Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

У березні 2023 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» ) звернулось до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що 17 серпня 2019 року о 16 год. 30 хв., останній, керуючи автомобілем марки «КАМАЗ», державний номер [NUMBER] по вул. В. Арнаутська, 82-А, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого сталося зіткнення з автомобілем «Вольво», державний номер [NUMBER] . Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху. В наслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Малиновського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~17\~вересня 2019\~року,\~по справі\~№521/14587/19,\~ [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення в виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Позивач зазначав, що на момент ДТП автомобіль «Вольво», державний номер [NUMBER] , був застрахований у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» за договором добровільного страхування наземного транспорту №881/18-Тз/О, який був укладений 05 жовтня 2018 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ТОВ «Агро-захист» в особі директора Ліберова Г.Е., предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Вольво», державний номер [NUMBER] . Відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту №881/18-Тз/О, який був укладений 05 жовтня 2018 року, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» зобов`язувалася компенсувати ТОВ «Агро-захист» в особі директора Ліберова Г.Е. прямі збитки, які є наслідком настання подій за страховими ризиками, в тому числі збитки внаслідок ДТП. Зазначив, що 05 жовтня 2018 року ТОВ «Агро-захист» в особі директора Ліберова Г.Е. звернулося до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу. 20 вересня 2019 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на підставі звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 30 серпня 2019 року, розрахунку страхового відшкодування від 11 вересня 2019 року, страхового акту №006.01316419-1 від 17 вересня 2019 року здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 165429,97 грн. Вказував, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля\~марки «КАМАЗ»,\~державний номер\~ [NUMBER] на час ДТП була застрахована ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» (поліс АМ/5215106 Ліміт відповідальності 100000,00 грн. фр. 1000,00 грн., а тому ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» мало право зворотної грошової вимоги до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» в межах 99000,00 грн. Оскільки позивач повністю виконав покладені на нього обов`язки щодо виплати страхового відшкодування, посилаючись на положення ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» просило суд винести рішення, яким стягнути з [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 66429,97 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20 березня 2023 року позовну заяву було прийнято до провадження та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 46). Ухвалою суду від 17 травня 2023 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с. 60). Представник позивача, діючий на підставі довіреності від 19 грудня 2022 року, в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав до суду клопотання, згідно якого підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити у повному обсязі та розглянути справу без його участі, не заперечував проти заочного рішення по справі (а.с. 67, 68). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом відповідно до вимог ст.\~128\~ЦПК України (а.с. 57). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції та Кодексу. Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Малиновського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом третім главою 82 книги п`ятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими вказані правовідносини регулюються. Судом встановлено,\~що ПрАТ «СК\~«Арсенал Страхування»\~є юридичною\~особою,\~якедіє на підставі Статуту, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 41). Встановлено, що 17 серпня 2019 року о 16 год. 30 хв., останній, керуючи автомобілем марки «КАМАЗ», державний номер [NUMBER] по вул. В. Арнаутська, 82-А, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого сталося зіткнення з автомобілем «Вольво», державний номер [NUMBER] . Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху. В наслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Вина [PERSON] у скоєнні ДТП підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2019 року, по справі №521/14587/19, за якою відповідач був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с. 35). Відповідно до ч. ч. 4, 6 ст.\~82\~ЦПК України обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, суд при винесенні рішення не з`ясовує обставин справи, які підтверджують вину відповідача у спричиненні механічних пошкоджень автомобілю марки «Вольво», державний номер [NUMBER] . Встановлено, що на момент ДТП автомобіль «Вольво», державний номер [NUMBER] , був застрахований у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» за договором добровільного страхування наземного транспорту №881/18-Тз/О, який був укладений 05 жовтня 2018 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ТОВ «Агро-захист» в особі директора Ліберова Г.Е., предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Вольво», державний номер [NUMBER] (а.с. 6-10, 10 звор.-11). Відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту №881/18-Тз/О, який був укладений 05 жовтня 2018, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» зобов`язувалася компенсувати ТОВ «Агро-захист» в особі директора Ліберова Г.Е. прямі збитки, які є наслідком настання подій за страховими ризиками, в тому числі збитки внаслідок ДТП. З матеріалів\~справи вбачається,\~що автомобіль\~марки «КАМАЗ»,\~державний номер\~ [NUMBER] на час ДТП був застрахований ТДВ « СК «Ю.Ес.Ай» згідно полісу АМ/5215106 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17 вересня 2018 року (а.с. 36). Судом встановлено, що автомобіль марки «Вольво», державний номер [NUMBER] , належить на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ТОВ «Агро-захист» (а.с. 15 звор.). 05\~жовтня 2018\~року ТОВ\~«Агро-захист»\~в особі\~директора Ліберова\~Г.Е.\~звернулося до\~ПрАТ «СК\~«Арсенал Страхування»\~із заявою\~про настання\~події,\~що має\~ознаки страхового\~випадку за\~договором добровільного\~страхування транспортного\~засобу(а.с. 14). Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 30 серпня 2019 року, розрахунку страхового відшкодування від 11 вересня 2019 року, страхового акту №006.01316419-1 від 17 вересня 2019 року вартість матеріального збитку складає 165429,97 грн. та сторонами не\~оскаржувалося (а.с. 12, 13, 16-22). Встановлено,\~що ПрАТ\~«СК «Арсенал\~Страхування» визнало\~вказану подію\~страховим випадком\~та здійснило\~виплату страхового\~відшкодування в\~розмірі 165429,97\~грн.,\~що підтверджується\~платіжним дорученням\~№54415481\~від 20\~вересня 219року (а.с. 34). Крім того, ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» здійснила ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» страхове відшкодування в порядку регресу в межах 99000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №13900 від 23 грудня 2019 року, №14006 від 24 грудня 2019 року та №14059 від 26 грудня 2019 року (а.с. 37, 38, 39). Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст.\~993\~ЦК України\~до страховика,\~який виплатив\~страхове відшкодування\~за договором\~майнового страхування,\~в межах\~фактичних затрат\~переходить право\~вимоги,\~яке страхувальник\~або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Отже, до позивача, як до страховика, що виплатив страхове відшкодування в межах сплаченої суми в розмірі 165429,97 грн., перейшло право вимоги різниці не відшкодованого страхового відшкодування в сумі 66429,97 грн., як потерпілої особи, на підставі ст. ст. 1187, 1188 ЦК України, до відповідача [PERSON] . Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача на свою користь різниці не відшкодованого страхового відшкодування в сумі 66429,97 грн. в порядку суброгації. Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засідання відповідач також розпорядився на свій розсуд. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь в порядку суброгації страхового відшкодування в розмірі 66429,97 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір у справі складає 2684,00 грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду та підлягають стягненню з відповідача (а.с. 1).

Outcome: approved