Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , у якій просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з ним. В обгрунтування позову покликається на те, що у провадженні Городоцького районного суду Львівської області перебуває справа про розірвання шлюбу між сторонами. У шлюбі мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після фактичного припинення спільного проживання дружина з дітьми перейшла проживати до квартири своєї матері. З цього часу відповідачка категорично заперечує проживання дітей у нього. Вказав, що діти важко переносять роздільне проживання, син просить забрати його додому, де в нього є своя кімната, ігровий куток, місце для навчання та відпочинку. Крім того, зазначив, що відповідачка проводить з дітьми набагато менше часу, ніж він через роботу, тому діти, зокрема, старший син, більше прив`язаний саме до нього, а дочка, якій 6 років до матері. Просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з ним, зазначаючи, що між ними склались надзвичайно теплі, дружні стосунки, встановлений міцний психологічний зв`язок, існує довіра, взаєморозуміння, тому розлука з ним буде впливати на дитину негативно. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Мартин В.І. подала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, покликаючись на мотиви, викладені у заяві. Просила про розгляд справи за її та позивача відсутності (а.с. 36). Відповідачка в судове засідання не з`явилась, її представник адвокат Хижак М.А. подала письмову заяву, в якій просила про розгляд справи без її та відповідачки участі, позовні вимоги визнала (а.с. 35). Представник третьої особи органу опіки і піклування Городоцької міської ради Львівської області в суд не з`явився, міський голова скерував до суду рішення виконавчого комітету Городоцької міської ради Львівської області, Висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітніх дітей, позовні вимоги підтримав, просив про розгляд справи за його відсутності (а.с. 30-34). Відповідно до ч. 3 ст.\~211\~ЦПК України суд ухвалив розглядати справу без участі сторін. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оглянувши заяви представників позивача, відповідачки, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. ч. 2, 8, 9 ст.\~7\~СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статей 160-161 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 11\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,\~стаття 8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. З позовної заяви, копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , вбачається, що сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані по [ADDRESS] (а.с. 9, 10, 11). Між сторонами існує спір про визначення місця проживання малолітніх дітей. Згідно рішення виконавчого комітету Городоцької міської ради Львівської області № 104 від 27.04.2023, Висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітніх дітей убачається, що малолітній [PERSON] проживає разом з батьком по [ADDRESS] , а малолітня [PERSON] із матірю по [ADDRESS] . Органом опіки та піклування затверджено висновок про доцільність визначення місця проживання сина з батьком. У житловому будинку за їхнім місцем проживання по [ADDRESS] , є всі належні умови для проживання дитини він має свою кімнату, окреме місце для сну, стіл, шафу, при спілкуванні з хлопчиком встановлено, що у них з батьком теплі та дружні стосунки, існує довіра та взаєморозуміння, емоційно він більш прив`язаний до батька, тому хоче проживати з ним. Із Постанови КЦС ВС від 4 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19, визначено базові елементи, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини, а саме: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання взаємин; піклування, захист і безпека дитини; вразливе становище; право дитини на здоров`я; право дитини на освіту. При вирішенні цієї категорії спорів також підлягають врахуванню: спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; стосунки між дитиною і батьками в минулому; бажання батьків бути опікунами; збереження стабільності в оточенні дитини (йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів); бажання дитини. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Водночас згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини (ст. 12 Конвенції про права дитини, ст. 171 СК України, ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»). У постанові КЦС ВС від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 зазначено, що суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб. Позивач [PERSON] займається підприємницькою діяльністю, має сталий та регулярний дохід, матеріально утримує дітей, фізично здоровий, належним чином виконує обовязки щодо виховання та навчання сина, має достатній батьківський потенціал. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами\~Конституції України та законів України. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Таким чином, у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, забезпечуючи інтереси малолітньої дитини [PERSON] , а також, враховуючи ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність сина до батька, спільне проживання його в родині батька, його вік, інші обставини, які здатні вплинути на фізичне і психічне здоров`я дитини, моральний розвиток, те, що позивач має необхідні умови для участі у його вихованні, крім цього, враховуючи те, що відповідачка в судове засідання не з`явилась, у поданій через представника заяві від 26.05.2023 позов визнала, беручи до уваги відсутність заперечень органу опіки та піклування, суд вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Суд, в порядку\~ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідачки в користь позивача 1073 грн. 60 судового збору, сплаченого ним при поданні позовної заяви.

Outcome: approved