Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеними вимогами і просила суд визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами спільною сумісною власністю сторін як подружжя, а також здійснити поділ будинку шляхом виділення часток в натурі, а господарські будівлі та споруди залишити у спільному користуванні сторін. У обґрунтування заявленого вказала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі який у подальшому розірвано на підставі рішення суду. За час спільного проживання останні набули у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Заявниця вважає за необхідне визнати зазначений об`єкт нерухомості спільним сумісним майном подружжя та здійснити його поділ виділення часток в натурі у зв`язку із чим вимушена звернутись до суду. У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином. Водночас від позивачки до суду надійшла заява щодо проведення розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Причини неявки відповідача суду не відомі. Окрім цього, останній не скористувався власним процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву та будь-яким іншим чином не висловив свого ставлення з приводу заявлених вимог. Виходячи з наведеного, судом ухвалено здійснювати розгляд справи у відсутність учасників та, відповідно, без фіксації його перебігу технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З урахуванням вказаного перебігу подій, суд вважає за необхідне здійснювати розгляд справи у заочному порядку відповідно до приписів ст. 280 ЦПК України. Дослідив матеріали справи судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідно ним правовідносини. Сторони у справі є громадянами України, мають зареєстроване місце проживання, отримували код платника податків. Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір. 15 вересня 2007 року рішенням виконавчого комітету Миролюбівської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 13 "Про оформлення права власності на жилий будинок в [ADDRESS] " відповідачу надано дозвіл на оформлення права власності на жилий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , видано свідоцтво про право власності на зазначений об`єкт нерухомості та зобов`язано останнього зареєструвати технічну документацію на зазначений будинок у виконкомі сільської ради. 31 жовтня 2007 року на підставі зазначеного рішення виконавчого комітету відповідачу видано свідоцтво про право власності на вище згаданий житловий будинок. 21 листопада 2007 року право власності на даний об`єкт нерухомості зареєстровано. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 6 вересня 2021 року розірвано шлюб укладений між сторонами 15 лютого 1986 року. Згідно довідки про склад сім`ї від 25 серпня 2022 року № 119, що видана старостою Миролюбівського старостинського округу у вищевказаному будинку зареєстрована позивач, відповідач та [PERSON] 19 серпня 2022 року надано висновок до звіту № 401/22 про вартість об`єкту оцінки згідно якого житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] становить 79463 гривні. Проведеною у справі експертизою встановлено наступне. Виділити позивачу належну їй частку із чітким дотриманням такого обсягу прав не представляється можливим. Є варіанти виділу частки з майна із відступом від часток його співвласників. У власній заяві позивач просила при вирішенні даного спору керуватись варіантом поділу майна за № 4 зазначеної експертизи. 18 травня 2023 року до суду надійшов лист Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 08-18/1147 від 2 травня 2023 року із якого вбачається, що сільська рада вважає, що поділ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованими за адресою: [ADDRESS] є технічно можливим за умови відступу від ідеальних часток співвласників. Норами законодавства вказані правовідносини врегульовано наступним чином Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз`яснено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення спільної сумісної власності. Це означає, що ні чоловік, ні дружина не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. За змістом статей 317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд, а також усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною першою статті 356 ЦК України та частиною першою статті 364 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю та співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Частина 1 ст. 369 ЦК України передбачає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Положення статті 370 ЦК України вказують на те, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовано вказані правовідносини суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Суд вважає заявлене майно спільним сумісним, як таке, яке придбане за час шлюбу і іншого сторони не наводили та не спростовували, а отже відсутні підстави стверджувати інше. За таких обставин, сторони є його спільними сумісними власниками. Щодо вирішення питання з приводу виділу частки із житлового будинку, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя суд виходить з наступного. Як встановлено у ході розгляду справи спірне майно сторін є об`єктом нерухомого майна і виділ частки з нього відповідно до висновку експерта є можливим. Відтак, позивач як співвласник такого майна має право на виділ власної частки з такого майна в натурі. Водночас за рахунок внесених позивачем грошових коштів на депозитний рахунок суду слід компенсувати відповідачу його відступ від рівності часток. У порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені останньою та документально підтверджені витрати пов`язані із розглядом даної справи, що складаються із суми сплаченого судового збору в розмірі 992, 40 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved