Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики № 27/06/19-1 від 27.06.2019 року. В обґрунтування заявленого позову зазначає, що 27 червня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики №27/06/19-1. Протягом 2019-2020 року між Сторонами неодноразово укладались додаткові угоди до Договору позики №27/06/19-1, зокрема: 30.09.2019 року укладено додаткову угоду до Договору позики №27/06/19-1, за якою внесено зміни до п. п. 1, 5, 6 Договору; 29.01.2020 року укладено додаткову угоду до Договору позики №27/06/19-1, за якою внесено зміни до п. п. 1, 5, 6 Договору; 27.03.2020 року укладено додаткову угоду до Договору позики №27/06/19-1, за якою внесено зміни до п. п. 1, 5, 6 Договору; 29.05.2020 року укладено додаткову угоду до Договору позики №27/06/19-1, за якою внесено зміни до п. п. 1, 5, 6 Договору; 10.08.2020 року укладено додаткову угоду до Договору позики №27/06/19-1, за якою внесено зміни до п. п. 1, 5, 6 Договору. Відповідно до п. 1 Договору, Позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 56734,93 (п`ятдесят шість тисяч сімсот тридцять чотири) гривні 93 копійки, що за курсом НБУ (1 долар США = 27, 6486 грн.) на день укладення цього Договору еквівалентно 2052 (дві тисячі п`ятдесят два) долари США 00 центів, в свою чергу, Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим Договором строк, та згідно із визначеними цим договором умовами Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим Договором буде відповідати еквіваленту 2052 (дві тисячі п`ятдесят два) долари США 00 центів за курсом їх НБУ на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 2 (два) місяці з моменту укладення даного Договору, тобто до 27.09.2020 (двадцять сьомого вересня дві тисячі двадцятого року). Разом з\~тим,\~відповідно до\~п.\~5.5\~Договору -\~Позичальник зобов`язаний\~повернути Позикодавцеві\~суму позики,\~визначену в\~п.1\~Договору,\~відповідно до\~Графіку повернення\~Позичальником грошових\~коштів,\~а саме: 3483,72 (три тисячі чотириста вісімдесят три) гривні 72 копійки, що еквівалентно 126 (сто двадцять шість) доларів США 00 центрів до «27» серпня 2020 року включно; 53251,20 (п`ятдесят три тисячі двісті п`ятдесят одна) гривня 20 копійок, що еквівалентно 1926 (одна тисяча дев`ятсот двадцять шість) доларів США 20 центрів до «27» вересня 2020 року включно. Позивач свої зобов`язання за договором позики №27/06/19-1 від 27.06.2019 року, із внесеними додатковою угодою змінами та доповненнями від 10.08.2020 року, виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти у розмірі, встановленому вищезазначеним Договором. На підтвердження виконання істотних умов Договору позики №27/06/19-1 від 27.06.2019 року, із внесеними додатковою угодою змінами та доповненнями від 10.08.2020 року, 10.08.2020 року відповідно до власного вільного волевиявлення, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, відповідачем була власноручно написана розписка, за змістом якої остання підтверджує, що вона отримала позику від позивача у сумі 56734,93 (п`ятдесят шість тисяч сімсот тридцять чотири) гривні 93 копійки, що за курсом НБУ (1 долар США = 27, 6486 грн.) на день укладення цього Договору еквівалентно 2052 (дві тисячі п`ятдесят два) долари США 00 центів, та зобов`язується повернути цю суму позивачу у строк до 27 вересня 2020 року. Відповідач свої зобов`язання повернути грошові кошти у визначені договором позики №27/06/19-1 від 27.06.2019 року, із внесеними додатковою угодою змінами та доповненнями від 10.08.2020 року строки не виконала, умисно ухилилась від повернення грошових коштів, у зв`язку із чим утворилась сукупна заборгованість у розмірі 165385,10 гривень, що свідчить про порушене майнове право позивача, та є достатньою підставою для звернення до суду з метою захисту та відновлення порушеного права позивача, шляхом примусового стягнення грошових коштів із відповідача. У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань відповідачем, позивач також просить стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) в розмірі 107 185 грн. 60 коп., а також три відсотки річних в розмірі 881 грн. 00 коп. Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11.03.2021 року відкрито провадження у вказаній справі. Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09.04.2021 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на транспортний засіб автомобіль Fiat Punto, 2010 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER] . Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29.06.2021 року вказану цивільну справу передано до Франківського районного суду м. Львова для розгляду за підсудністю. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова Величка О.В. від 13.05.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. 22.06.2022 року представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 443\~076 грн. 66 коп. 09.09.2022 року представником позивача подано заяву, яку прийнято до розгляду судом, про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 458\~076 грн. 78 коп. 20.12.2022 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву. Зазначає, що в противагу п.3 договору позики № 27/06 19-1 від 27.06.2019 року позивач [PERSON] під приводом надання позики під заставу транспортних засобів займався підприємницькою діяльністю автоломбарду. Окрім того зазначає, що розмір неустойки 379\~932 грн. 93 коп., яка виникла із 75\~021 грн. 12 коп. основної суми боргу, є явно завищеним та таким, що суперечить принципам розумності та справедливості, більше того, такий розрахований без урахування запровадження в Україні воєнного стану. Відтак, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 26.12.2022 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив. Зазначає, що позивач жодним чином не пов`язаний із окремою підприємницькою діяльністю. Розмір неустойки розрахований у відповідності до вимог законодавства та без урахування днів, коли на території України діяв воєнний стан. Просить збільшені позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 30.01.2023 року закінчено підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду, прийнято до розгляду заяву представника позивача [PERSON] про збільшення позовних вимог від 09.09.2023 року, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі. В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, додатково зазначив про необхідність застосування позовної давності строком один рік до вимог про стягнення неустойки. Також наголосив на необхідності врахування того, що відповідач втратила роботу, не має доходів, а позивач в дійсності здійснює підприємницьку діяльність, пов`язану із функціонуванням автоломбарду. Представник позивача в судовому засіданні просив збільшені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Щодо строку позовної давності зазначив, що позивач дізнався про порушення свого майнового права 28.09.2020 року, тобто з наступного дня після спливу строку для повернення позики, а до суду із позовною заявою звернувся 03.03.2021 року, тобто в межах строку позовної давності. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є знайомою позивача та на прохання останнього кілька років тому зустрічалась з [PERSON] і передавала розписку щодо отримання коштів, про здійснення [PERSON] підприємницької діяльності з надання кредитів їй нічого не відомо. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, доходить переконання про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 27 червня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір позики №27/06/19-1, предметом якого є передання у власність позичальнику 55\~106 грн. 40 коп., що за курсом НБУ на день укладення договору становить 2106 доларів США. Сторонами укладались додаткові угоди до Договору позики №27/06/19-1, зокрема: 30.09.2019 року укладено додаткову угоду до Договору позики №27/06/19-1, за якою внесено зміни до п. п. 1, 5, 6 Договору; 29.01.2020 року укладено додаткову угоду до Договору позики №27/06/19-1, за якою внесено зміни до п. п. 1, 5, 6 Договору; 27.03.2020 року укладено додаткову угоду до Договору позики №27/06/19-1, за якою внесено зміни до п. п. 1, 5, 6 Договору; 29.05.2020 року укладено додаткову угоду до Договору позики №27/06/19-1, за якою внесено зміни до п. п. 1, 5, 6 Договору; 10.08.2020 року укладено додаткову угоду до Договору позики №27/06/19-1, за якою внесено зміни до п. п. 1, 5, 6 Договору. Як вбачається із розписки від 10.08.2020 року [PERSON] підтверджує, що отримала позику від позивача [PERSON] в розмірі 56\~734 грн. 93 коп. що за курсом НБУ на день укладення договору еквівалентно 2052 доларів США. Встановлено, що взяті на себе зобов`язання за договором позики відповідач у встановлений договором строк не виконала. \~\~В силу ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.07.2014 року\~у справі\~№ 6-79\~цс 14\~зазначено,\~що відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. В силу ч.1\~ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1\~ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що в разі, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і сплата неустойки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання - ч.1 ст.625 ЦК України.\~ Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи викладене,\~ приймаючи до уваги факт невиконання боржником своїх боргових зобов`язань за договором позики, суд вважає, що до стягнення із відповідача в користь позивача підлягає заборгованість в розмірі 75\~021 грн. 12 коп. сума боргу. Суд також зауважує, що стороною відповідача вказана сума боргу не заперечувалася. Щодо заявленої представником відповідача вимоги про застосування спеціального строку позовної давності для стягнення пені, який становить один рік, суд зазначає, що позивач дізнався\~про порушення\~свого майнового\~права 28.09.2020\~року,\~що відповідає\~встановленим в\~додатковій угоді\~від 10.08.2020\~року положенням,\~тобто з\~наступного дня\~після спливу\~строку для\~повернення позики,\~а до\~суду із\~позовною заявою\~звернувся 03.03.2021\~року,\~тобто в\~межах строку\~позовної давності.\~Відповідно,\~підстав для\~застосування наслідків\~спливу строку\~позовної давності у суду немає. Що стосується стягнення з відповідача неустойки (пені) в розмірі 379\~932 грн. 93 коп., суд зазначає наступне. Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України). Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Такого висновку дійшов Верховний Суд України, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду\~від 20.03.2019 у справі №761/26293/16-ц. Стягнення з відповідачки на користь позивача пені у розмірі, що в п`ять разів перевищує суму простроченого зобов`язання, не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства справедливому розгляду і вирішенню справи. Ураховуючи викладене, суд вважає можливим зменшити розмір пені до 75 000 грн., що відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві і корелюватиме із загальними засадами цивільного законодавства, передбаченими, зокрема, п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, щодо справедливості, добросовісності та розумності. Більш того, такий розмір пені відповідає кількості днів прострочення боржника, яка не засягає періоду після запровадження в Україні воєнного стану. Суд зазначає, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18. Щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми боргу суд зазначає наступне. Частиною першою ст.1050 ЦК України передбачено, що в разі якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~ Разом із тим, суд зазначає, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу,\~а також\~від обов`язку\~сплати на\~користь кредитодавця\~(позикодавця)\~неустойки (штрафу,\~пені)\~за таке\~прострочення.\~Установити,\~що неустойка\~(штраф,\~пеня)\~та інші\~платежі,\~сплата яких\~передбачена відповідними\~договорами,\~нараховані включно\~з 24\~лютого 2022\~року за\~прострочення виконання\~(невиконання,\~часткове виконання)\~за такими\~договорами,\~підлягають списанню\~кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, суд розраховує три проценти річних, які підлягають стягненню з відповідача, за наступною формулою: 60\~021 грн. основна сума заборгованості станом на 21.06.2022 року Х 3 відсотки річних Х 514 кількість прострочених днів (до запровадження воєнного стану в Україні) / 365 / 100. Відтак, з відповідача підлягає стягненню 3 відсотки річних в розмірі 2 535 грн. 68 коп. Крім цього, в силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 1806 грн. 11 коп. судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст.\~12,\~81,\~141,\~258,\~259,\~263-265,\~352,\~354 ЦПК України, суд

Outcome: partial