко О.В., об`єкт обтяження 1/3 частка квартири, додаткові дані заборона 312; - арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 5200830, який зареєстрований 25.06.2007р. Першою черкаською державною нотаріальною конторою на підставі постанови серії АА №348585 від 11.06.2007р., винесеною державним виконавцем Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ Суржко О.В., об`єкт обтяження 1/3 частка квартири, додаткові дані заборона 538; - арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження 22399371 (спеціальний розділ), який зареєстрований 19.09.2017р. на підставі постанови Придніпровського ВДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області №53926182, предмет обтяження все майно [PERSON] . Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.02.2023р. у справі №711/6546/22 встановлено юридичний факт, що свідоцтво про право власності на житло від 10.09.1997р. № [NUMBER] , що видане на ім`я [PERSON] належить [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] /а.с. 9-10/. Згідно листа Придніпровського ВДВС м. Черкаси від 25.06.2019р. за вих. №16734 за підписом в.о. начальника відділу позивачці повідомлено, що станом на 24.06.2019р. відсутні відкриті виконавчі провадження відносно боржника [PERSON] 19.09.2008р. виконавче провадження АСВП №6688644 з примусового виконання виконавчого листа №2-2612 від 09.11.2007р., виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси, про стягнення державного мита з [PERSON] на користь держави в розмірі 51 грн. було завершено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Також у листі зазначено, що 26.04.2018р. виконавче провадження АСВП №53926182 з примусового виконання судового наказу №711/3899/14-ц, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси, про стягнення боргу з [PERSON] на користь ПАТ «Черкаське хімволокно», в особі ВП «Черкаська ТЕЦ», в розмірі 4480,96 грн. було завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Додатково зазначено про неможливість перевірки наявності підстав щодо накладення арешту на спірну квартиру, оскільки на теперішній час неможливо ідентифікувати в рамках якого виконавчого провадження було накладено арешт, оскільки номер постанови про арешт майна боржника від 24.07.2007р. не відповідає номеру провадження в межах якого накладався арешт, а матеріали виконавчих проваджень зберігаються в архіві три роки. /а.с. 23-24/. Згідно листа ПАТ «Черкаське хімволокно» від 29.09.2022р. за вих. №102 судом встановлено, що ПАТ «Черкаське хімволокно» повідомляло Придніпровський ВДВС м. Черкаси про те, що під час здійснення виконавчого провадження №62991824 з примусового виконання судового наказу №711/3899/14-ц від 13.04.2017р., виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси, про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиту теплову енергію на користь ПАТ «Черкаське хімволокно», в особі ВП «Черкаська ТЕЦ», в сумі 4480,96 грн. боржником було погашено заборгованість у повному обсязі, внаслідок чого виконавче провадження підлягає закриттю на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» /а.с. 25/. За таких обставин на теперішній час позивач вважає, що право власності на 1/3 частку спірної квартири входить до складу спадщини померлої [PERSON] і було нею прийняте, але вона позбавлена можливості підтвердити та зареєструвати у встановленому законом порядку своє право, а тому звернувся до суду з даним позовом. Тож спір виник з правовідносин про право власності і регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), Закону України від 01.07.2004р. №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон №1952) та Законом України від 02.06.2016р. №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404). Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з вимогами ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК (статті 1218, 1231 ЦК). Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною першою статті 1268 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК). Частиною першою статті 1297 ЦК передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. В той же час за змістом ст. 331 ЦК право власності на нерухоме майно, яке відповідно до закону підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №1952 право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Разом з тим, варто звернути увагу, що відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону №1952 не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. В цьому контексті слід зауважити, що у спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону №1404 особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019р. у справі №905/386/18 зроблено висновок про те, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Звертаючись до суду з позовною заявою позивач визначив в якості відповідачів стягувача, в інтересах якого накладений арешт на майно, та орган державної виконавчої служби, який накладав арешт. Натомість по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що у Другому ВДВС у м. Черкаси, який є правонаступником Придніпровського ВДВС м. Черкаси, тобто державного органу який накладав арешт на спірне майно, відсутні відомості про виконавче провадження в рамках якого накладався арешт постановою державного виконавця серії АА №345346 від 24.07.2007р., що унеможливлює встановлення осіб, в інтересах яких накладався арешт. За таких обставин, враховуючи що метою накладення арешту є гарантування державою реального виконання виконавчого документу, що підлягає примусовому виконання, то в даному випадку слід виснувати, що накладення арешту та збереження відомостей про обтяження здійснено задля реалізації публічного інтересу із забезпечення реального виконання виконавчого документу, на підставі якого здійснювалось виконавче провадження, тобто в інтересах держави, яка в спірних правовідносинах представлена державним органом, який накладав відповідний арешт. За таких обставин пред`явлення позову до Другого ВДВС у м. Черкаси, як до відповідача, в даному випадку є правильним. Отже з огляду на характер та обставини спірних правовідносин, а також обраний позивачем спосіб захисту, суд вважає, що позовні вимоги пред`явлені до належних відповідачів. Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України від 21.04.1999р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606), у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Аналогічні приписи містяться у ст. 40 Закону №1404, відповідно до яких у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 59 Закону №1404 підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07.07.2021р. у справі № 2-356/12, від 03.11.2021р. у справі № 161/14034/20, від 22.12.2021р. у справі № 645/6694/15. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що підставою наявності зареєстрованих обтяжень на спірну квартиру є арешти, накладені державною виконавчою службою 24.07.2007р. та 11.09.2017р. При цьому орган державної виконавчої служби не має у володінні інформації щодо підстав накладення та збереження арешту за постановою державного виконавця від 24.07.2007р. через відсутність матеріалів виконавчого провадження та відповідних відомостей про нього. В цьому контексті суд звертає увагу, що за змістом положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України Другим ВДВС у м. Черкаси не надано суду будь-яких доказів на підтвердження необхідності збереження обтяження спірної квартири у вигляді арешту, накладеного на підставі постанови державного виконавця серії АА №345346 від 27.04.2007р., а відтак збереження такого обтяження вочевидь є неправомірним. Стосовно арешту, накладеного постановою від 11.09.2017р., то судом встановлено, що відповідний арешт накладався в рамках виконавчого провадження №53926182 з примусового виконання судового наказу №711/3899/14-ц від 13.04.2017р., виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси, про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиту теплову енергію на користь ПАТ «Черкаське хімволокно», в інтересах ВП «Черкаська ТЕЦ», в сумі 4480,96 грн. Таке виконавче провадження було закінчене на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону №1404 у зв`язку з відсутністю у боржника ліквідного майна, а судовий наказ повернутий стягувану, про що державним виконавцем було винесено відповідну постанову від 26.04.2018р. /а.с. 44/. Натомість в подальшому боржником було погашено заборгованість перед ПАТ «Черкаське хімволокно», в інтересах ВП «Черкаська ТЕЦ», в сумі 4480,96 грн. у повному обсязі, про що свідчить лист стягувача від 29.09.2022р. /а.с. 25/. Суд звертає увагу, що Законом №1404 не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності майна у боржника, на яке може бути звернено стягнення. Натомість, враховуючи добровільне погашення боржником боргу за погодженням зі стягувачем, відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність у необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, існування арешту на спірній квартирі є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Таким чином, за змістом спірних правовідносин судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність правових підстав необхідності у подальшому збереженні заходів обтяження спірної квартири, застосованих державним виконавцем на забезпечення виконання зобов`язань померлої [PERSON] . В той же час позивачка набула у спадщину частку спірної квартири після смерті своєї матері [PERSON] , що належала померлій, а відтак набула право власності на таке майно. Враховуючи, що позивачка обмежена у можливості отримати документ про підтвердження набуття у власність спірної квартири, то її права, як спадкоємця порушені та підлягають захисту в обраний позивачкою спосіб шляхом зняття арештів, накладених постановами державного виконавця від 24.07.2007р. та від 11.09.2017р. Разом з тим, стосовно вимоги про скасування державної реєстрації обтяжень, накладених постановами державного виконавця від 24.07.2007р. та від 11.09.2017р., то слід зауважити, що дана вимога не відповідає критерію ефективності обраного позивачкою способу захисту. В цьому контексті слід звернути увагу, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону №1952). Згідно ч. 3 ст. 26 Закону №1952 відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому п. 1 ч. 7 ст. 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Аналіз змісту наведених положень законодавчої норми свідчить, що скасування державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно є окремим спеціальним способом захисту прав, який може бути застосований у випадку, коли встановлено відсутність правових підстав для проведення такої державної реєстрації. Натомість рішення суду про зняття арешту з майна є підставою для здійснення державної реєстрації припинення відповідного обтяження. Враховуючи, що в даному випадку підставою позову є не правомірність накладення обтяження майна, а необхідність та виправданість його подальшого збереження, то підстави для ухвалення судом окремого рішення про скасування державної реєстрації відповідних обтяжень відсутні. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачкою при зверненні з позовом до суду в сумі 2147 грн. /а.с. 1/. Натомість, враховуючи що стороною позивача не заявлялось вимог про відшкодування судових витрат, то на підставі ст. 13 ЦПК України суд не розглядає зазначене питання. На підставі викладеного,

Outcome: partial