Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу між позивачем і відповідачем [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований 31 травня 2007 року, відділом РАЦС Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №253; неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з позивачем; присудити до щомісячного стягнення з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5000 гривень щомісяця на кожну дитину, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. Позов мотивує наступним. Сторонами було укладено шлюб, від цього шлюбу є двоє дітей, а саме: донька [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , які перебувають на утриманні позивача. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Відповідач протягом останній трьох років влаштовує постійні скандали, в тому числі в присутності дітей та батьків, сторонніх людей і в громадських місцях, що ображає честь і гідність позивача. Відповідач постійно пред`являє необґрунтовані претензії, що робить спільне життя нестерпним, тому що він постійно ганьбить, ображає позивача і принижує честь і гідність. Від постійних суперечок і скандалів погіршилося самопочуття. При цьому відповідач перестав повністю брати участь в житті сім`ї, а саме: відсутність моральної та матеріальної участі. Весь тягар забезпечення сім`ї лежить на плечах позивача. Спільне господарство та сімейне життя з відповідачем не ведуть фактично з лютого 2022 року. Втрачені всі фізичні та духовні зв`язки між сторонами. Останньою краплею став скандал, який відповідач вчинив 19.08.2022 року. Цього дня ввечері [PERSON] прийшов додому в збудженому стані. Безпідставно почав висувати незрозумілі претензії позивачу та батькам. В результаті сварки [PERSON] постійно погрожував усім. Після того як відповідач розпочав знешкоджувати меблі та інші предмети, було викликано наряд поліції. Дана подія була зареєстрована в журналі ЄО під №13434. Наряд поліції, який прибув на місце події, склав відносно [PERSON] адміністративний протокол ВАВ №170416 від 19.08.2022 року за кваліфікацією ч.1 ст.173-2 КУпАП. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13.09.2022 року по справі №308/11110/22 [PERSON] визнаний винним та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Станом на сьогодення збереження сім`ї неможливо і суперечить інтересам позивача та інтересам наших дітей. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.10.2022 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін на 18.11.2022. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання. Розгляд справи відкладався. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.01.2023 провадження у справі зупинено. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 19.04.2023 ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.01.2023 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду. Розгляд справи призначено на 01.06.2023, такий відкладено на 08.06.2023. Сторони належним чином повідомлені про призначені судові засідання. Відповідач через канцелярію суду подав клопотання від 31.05.2023 про витребування інформації, яке на підставі ст. 84 ЦПК України судом залишено без задоволення. У судовому засіданні 08.06.2023 представник позивача повідомив, що спільне життя сторін не склалося, такі мають різні погляди на питання розвитку сім`ї, виховання дітей, між сторонами виникали сварки, на які викликали поліцію, за наслідками розгляду справ судом відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності. Спроби зберегти сім`ю були невдалими, подальше спільне проживання неможливе. Діти проживають з матр`ю у квартирі, що належить її батькам. Позивач також доповнила, що відповідач неодноразово її ображав, піднімав руку, свого ставлення до неї не змінив, навпаки, став ще гірше з нею поводитись, незважаючи на наявність двох спільних дітей. Вказала, що відповідач переслідує її на роботі, внаслідок чого їй роблять зауваження. Позивач та її представник просять позов задоволити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, хоча належним чином повідомлявся, письмового відзиву на позов не подав. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд виходить з наступного. Як встановлено судом, 31.05.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за актовим записом № 253, що підтверджується наявним у справі оригіналом повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 31.05.2007. Від спільного шлюбу у сторін народилися діти: донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14 липня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області; та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12 жовтня 2017 року Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області. Станом на день розгляду справи шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство позивач та відповідач не ведуть. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст.21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Зі змісту статті 55 Сімейного кодексу України вбачається, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України. У відповідності зі ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст.112 Сімейного кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини чи чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. На даний час, офіційно зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем має формальний характер, подружнє життя не склалося через несумісність характерів та розбіжність у поглядах на подружні відносини. Фактичні шлюбні відносини між сторонами не підтримуються, спільне господарство вони не ведуть, шлюб став носити формальний характер, відтак суд дійшов висновку про недоцільність подальшого збереження шлюбу, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Від шлюбу у сторін народилися діти. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. За умовами, встановленими ч.1 ст. 3 Конвенції та ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого врахування інтересів дитини. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст.180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість, вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері чи батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Станом на момент пред`явлення позову, у відповідності до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на один місяць для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня становить 2618 гривень. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч.1 ст.191 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд вважає, що відповідач, як батько, зобов`язаний також нести витрати по утриманню дітей. Таке утримання повинно забезпечувати хоча б мінімальні потреби дітей, необхідні для повноцінного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Суду не подано доказів, що відповідач має вади здоров`я, які б не дозволяли йому працювати та утримувати дітей, інших дітей чи осіб, що перебувають на його утриманні. При цьому суду подано розрахунок ДВНЗ «УжНУ» про нарахування заробітної плати позивачу з березня по серпень 2022 року у розмірі 59334, 56 грн без вирахувань податків. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 5000 грн на кожну дитину, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до моменту досягнення дитиною повноліття. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 4000 грн на кожну дитину, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду. Також, суд визнає необхідним застосувати п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Також суд вважає за необхідне, зважаючи на відсутність заперечень сторін, неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з матір`ю. За наведених обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню судом частково. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial