Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

В червні 2018 р. позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся в суд із позовом до [PERSON] (відповідач-1), [PERSON] (відповідач-2) та [PERSON] (відповідач-3), у якому просить: 1) зняти Відповідачів з реєстраційного обліку з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 2) виселити в примусовому порядку Відповідачів з трикімнатної квартири загальною площею 79,3 кв. м., житловою площею 44,7 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява мотивована тим, що 15 жовтня 2007 року Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (14 червня 2010 року перейменоване в ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] укладено договір кредиту від 15 жовтня 2007 року № 384/110/07-ПІ (далі - кредитний договір). З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором між АКБ Укрсоцбанк та [PERSON] укладено іпотечний договір від 15 жовтня 2007 року № 384/110/07-ПІ, відповідно до якого останній передав АКБ Укрсоцбанк в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру зальною площею 79,3 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . ПАТ Укрсоцбанк було оформлено право власності на вищезгадане житлове приміщення згідно статті 37 Закону України «Про іпотеку». Згідно з витягом з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивач звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати питання в досудовому порядку. Проте, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання у житловому приміщенні, колишні власники продовжують користуватися ним та відмовляються добровільно виселятися. ПАТ Укрсоцбанк просив зняти відповідачів з реєстрації з трикімнатної квартири загальною площею 79,3 кв. м, житловою площею 44,7 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та виселити в примусовому порядку з вказаної квартири на підставі ст.391 ЦК України. Ухвалою від 01.10.2018 р. відкрито провадження у справі за вказаним позовом з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликами сторін у справі. Відзив на позовну заяви не надходив. Ухвалою Київського апеляційного суду від 16.04.2019 р. було залишено без руху апеляційну скаргу відповідача-1 [PERSON] на ухвалу про відкриття провадження у справі. Ухвалою Київського апеляційного суду від 15.05.2019 р. відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача-1 [PERSON] на ухвалу про відкриття провадження у справі. Ухвалою Київського апеляційного суду від 25.06.2019 р. визнано повторним подання відповідачем [PERSON] апеляційної скарги на ухвалу районного суду про відкриття провадження у справі зловживанням процесуальними правами та залишено дану апеляційну скаргу без розгляду. Постановою Верховного Суду від 01.08.2019 р. залишена без змін ухвала Київського апеляційного суду від 16.05.2019 р., а касаційна скарга [PERSON] - без задоволення. Ухвалою Київського апеляційного суду від 25.08.2022 р. апеляційна скарга відповідача-2 [PERSON] на ухвалу районного суду від 01.10.2018 р. про відкриття провадження повернута скаржнику. Ухвалою Верховного Суду від 12.09.2022 р. відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою відповідача-2 [PERSON] на ухвалу Київського апеляційного суду від 25 серпня 2022 року. Ухвалою Київського апеляційного суду від 26.10.2022 р. відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача-1 [PERSON] на ухвалу районного суду від 01.10.2018 р. про відкриття провадження у справі. Ухвалою Київського апеляційного суду від 20.01.2023 р. відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача-1 [PERSON] на ухвалу районного суду від 01.10.2018 р. про відкриття провадження у справі. Ухвалою Київського апеляційного суду від 14.03.2023 р. відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача-1 [PERSON] на ухвалу районного суду від 01.10.2018 р. про відкриття провадження у справі. Ухвалою районного суду від 24.03.2020 р. задоволена заява АТ «Альфа-Банк» та замінено позивача ПАТ «Укрсоцбанк» на правонаступника - акціонерне товариство «Альфа-Банк» (нова назва - АТ «Сенс Банк»). В судовому засіданні 05.08.2020 р. здійснено перехід за спрощеного позовного провадження на загальне позовне. Ухвалою від 05.08.2020 р. в підготовчому засіданні відмовлено відповідачу-1 [PERSON] в прийнятті зустрічного позову та зупинено провадження у справі - до набуття законної сили рішенням у цивільної справи № 758/168/18 за позовом [PERSON] до Державного реєстратора Троценка Юрія Миколайовича Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ», Акціонерного товариства «Альфа-Банк», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: [PERSON] про скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та визнання права спільної сумісної власності та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] до Державного реєстратора Троценка Юрія Миколайовича Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ, Акціонерного товариства «Альфа-Банк», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: [PERSON] про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Ухвалою від 13.07.2020 р. поновлено провадження у справі Ухвалою суду від 15.08.2022 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. Представник позивача до початку судового засідання подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. У судове засідання відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, повторно не з`явились, про причини неявки не повідомили, не подали відзиви на позовну заяву. А відтак, на підставі ст.ст.223 ч.4. 280 ЦПК України суд розглядає справу з постановленням заочного рішення на підставі наданих стороною позивача доказів. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Суд встановив, що 15 жовтня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ «Укрсоцбанк») (14 червня 2010 року перейменоване в ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого являється Акціонерне товариство «Альфа Банк», найменування якого згодом змінено на АТ «Сенс Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір від 15 жовтня 2007 року № 384/110/07-ПІ про надання кредиту у розмірі 616 100,00 (Шістсот шістнадцять тисяч сто) гривень 00 копійок, зі сплатою 14,5% процентів річних та комісії в порядку та на умовах, визначених кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між АКБСР «Укрсоцбанк», яке в подальшому змінило назву на АТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] 15 жовтня 2007 року укладено договір іпотеки № 04/І-765, за яким у забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за договором кредиту № 384/110/07-Пі від 15.10.2007, передано банку в іпотеку квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п. 4.1. ст. 4 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпеченні іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За змістом п.п. 4.5.3. п. 4.1. ст. 4 договору іпотеки іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України Про іпотеку. 13.11.2017 Позивачем було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 38082399 від 13.11.2017, відповідно до умов якого права власності на дану квартиру перейшло до ПАТ «Укрсоцбанк». Під час розгляду даної справи державна реєстрація за Позивачем права власності на квартиру не скасовувалась та є чинною, будь-яких доказів на спростування вказаної обставини суду не надавалось. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25 серпня 2021 р. у цивільній справі № 758/168/18, до якого було зупинено провадження у даній справі, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 червня 2022 р., відмовлено в повному обсязі в позові [PERSON] до Державного реєстратора Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Троценка Юрія Миколайовича, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», третя особа: [PERSON] про скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та визнання права власності та в позові позові третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] до Державного реєстратора Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Троценка Юрія Миколайовича, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», третя особа: [PERSON] про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Постановою Верховного Суду від 14 грудня 2022 р. залишено без задоволення касаційну скарга [PERSON] , а рішення Подільського районного суду міста Києва від 25 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 червня 2022 року - без змін. Згідно з витягом з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] ., [PERSON] , [PERSON] . Позивач звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати питання в досудовому порядку. Проте, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання у житловому приміщенні, колишні власники продовжують користуватися ним та відмовляються добровільно виселятися. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ч. 1,2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Частиною 1 статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Разом з тим, положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (чинна, на момент виникнення спірних правовідносин), зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012 р. визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що позивач є власником квартири, у якій фактично не проживають, але значаться зареєстрованими відповідачі, серед яких є попередній власник квартири та члени його сім`ї, що створює перешкоди та порушує права дійсного власника, при цьому жодних домовленостей між позивачем, як власником, та відповідачами з приводу користування квартирою не досягалось, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а тому вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з квартири [ADDRESS] . Разом з тим, суд вважає, що позов у частині вимог щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку не підлягає задоволенню, у зв`язку з тим, що в даному випадку, заявлена вимога є передчасною, оскільки зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється у тому числі й на підставі рішення суду про позбавлення такої особи права користування житловим приміщенням після набрання ним законної сили. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн. (за задоволену вимогу про виселення), тобто по 587,33 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial