Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

17 травня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на неповнолітню дитину. Свої вимоги мотивує наступним. Сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 вересня 2020 року по справі № 541/1536/20 з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що сплачувати аліменти в такому розмірі в подальшому він не має можливості, оскільки його матеріальний та сімейний стан змінився. 14 травня 2022 року він уклав шлюб з [PERSON] . [INFO] у них народилася донька - [PERSON] . Позивач працевлаштувався в ТОВ «Торговий дім Автотранс-ойл», однак повинен забезпечувати свою сім`ю, дружину, яка не працює, а знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, а також сплачує аліменти на дитину від першого шлюбу. Позивач просить зменшити розмір аліментів з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх доходів щомісячно. 18 травня 2023 року ухвалою судді відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 20). Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача адвокат Ковердяєва Л.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача та пояснила, що у зв`язку з тим, що після укладення шлюбу з [PERSON] та народження доньки [PERSON] , позивач не може сплачувати аліменти на доньку [PERSON] в розмірі 1/4 усіх видів доходу через зміну сімейного та матеріального стану. Просить зменшити розмір аліментів з1/4 частини до 1/6 частини з усіх доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, так як відповідачка має можливість працювати і також забезпечувати їх спільну дитину. Відповідачка в судове засідання не з`явилася. В судовому засіданні представник відповідачки адвокат Батієнко Я.І. заперечив проти позовних вимог [PERSON] , так як матеріальний стан позивача після винесення рішення про стягнення аліментів навіть поліпшився позивач почав працювати. Окрім того, зменшення розміру аліментів з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх доходів призведе до того, що відповідачка буде отримувати менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що гарантовано державою. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 січня 2015 року, який було розірвано рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 березня 2019 року (а.с. 11). Від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). На підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 вересня 2020 року по справі № 541/1536/20 з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12, 13). Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] 14 травня 2022 року позивач одружився з [PERSON] (а.с.8), та [INFO] від даного шлюбу народилася донька [PERSON] (а.с.9). Відповідно до довідки [PERSON] працює в ТОВ «Торговий дім Автотранс-ойл» та сплачує аліменти (а.с.14). Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою ВРУ від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Ст. 141 СК України передбачається, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так, із аналізу наведеної вище норми, розмір аліментів не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів, а значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, фактично обґрунтовуючи його тим, що через народження доньки він тепер має утримувати двох дітей і дружину, яка не працює. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності з довідкою про заробітну плату за листопад 2022 року по квітень 2023 року від 16.05.2023 р., грошовий дохід позивача складає 36718 грн. грн.65 коп. за вказаний період (а.с. 14). Зазначене не свідчить про погіршення матеріального стану позивача. Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився його матеріальний стан, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Та, обставина, що позивач після народження другої дитини несе витрати на їх забезпечення, сама по собі не свідчить про погіршення матеріального стану . Такий за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що належних та допустимих доказів того, що суттєво змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст. 192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано доказів зміни його стану здоров`я або погіршення матеріального стану внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Розмір аліментів, стягнутий з позивача на користь відповідачки рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 вересня 2020 року, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення в зв`язку із тим, що у позивача народилася ще одна дитина, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від першого шлюбу з відповідачкою та суперечитиме її інтересам. Таким чином, на підставі викладеного, з урахуванням наданих суду доказів, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed