Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє законний представник [PERSON] звернулися до суду з позовом до Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради [PERSON] , третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, [PERSON] про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , який є дитиною-інвалідом. В 2016 році шлюб між подружжям розірвано. Згідно правовстановлюючого документу на квартиру [ADDRESS] , де вони з сином проживають її власником є [PERSON] , колишня свекруха та бабуся з боку батька для [PERSON] . Позивач [PERSON] зазначає, що у жовтні 2022 року отримала від Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради повідомлення про зняття її та сина [PERSON] з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , за заявою власника житлового приміщення. Проте, з такими діями Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради позивачі не згідні, у зв`язку з чим змушені звертатися до суду за захистом їхніх законних прав та інтересів, які насамперед полягають у захисті їхнього конституційного права на житло. [PERSON] , [INFO] , є інвалідом, і для забезпечення його якнайкращих інтересів йому важливо мати зареєстроване місце проживання саме у місті Рівне, а не в іншому населеному пункті, щоб мати можливість відвідувати Рівненський міський центр реабілітації інвалідів і дітей-інвалідів з порушенням опорно-рухового апарату «Крок», інші спеціалізовані заклади та заклади освіти, відвідування яких можливе тільки по місцю зареєстрованого, а не фактичного проживання. Також позивачі зазначають про те, що відповідачем [PERSON] вже вчинялися дії для зняття [PERSON] з реєстрації та її виселення з квартири в судовому порядку. Однак, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 вересня 2022 року у справі № 569/17024/21, яке в апеляційному порядку не оскаржувалося та вже набрало законної сили, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зняття з реєстрації та виселення з квартири - відмовлено. Однак, власник квартири на цьому не зупинився і в жовтні 2022 року звернувся до Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради для зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] та її дитини [PERSON] іншим шляхом (адміністративним), ніж на підставі судового рішення про позбавлення особи права користування житлом. Зазначають, що зняти з реєстрації за заявою власника житла можливо тільки осіб, що зареєстрували чи задекларували своє місце проживання за згодою власника після 01.12.2021 року, оскільки тільки після набуття чинності нового Закону реєстрація місця проживання особи не є підставою для набуття такою особою права володіння, користування чи розпорядження житлом (у тому числі не є підставою для вселення чи визнання за особою права на проживання та/ або права користування житлом). Згода власника на реєстрацію особи в житлі, що надавалась раніше без будь-яких договорів, щодо умов проживання особи, є підставою для постійного проживання в житлі і такі цивільно-правові відносини розриваються, з ініціативи власника житла, виключно в судовому порядку. Позивачі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] , 09 жовтня 2014 року (а не після 01 грудня 2021 року), то вони не можуть бути зняті з реєстрації за вказаною вище адресою за заявою власника житла на підставі Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» № 1871-ІХ від 05.11.2021 року та прийнятого відповідно до цього Закону підзаконного нормативно-правового акта - постанови Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад». Ухвалою суду від 12.01.2023 року замінено відповідача Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради на його правонаступника Департамент цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради. Ухвалою суду від 24.04.2023 року судом залучено до участі у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє законний представник [PERSON] до Департаменту цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради, третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, [PERSON] , [PERSON] про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, в якості співвідповідача: [PERSON] . Представник позивачів адвокат Леошек О.В. в судовому засіданні підтримав обґрунтування позовних вимог. Пояснив, що спірні правовідносини пов`язані із захистом порушених житлових прав позивача та її сина, а тому спір має вирішуватися судом за правилами ЦПК України. Звернув увагу на те, що в задоволенні позову про зняття [PERSON] з реєстрації та виселення з квартири у вересні 2022 року рішенням суду, яке набрало законної сили було відмовлено. Однак, власник квартири на цьому не зупинився і в жовтні 2022 року звернувся із заявою до Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради для зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] (дитина інвалід) переслідуючи намір позбавити їх права користування житлом. Просив суд позовні вимоги задовільнити. Представник відповідача Департаменту цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Москаль Ю.Ю. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Підтримала поданий до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає 01 жовтня 2022 року заявником [PERSON] було подано до Управління заяву про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та документи, що підтверджують право власності на вищевказане житло. Розглянувши заяву і додані до неї документи та встановивши відсутність підстав для відмови у знятті із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, передбачених частиною 13 статті 18 Закону № 1871-IX. 01.10.2022 Управлінням було здійснено зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В подальшому, 20 жовтня 2022 року заявником [PERSON] було подано до Управління заяву про зняття із задекларованого/ зареєстрованого місця проживання [PERSON] та його малолітнього сина [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та документи, що підтверджують право власності на вищевказане житло. Розглянувши заяву і додані до неї документи та встановивши відсутність підстав для відмови у знятті із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, передбачених частиною 13 \~ \~ \~ \~статті 18 Закону № 1871-IX, 20.10.2022 Управлінням було здійснено зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання [PERSON] та його малолітнього сина [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Зазначають, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 18 Закону № 1871 IX у разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них. Щодо тверджень позивача про порушення вчиненням Управлінням оскаржуваних дій прав позивачів на житло слід зазначити, що відповідно до частини 3 статті 3 Закону №1871-IX декларування місця проживання, реєстрація місця проживання (перебування) особи не є підставою для набуття такою особою права володіння, користування чи розпорядження житлом (у тому числі не є підставою для вселення чи визнання за особою права на проживання та/або права користування житлом), про проживання в якому особа повідомила. Також, зазначають, що обставини, встановлені судом у справі №569/17024/21, не спростовують безпідставність зняття позивачів із задекларованого/зареєстрованого місця проживання. Суд у справі № 569/17024/21 встановив відсутність в позивачів іншого житла для проживання, але це не впливає на право власника житла на звернення до органу реєстрації із заявою про зняття осіб із задекларованого/зареєстрованого місця проживання. Згідно з пунктом 4 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1871-IX місце проживання (перебування) особи, зареєстроване до дня набрання чинності цим Законом, обліковується в реєстрі територіальної громади, знімається з реєстрації/скасовується у порядку, встановленому для зняття/скасування зняття з реєстрації місця проживання, визначеного цим Законом. Таким чином, законодавцем прирівняно осіб, які зареєстрували місце свого проживання до дати набрання чинності Закону № 1871-IX до осіб, які здійснили реєстрацію місця проживання після 01.12.2021. Відтак, при знятті позивачів із задекларованого/зареєстрованого місця проживання Управлінням вірно застосовано положення Закону № 1871-IX. Щодо позовної вимоги позивачів про зобов`язання Управління скасувати відомості про зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , 01.10.2022 за заявою власника/співвласника житлового приміщення та поновлення її зареєстрованого місця проживання за цією адресою, та зобов`язання Управління скасувати відомості про зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , 20.10.2022 за заявою власника/співвласника житлового приміщення та поновлення його зареєстрованого місця проживання за цією адресою, Управління звертає увагу суду на те, що саме судове рішення про визнання протиправними дій органу реєстрації щодо зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання є підставою для скасування такого зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання. Відтак, тільки після набрання законної сили судовим рішенням про визнання судом протиправними дій органу реєстрації щодо зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи, заінтересована особа вправі звернутися до органу реєстрації з цим рішенням для проведення останнім відповідного скасування зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання. З огляду на вищенаведене, Управління зазначає, що позовні вимоги про зобов`язання Управління скасувати відомості про зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , 01.10.2022 за заявою власника/співвласника житлового приміщення та поновити її зареєстроване місце проживання за цією адресою, та зобов`язання Управління скасувати відомості про зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , 20.10.2022 за заявою власника/співвласника житлового приміщення та поновлення його зареєстрованого місця проживання за цією адресою є передчасними, а відтак такими, що не можуть бути задоволені. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні просив в задоволенні позовних вимог відмовити, суду пояснив, що квартира була придбана у період шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Вважає, що його дружина відповідач [PERSON] , як власник квартири, звертаючись до Департаменту цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради про зняття з реєстрації позивачів діяла в межах закону. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні просив в задоволенні позовних вимог відмовити, суду пояснив, що він як батько дитини надавав згоду про зняття сина з реєстрації за місцем проживання в квартирі [ADDRESS] . Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради Корнійчук С.П. в засіданні просила прийняти рішення в інтересах дитини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першоїстатті 16 ЦК України,кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] , є дитиною-інвалідом з дитинства та має синдром Дауна, що підтверджується медичним висновком № 108 від 09 липня 2014 року, виданим ЛКК Міської дитячої лікарні м. Рівне. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 липня 2016 року у справі №569/1278/16-ц, яке набрало законної сили 26 липня 2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Згідно правовстановлюючого документу на квартиру [ADDRESS] , її власником є [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 05 березня 2014 року, та виданим на підставі цього договору Витягом № 15656282 від 05 березня 2014 року. [PERSON] приходиться для позивачки [PERSON] колишньою свекрухою, а для позивача [PERSON] , [INFO] бабусею з боку батька, [PERSON] . Реєстрація позивачів [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] - починаючи з 09 жовтня 2014 рокудо моменту зняття з реєстрації, підтверджується довідкою від 22.12.2021 № 77606 про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні [ADDRESS] , виданою Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради. Відповідно до вимог ч.5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 вересня 2022 року у справі № 569/17024/21, яке набрало законної сили, у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про зняття з реєстрації та виселення з квартири - відмовлено. Суд встановив, що [PERSON] у спірній квартирі проживає з малолітнім сином [PERSON] з 2014 року. Оплачує за житло комунальні послуги. Іншого житла позивачі не мають. За рішенням суду саме мати є отримувачем аліментів на дитину [PERSON] [INFO] . Отже рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів. У жовтні 2022 року позивач [PERSON] отримала від Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради повідомлення про зняття з реєстрації місця проживання вих. № 2397/01-17 від 01.10.2022, відповідно до якого за відомостями Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради її знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , 01.10.2022 за заявою власника/співвласників житлового приміщення. В подальшому, [PERSON] дізналася, що 20 жовтня 2022 року знову ж таки за заявою власника житлового приміщення знято з реєстрації за вказаною вище адресою також її малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Витягом з реєстру Рівненської територіальної громади від 31 жовтня 2022 року. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з положеннями ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 29\~ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтею 47\~Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з частиною 4 статті 9\~ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Положеннями частини 1 статті 383 ЦК України і статті 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. На підставі частини 1 статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно\~ст.405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно з практикою ЄСПЛ втручання держави у право на житло є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснюється «згідно із законом», не переслідує легітимну мету - одну чи декілька з тих, що перелічені у пункті 2 вказаної статті, - чи не розглядається як «необхідне в демократичному суспільстві». Формулювання «згідно із законом» не лише вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах та передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування (п. 43 у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»). Втручання у право на повагу до житла має бути також «необхідним у демократичному суспільстві». Тобто, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності» та бути домірним переслідуваній легітимній меті (п. 56 рішення у справі «Зехентнер проти Австрії»). При вирішенні питання «необхідності у демократичному суспільстві» втрати членом сім`ї власника житла права на його користування слід керуватися принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й з урахуванням виду спірних правовідносин, іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Відтак, позбавлення особи згідно із законом права користування житлом, до якого вона не втратила інтерес не відповідатиме легітимній меті здійснення власником своїх прав та буде непропорційним втручанням у право на житло, що змусить її нести надмірний тягар, не забезпечить справедливий баланс між правами власника у розумінні статті 1 Протоколу 1 та правом особи на повагу до житла за змістом статті 8 Конвенції. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Кривіцька і Кривіцький проти України" ("Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine"), рішення від 02 грудня 2010 року) поняття "житло" не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Крім того, у принципі 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.59, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання й розвиток; із цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. У матеріалах справи відсутні відомості про наявність у [PERSON] , та її малолітнього сина [PERSON] іншого житла. Дитина [PERSON] , [INFO] , є інвалідом, тобто для забезпечення його якнайкращих інтересів йому важливо мати зареєстроване місце проживання, щоб мати можливість відвідувати центр реабілітації інвалідів і дітей-інвалідів з порушенням опорно-рухового апарату, інші спеціалізовані заклади та заклади освіти, відвідування яких можливе тільки по місцю зареєстрованого та фактичного проживання. Відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселити та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. У постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17, провадження № 14-64цс20, Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок щодо застосування норм права щодо припинення права користування житловим приміщенням колишнього члена сім`ї власника житла, зазначивши, що навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. Також необхідно досліджувати питання дотримання балансу між захистом права власності та захистом права колишнього члена сім`ї власника на користування будинком. Щодо належного відповідача то суд зазначає наступне, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2023 року в справі № 489/3691/20 зазначено, що «спір про визнання незаконним та скасування реєстраційного запису або рішення державного реєстратора про зняття особи з реєстрації місця може розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на житло іншою особою. Належним відповідачем у такому спорі є особа, за заявою якого позивача було знято з реєстрації місця проживання в житловому приміщенні та його власник на момент розгляду справи, за рахунок якого можливо задовольнити таку позовну вимогу. Органи реєстрації, що забезпечують формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи, або його посадові особі, не можуть виступати належними відповідачами у такому спорі. Такий орган лише зобов`язаний виконати відповідне рішення суду незалежно від того, чи був цей орган залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений». Отже, Департамент цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради у даній справі є неналежним відповідачем. Належним відповідачем у даному спорі є власник квартири [PERSON] , за заявою якої позивачів було знято з реєстрації місця проживання в житловому приміщенні. Ухвалою суду від 23.11.2022 року про забезпечення позову судом накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] . до вирішення спору по суті. Відповідно ч.1 ст.\~158\~ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони. У разі задоволення позову на відповідача. Положеннями статті 5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, серед іншого, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. [PERSON] , [INFO] , є дитиною-інвалідом з дитинства та має синдром Дауна, що підтверджується медичним висновком № 108 від 09 липня 2014 року, виданим ЛКК Міської дитячої лікарні м. Рівне, законним представником його інтересів є мати [PERSON] . Оскільки позивачів [PERSON] , [PERSON] звільнено від сплати судового збору, судовий збір слід стягнути з відповідача [PERSON] в дохід держави в розмірі 1984 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial