Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-08 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач 22 березня 2013 року звернулась до позивача із заявою з метою отримання банківських послуг. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із запропонованими банком Тарифами і Умовами та правилами надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між нею та банком кредитний договір. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок з подальшим збільшенням кредитного ліміту до 35000,00 грн. Для користування кредитним картковим рахунком [PERSON] отримала кредитну картку. Позивач стверджує, що [PERSON] станом на 13 лютого 2023 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 44396,38 грн, яка складається з наступного: 36382,91 грн заборгованість за кредитом; 8013,47 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн заборгованість за комісією; 0,00 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором.\~\~ Оскільки відповідач в добровільному порядку не погашає свій борг, банк просить стягнути його в примусовому порядку. Ухвалою від 03 квітня 2023 року суд визнав справу малозначною та постановив її розгляд проводити за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. У судове засідання сторони не з`явились. У поданій до суду заяві представник позивача Ляр Д.Ю. просив розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Повноваження представника підтверджуються наявною в матеріалах справи довіреністю №2233-К-Н-О від 30 серпня 2022 року. Відповідач причини неявки не повідомила, відзиву на позов у встановлений судом строк до суду не подала, хоча про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого гл. 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання зобов`язань. Як встановлено з оглянутої судом анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку від 22 березня 2013 року [PERSON] виявила бажання оформити на своє ім`я кредитну карту без зазначення її ідентифікуючих ознак чи найменування. . Позичальник підписанням цієї анкети-заяви погодилась, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею і банком\~ договір про надання банківських послуг.\~ Анкета-заява містить персональні дані [PERSON] , інші відомості в ній відсутні. Відповідно до виданої АТ КБ «Приватбанк» довідки, яка не містить\~ ні номеру, ні дати її видачі, [PERSON] на виконання умов кредитного договору було видано декілька карток різних видів, востаннє\~ 29.10.2020 з терміном дії 05/24. Факт користування відповідачем кредитними картками, відповідно, і кредитними коштами підтверджується випискою по особовому рахунку [PERSON] , що приєднана до матеріалів справи. Із довідки АТ КБ «Приватбанк», яка не містить\~ ні номеру, ні дати її видачі, про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] , вбачається, що кредитний ліміт неодноразово змінювався, востаннє розмір кредитного ліміту було зменшено 24.01.2022 до 34274,05 грн., 14.11.2022 року зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості, станом на 13.02.2023 відповідач має заборгованість у розмірі 44396,38 грн, яка складається з наступного: 36382,91 грн заборгованість за кредитом; 8013,47 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн заборгованість за комісією; 0,00 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором.\~\~ Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як встановлено статтею 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У позовній заяві, обгрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «Приватбанк» посилався на витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, що розміщений на сайті банку. Однак, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в Приватбанку розуміла відповідач, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк». Також роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Суд вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. У анкеті-заяві позичальника про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 22 березня 2013 року процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена. Позивач посилається як на підставу для стягнення відсотків за користування кредитними коштами на Паспорт споживчого кредиту. Судом оглянуто цей Паспорт та встановлено, що в ньому зазначена інформація з основних умов кредитування з урахуванням побажань споживача залежно від типу карти («Універсальна» «Універсальна Gold», «Platinum», «MC World BlackEdition», «Visa Signature», «MC WqrldElite», «Visa Infinite»), інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача за сімома видами карток, порядок повернення кредиту та наслідки прострочення виконання (невиконання) зобов`язань за договором про споживчий кредит. Крім того, в цьому Паспорті зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Тобто, Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Крім того, паспорт споживчого кредиту містить інформацію щодо умов кредитування станом на 29 жовтня 2020 року, в той час як договір кредиту було укладено 22 березня 2013 року і відсотки за цим договором, згідно розрахунку, нараховувались з часу укладення саме кредитного договору. У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду\~ від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20, викладено правову позицію, згідно з якою, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. А тому, саме по собі підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг не можуть бути підставою для стягнення заборгованості за простроченими відсотками. Розрахунок заборгованості також не є документом, який може підтверджувати умови кредитування. При цьому, суд враховує, що розрахунок не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість, з урахуванням неодноразової зміни як карток, так і їх підвидів. Розрахунок заборгованості не містить даних щодо посадових осіб, якими він сформований та не скріплений печаткою банку, а відтак, він не може бути належним та допустимим доказом у справі. За таких обставин без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, а також Паспорт споживчого кредиту не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки не містять підпису відповідача, а відтак достовірно не підтверджують вказаних обставин. Реалізуючи право вимоги повернення фактично отриманої суми кредитних коштів банком заявлено до стягнення 36382 грн. 91 коп. за тілом кредиту. Обґрунтовуючи підстави стягнення такої заборгованості, банком, окрім її розрахунку, надано виписку по картковому рахунку, в якій міститься повна інформація про рух коштів, відображено всі операції за кредитним договором за даним балансом, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей. А тому, суд вважає доведеною заборгованість по тілу кредиту. Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Оскільки фактично отримані та використані позичальником кредитні кошти в повному обсязі повернуті не були, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. За змістом ч.1,2 наведеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до платіжного доручення від 15.02.2023 АТ КБ «Приватбанк» сплатило 2684 грн. 00 коп. судового збору за звернення до суду з наведеним позовом. Зважаючи на те, що позов підлягає до часткового задоволення, з відповідача на користь позивача на підставі ст.141 ЦПК України належить стягнути судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial