Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

представник позивача [PERSON] адвокат Каминська Л.Р. звернулася до суду з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь відповідача матеріальну шкоду, завдану внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 109 217,00 грн; суму моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11.05.2021 близько 12:00 год по проспекту Червоної Калини, що у місті Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Mercedes-Benz Е 230», д.н.з [NUMBER] , що належить [PERSON] та автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] , що перебував під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Залізничного районного суду м. Львова у справі №462/4081/21 від 29.07.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності, накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 11.05.2021 [PERSON] було завдано матеріальних збитків у вигляді механічного пошкодження автомобіля «Mercedes-Benz Е 230», д.н.з [NUMBER] . 31.05.2021 ТОВ АК «Експерт Сервіс» було складено звіт №3976/21 про оцінку автомобіля «Mercedes-Benz Е 230» реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до висновку вказаного звіту вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mercedes-Benz Е 230» р.н. [NUMBER] внаслідок пошкодження автомобіля під час ДТП приймається рівним дійсній вартості автомобіля на момент дослідження без врахування аварійних пошкоджень і становить 308 117,00 грн. Утилізаційна вартість автомобіля «Mercedes-Benz Е 230» реєстраційний номер [NUMBER] склала 68 900,00 грн. Оскільки відповідач є учасником бойових дій, він звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є відповідач, проводено МТСБУ у порядку, визначеному законом. Відповідно 20.08.2021 МТСБУ було компенсовано позивачу граничну страхову суму за пошкодження майна у розмірі 130 000,00 грн. Таким чином, різниця між фактично завданими матеріальними збитками та сумою страхового відшкодування, яка має бути стягнута з [PERSON] становить 109 217,00 грн. Окрім того, позивачу завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями. Він був позбавлений можливості використати для переміщень свій транспортний засіб, зазнав значного стресу та протягом декількох місяців боявся сідати за кермо і відчував панічних страх перебуваючи в автомобілі. Протягом декількох тижнів не міг повернутися до нормального ритму життя, страждав на безсоння, був обмежений у фізичній активності та страждав на головний біль. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яку він оцінює у 30 000,00 грн. У зв`язку з вище викладеним позивач вимушений був звернутися до суду. Ухвалою судді Залізничного районного суду від 02.08.2022 справу передано за територіальною юрисдикцією на розгляд до Яворівського районного суду Львівської області. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 05.09.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заочним рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 13.03.2023\~ позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 109 217 грн. 00 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп., судовий збір в розмірі 1141,57 грн 57 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 16400,0 грн 00 коп. та витрати за проведення оцінки автомобіля 4100,0 грн 00 коп. 19.04.2023 відповідач [PERSON] подав заяву про перегляд заочного рішення. Не погоджуючись з поданим позовом та прийнятим рішенням, відповідач вказав, що 06.04.2023 адвокат Болгар О.І. вивчаючи сайт єдиного державного реєстру судових рішень, повідомила йому про заочне рішення Яворівського районного суду Львівської області від 13.03.2023 справа № 462/3581/22. Вважає, що його належним чином не повідомлено про розгляд справи та зазначає, що докази, надані позивачем на підтвердження позовних вимог, не є належним та допустимим. Зокрема позивачем не надано суду доказів вчинення відповідачем адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, яке відбулось 11.05.2021 близько дванадцятої години ночі у м. Львові, на просп. Червоної Калини, 50, та не доведено, що зафіксовані в оціночному звіті № 3976/21 від 31.05.2021 пошкодження автомобіля «Mercedes- Benz Е 230», д.р.н. [NUMBER] виникли в результаті ДТП від 11.05.2021. Окрім цього в протоколі огляду транспортного засобу № 2273/21 від 25.05.2021, який є частиною звіту зазначено інші пошкодження ніж в справі про адміністративне правопорушення №462/4081/21. Також зазначає, що позивачем [PERSON] не надано суду жодного доказу про наявність в нього душевних страждань, які він зазнав внаслідок, як було зазначено в позовній заяві, незручностями, переживаннями, турботами та додатковими витратами на пересування. Окрім цього, 19.06.2023 представником позивача подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів розміщення оголошення автомобіля «Mercedes- Benz Е 230», д.р.н. [NUMBER] ТОВ «Інтернет-Реклаама РІА». 19.06.2023 представником позивача до суду\~подано заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, вказує, що наведені відповідачем обставини суперечить фактичним обставинам справи, а судження відповідача про відсутність доказів реальності пошкоджень, носять виключно маніпулятивний характер та не мають жодному зв`язку із фактичними обставинами справи. Відтак, наведені обставини у заяві про перегляд заочного рішення мають формальний характер. \~Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 03.05.2023 заочне рішення скасовано та справу призначено до розгляду. У судовому засіданні позивач підтвердив фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди, викладені в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , крім того додав, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зазнав фізичних страждань внаслідок завданих тілесних ушкоджень, а також зазнав значного стресу, боявся сідати за кермо та був позбавлений можливості використовувати для переміщень свій транспортний засіб. Під час судового розгляду представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача проти доводів позову заперечича з підстав, вказаних у заяві про скасування заочного рішення. Просила відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне. З матеріалів справи убачається та судом встановлено, що [PERSON] 11.05.2021 о 00:37 год. у м. Львові, на просп. Червоної Калини, 50 керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat», номерний знак [NUMBER] не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, на перехресті нерівнозначних доріг не надав дорогу транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем марки «Mercedes- Benz Е 230», номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] , а також внаслідок руху по інерції здійснив зіткнення з автобусом «Еталон», номерний знак [NUMBER] , яким керував невстановлений водій, що спричинило пошкодження транспортних засобів, порушивши п. 2.3. б, 16.11 Правил дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Залізничного районного суду м. Львова у справі №462/4081/21 від 29.06.2021, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] власником транспортного засобу «Mercedes- Benz Е 230», реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] . Відповідно до Звіту №3976/21 про оцінку автомобіля «Mercedes- Benz Е 230 від 31.05.2021, реєстраційний номер [NUMBER] , складеного ТОВ\~АК\~«Експерт\~Сервіс» (сертифікат\~суб`єкта\~оціночної\~діяльності\~від 27.12.2019\~№\~1003/19) вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Mercedes- Benz Е 230», реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок пошкодження автомобіля під час ДТП приймається рівним дійсним (ринковій) вартості автомобіля на момент дослідження без врахування аварійних пошкоджень і становить 308117,00 грн, ринкова вартість автомобіля «Mercedes- Benz Е 230», реєстраційний номер [NUMBER] , складає 308117,00 грн, утилізаційна вартість автомобіля «Mercedes- Benz Е 230», реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] складає 68900,00 грн. На підтвердження розміру фактичних витрат на проведення вищевказаного експертного дослідження, позивач долучив копію квитанції за №0.0.23994482924.1 від 24.12.2021 про оплату 5000,00 грн на рахунок ТОВ АК «Експерт Сервіс», призначення платежу: згідно рахунку 3976. Як вбачається з матеріалів справи, на дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] застрахована не була. МТСБУ згідно з наказу №3.1./5482 від 16.08.2021 було виплачено потерпілій стороні страхове відшкодування в розмірі 129350,00 грн, про що свідчить скріншот платежу. Згідно з повідомлення ТОВ «Інтернет-Рекалама РІА» оголошення на сайті про продаж автомобіля «Mercedes- Benz Е 230» реєстраційний номер [NUMBER] на даний час неактивне та було видалене користувачем. Також суду\~надано на\~дослідження скріншоти сайту ТОВ «Інтернет-Рекалама РІА» та фото таблиці із зображенням автомобіля «Mercedes- Benz Е 230». Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз`яснено у п.2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону № 1961-IV, учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. За таких обставин саме особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплати таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц, від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18, від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц, від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17. Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч. 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до Звіту №3976/21 про оцінку автомобіля «Mercedes- Benz Е 230 від 31.05.2021, ринкова вартість автомобіля складає 308117,00 грн, утилізаційна вартість автомобіля - 68900,00 грн. Вартість відновлення транспортного засобу [PERSON] дорівнює його ринковій вартості, отже його ремонт є економічно необгрунтованим. Таким чином різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП складає: 239217 грн. Оскільки вартість майнового збитку завданого [PERSON] шляхом пошкодження автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП) та отриманим страховим відшкодуванням, тобто 109 217,00 грн. Відповідно до пункту 34.3 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Жодних доказів на спростування заподіяної шкоди і її розміру стороною відповідача не надано.\~ Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактично завданими матеріальними збитками та сумою страхового відшкодування, яка має бути стягнута з [PERSON] в розмірі 109 217,00 грн. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди в розмірі 30 000,00 грн, то суд зазначає таке. За змістом статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності її вини. Відповідно до частини першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, 12 липня 2007 року). Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зробила такий висновок щодо застосування норм права: «Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства». Враховуючи надані позивачем пояснення, які свідчать про спричинені фізичні страждання внаслідок отриманих у ДТП тілесних ушкоджень, а також душевні страждання, яких [PERSON] зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна, а також враховуючи суму матеріальної шкоди, що стягується, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 15 000,00 грн. Що стосується вимоги про стягнення судових витрат у сумі 26392,17 грн слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно до ч.1. ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідачем не надано жодних заперечень щодо заявленого розміру судових витрат понесених позивачем. Отже, що стосується вимоги про стягнення витрат на правову допомогу. У відповідності до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. З матеріалів справи вбачається, що правничу допомогу позивачу надавала адвокат Каминська Л.Р. на підставі Договору про надання правової допомоги від 14.07.2022 № 14-07/22-05, в якому передбачено, що за послуги, надані адвокатом, замовник сплачує кошти в розмірі, який зазначається в додатку № 1 до цього Договору. На підтвердження повноважень адвоката Каминська Л.Р. до матеріалів справи долучено свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю від 22.01.2013 серія ЛВ № 000848. Також до матеріалів справи долучено деталізований розрахунок втрат на правничу допомогу від 08.03.2023 та Акт про надання послуг з правової допомоги № 1 від 08.03.2023 відповідно до Договору про надання правової допомоги № 14-07/22-05, згідно до яких вартість наданих адвокатом послуг станом на 08.03.2023 становить 20000,0 грн. Суд вважає, що співвідношення ціни позову із розміром заявлених витрат у даній конкретній справі не є абсолютно визначальним для оцінки питання реальності наданих адвокатом послуг. Окрім співмірності до ціни позову, суд враховує дійсну необхідність проведених адвокатом дій для надання правової допомоги, враховуючи критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат, у розмірі 20000,00 грн на підставі договору про надання правової допомоги від 14.07.2022 № 14-07/22-05. На думку суду заявлений розмір витрат на правову допомогу у цій справі 20000,00грн відповідає критерію об`єктивного та розумного визначення їх розміру, а також реальності адвокатських витрат та співмірності з ціною позову. Крім цього, як вбачається з квитанції №0.0.2394482924.1 від 24.12.2021 позивачем за проведення оцінки автомобіля сплачено 5000,0 грн, таким чином підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 5000,0 грн. Також, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1239,03грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial