Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість у сумі 71 370,00 грн., судовий збір у сумі 1073,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 1000 грн. \~ \~ \~ \~У обґрунтування позовної заяви зазначає, що 07.11.2022 відповідач взяла в борг у позивача грошові кошти у сумі 2700 доларів США, які зобов`язалася повернути у строк до 31.12.2022, про що написала розписку. 21.01.2023 та 22.02.2023 відповідачем було повернуто частину богу у сумі 20\~000 грн. та 10\~000 грн. відповідно. Після 22.02.2023 відповідач перестала контактувати з позивачем, тому позивач вимушений звернутися до суду. Станом на 24.02.2023 заборгованість складає 1950 доларів США, що з урахуванням офіційного курсу НБУ відповідає 71\~370,00 грн. \~ \~ \~ \~У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що у розпизці не відображено факт отримання нею грошових коштів від [PERSON] , а лише те, що вона зобов`язується повернути 2700 доларів США. \~ \~ \~ \~Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2023 року відкрито позовне провадження у справі, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження призначено на 10.05.2023. \~ \~ \~ \~10.05.2023 судове засідання було відкладено до 12.06.2023 за клопотанням відповідача. \~ \~ \~ \~Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що розписка нею була написана під психологічним тиском та у присутності працівників поліції. \~ \~ \~ \~Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд виходить з такого. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що відповідно до розписки від 07.11.2022, [PERSON] зобов`язується повернути [PERSON] грошові кошти у сумі 2700 доларів США, які вона позичила без згоди, які зобов`язалась повернути до 31.12.2022. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони,\~або надсилалися\~ними до\~інформаційно-телекомунікаційної\~системи,\~що використовується\~сторонами.\~У разі\~якщо зміст\~правочину зафіксований\~у кількох\~документах,\~зміст такого\~правочину також\~може бути\~зафіксовано шляхом\~посилання в\~одному з\~цих документів\~на інші\~документи,\~якщо інше\~не передбачено\~законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.\~Правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо він\~підписаний його\~стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно зі ст.\~208\~ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між\~юридичними особами; правочини\~між фізичною\~та юридичною\~особою,\~крім правочинів,\~передбачених частиною\~першою статті\~206\~цього Кодексу; правочини\~фізичних осіб\~між собою\~на суму,\~що перевищує\~у двадцять\~і більше\~разів розмір\~неоподатковуваного мінімуму\~доходів громадян,\~крім правочинів,\~передбачених частиною\~першою статті\~206\~цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За статтею 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.\~1047\~ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, є розписка про отримання в борг грошових коштів. Аналіз частини другої статті 1047\~ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка підтверджує укладення договору позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження №61-4560св21. Цивільний кодекс\~України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається право підтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, міститься в тексті договору, про завершену дію передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі №500/1755/17. У ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до статті 525\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно із частиною першою статті 527\~ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами з дотриманням вимог статті 629 ЦК України. Суд, дослідивши та аналізуючи долучену позивачем до матеріалів справи розписку, встановив, що розписку написано власноручно позичальником відповідачем, тобто факт укладення договору позики і отримання позичальником коштів за цим договором підтверджено належним (письмовим) доказом. Відповідач частково здійснювала погашення боргу, про що нею було зазначено в судовому засіданні, що свідчить про фактичне визнання своїх зобов`язань. Сторони дотримались письмової форми договору. Згідно зі ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Таким чином, позивач довів факт укладення договору на вказаних у розписці умовах. Судом встановлено, що відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики не виконала і не повернула позикодавцю позичені у нього кошти у повному обсязі і у строк, визначений договором (вказаний нею у розписці). На час розгляду справи у суду відсутні підтверджуючі докази про те, що договір позики визнаний недійсним чи є розірваним. Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що вона не отримувала вказаних грошей. Відповідно до\~ст.ст.\~12,\~81\~ЦПК кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Згідно зі\~ст.\~76\~ЦПК України\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями\~свідків. Відповідач не оспорювала факту наявності написаної нею власноручно розписки, а доводи про неотримання коштів у борг спростовуються самою розпискою та фактом часткового повернення боргу, а саме 21.01.2023 у сумі 20\~000,00 грн, 22.02.2023 у сумі 10\~000,00 грн. Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх доводів щодо неотримання грошових коштів. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, доказово доведеними, а тому підлягають задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, поміж інших, належать витрати на професійну правничу допомогу. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; 3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При заявленні позивачем у вказаній справі вимог про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 1000 грн., останнім не надано договору про надання правничої допомоги, обсяг наданих послуг і детальний опис виконаних робіт та їх вартість. За таких обставин, витрати на правничу допомогу відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved