Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом, вимогами якого просить стягнути з [PERSON] 1 315 106,86 грн. з яких: 33 235,89 грн. (0,1% річних за договором позики) + 228 893,42 грн. (3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України) + 1 052 977,55 грн. (інфляційні втрати у відповідності до ст. 625 ЦК України), а також 11 350,00 грн. суму судового збору та іншу суму судових витрат.\~ В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 01.04.2020 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого\~ він, як позикодавець, передав у власність відповідача (позичальника за умовами договору) позику в сумі 28 130 000 грн. Згідно п. 2.1. договору, датою повернення позики є 31 грудня 2020 року. Цей термін може бути продовжено за згодою сторін, що оформляється додатковою угодою сторін до цього договору. Пунктом 5.3. Договору встановлювалось, що зміни та доповнення до цього договору здійснюються за взаємною згодою сторін, шляхом підписання додаткового договору. 01.04.2020 року, у відповідності до п. 5.3. договору між позивачем та відповідачем було укладено додатковий договір до договору позики від 01.04.2020 року. Згідно п. 1 додаткового договору даним додатковим договором у відповідності до п. 5.3. Договору позики від 01.04.2020 року сторони виклали нижченаведені пункти Договору позики від 01.04.2020 року в наступній редакції: 2.1. Дата повернення позики - «28» лютого 2021 року. Цей термін може бути продовжено за згодою сторін, що оформляється додатковою угодою Сторін до цього Договору. 2.5. Позика надається Позичальнику в готівковій формі однією сумою в момент підписання договору сторонами. Факт передачі коштів позикодавцем та його одержання позичальником засвідчується шляхом підписання позичальником розписки про отримання, яка складається в простій письмовій формі. На виконання умов договору ним було передано відповідачу суму позики у розмірі 28 130 000,00 гри., що підтверджується розпискою до договору позики від 01.04.2020 року, Відповідачем у відповідності до п. 2.5. договору позики в редакції додаткового договору від 01.04.2020. Також, 26.01.2021 року відповідачем було видано нотаріально засвідчену заяву, згідно\~ якої відповідач підтверджує факт їх неповернення на дату написання заяви та зобов`язання повернути йому кошти до 28.02.2021 року (у строк, встановлений п. 2.1. договору позики в редакції додаткового договору від 01.04.2020 року). Разом з тим, у встановлений договором строк (до 28.02.2021 року) відповідачем не було повернуто отримані за договором позики грошові кошти. Відтак, позивач просить стягнути з відповідача: 1 315 106,86 грн. з яких: 33 235,89 грн. (0,1% річних за договором позики) + 228 893,42 грн. (3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України) + 1 052 977,55 грн. (інфляційні втрати у відповідності до ст. 625 ЦК України), а також понесені судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Просить задовольнити позов. Представник не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не прибув, про час і місце судового розгляду повідомлялася у встановленому порядку, про що у справі є відповідні докази. Від нього не надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала щодо позову.У подальшому не прибула у судове засідання. З урахуванням думки представника позивача, який не заперечував щодо заочного розгляду справи, положення частини 1 статті 280 ЦПК України та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.04.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики (надалі Договір) (а.с. 6-7). За умовами зазначеного Договору (п. 1.1. та п. 1.2.) [PERSON] , як Позикодавець, передає у власність [PERSON] (Позичальника) позику в сумі 28 130 000 грн., що еквівалентно 1 000 000,00 доларів США, за офіційним курсом НБУ на момент надання позики (28,13 грн. за 1 долар США). Згідно п. 2.1. Договору, датою повернення позики є 31 грудня 2020 року. Цей термін може бути продовжено за згодою сторін, що оформляється додатковою угодою сторін до цього Договору. Пунктом 5.3. Договору вказано, що зміни та доповнення до цього договору здійснюються за взаємною згодою сторін, шляхом підписання додаткового договору. 01.04.2020 року, між [PERSON] та [PERSON] , у відповідності до п. 5.3. Договору, було укладено Додатковий договір до договору позики від 01.04.2020 року. Згідно п. 1 Додаткового договору, даним додатковим договором у відповідності до п. 5.3. Договору позики від 01.04.2020 року сторони виклали нижченаведені пункти Договору позики від 01.04.2020 року в наступній редакції: п. 2.1. Дата повернення позики - «28» лютого 2021 року. Цей термін може бути продовжено за згодою сторін, що оформляється додатковою угодою Сторін до цього Договору. Пунктом 1.2. визначено, що «позика надається Позичальнику в готівковій формі однією сумою в момент підписання договору сторонами. Факт передачі коштів Позикодавцем та його одержання Позичальником засвідчується шляхом підписання Позичальником розписки про отримання коштів, яка складається в простій письмовій формі. Як вбачається з розписки до договору позики від 01.04.2020 року, [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 28 130 000,00 грн. по договору позики від 01.04.2020 року (а.с. 9). Отриману суму коштів у розмірі 28 130 000,00 грн., а також нараховані на неї проценти (в розмірі, передбаченому п. 2.2. Договору позики від 01.04.2020 року) [PERSON] зобов`язується повернути [PERSON] до 28 лютого 2021 року. З нотаріально засвідченої заяви [PERSON] від 26.01.2021 року вбачається, що відповідач підтверджує факт отримання грошових коштів від [PERSON] у розмірі 28 130 000,00 грн. по договору позики від 01.04.2020 року, додаткового договору позики від 01.04.2020 року та розписці від 01.04.2020 року до договору позики від 01.04.2020 року. Зазначені вище грошові кошти на дату написання даної заяви ним не повернуті Позикодавцю [PERSON] . Згідно даної заяви відповідач зобов`язався повернути грошові кошти, отримані за договором позики від 01.04.2020 року [PERSON] до 28 лютого 2021 року (а.с. 10-11). У порядку досудового врегулювання спір між сторонами не вирішений, оскільки на вимоги позивача про сплату боргу, відповідачем заборгованість не погашена. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно п. 2.2. Договору, за користування коштами Позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю проценти у розмірі 0,1 проценти річних від суми коштів, наданих у позику або від залишку суми позики, у випадку часткового повернення. Нарахування процентів за цим Договором здійснюється з урахуванням календарної кількості днів у місяці та в році. Пунктом 2.3. Договору встановлено, що проценти нараховуються з дня наступного за днем надання позики, за весь час користування коштами до дня фактичного повернення позики. Нарахування процентів здійснюється Позикодавцем 14 числа кожного місяця, а також в день повернення позики чи її частини. Згідно п. 2.4. Договору Позичальник зобов`язаний щомісяця сплатити проценти за користування коштами, протягом 3 (трьох) днів з дня їх нарахування, відповідно до п. 2.3. Договору. У місяці повного повернення позики строком сплати процентів є день повного повернення позики. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості за договором позики від 01.04.2020, укладеного між сторонами. Після укладення цього договору позивач всі обов`язки, передбачені договором виконав, а відповідач не виконав свої зобов`язання, не повернувши позивачу кошти у розмірі 28 130 000,00 грн. Оскільки відповідач відмовляється виконувати взяті на себе зобов`язання, сума позики ним досі не повернута, суд вважає, що права позивача порушені і підлягають судовому захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або ооностороння зміна його зтиов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином вішювідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зшчайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його топання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ч. 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання воо ішюнання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). А згідно ч. 1 ст, 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, відповідач по відношенню до позивача є боржником і таким, що прострочив свої зобов`язання за Договором. Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. З урахуванням зазначеного, відповідач, як Позичальник, зобов`язаний сплатити 0,1% річних у відповідності до п, 2.2.-2.4. Договору, що за розрахунком, проведеним позивачем, становить 33 235,89 грн. (з 02.04.2020 року до 31.12.2020 року 21 059,07 грн. (28 130 000,00 грн. х 0,1 х 274 (кількість днів у періоді) : 366 : 100), з 01.01.2021 року по 07.06.2021 року 12 176,82 грн. (28 130 000,00 грн. х 0,1 х 158 (кількість днів у періоді) : 366 : 100). Враховуючи невиконання відповідачем грошового зобов`язання у встановлені Договором строки - до 28.02.2021 року, відповідач зобов`язаний також сплатити передбачені ст. 625 ЦК України 3% річних за період з 01.03.2021 року по 07.06.2021 року та інфляційні втрати. Розрахунок 3% річних позивачем проведено за формулою: сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. 3 01.03.2021 року до 07.06.2021 року 228 893,42 (28 130 000,00 х 3 х 99 (кількість днів у періоді) : 365 : 100). Крім того, з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у зв`язку з простроченням виконання ним грошового зобов`язання з 01.03.2021 року по 07.06.2021 року: березень 2021 101,70 грн.; квітень 2021 року 100,70 грн.; травень 2021 року 101,30 грн. За розрахунком позивача інфляційне збільшення - 1 052 977,55 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача за Договором складає: 33 235,89 грн. (0,1% річних за договором позики) + 228 893,42 грн. (3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України) + 1 052 977,55 грн. (інфляційні втрати у відповідності ст. 625 ЦК України) = 1 315 106,86 грн. Досліджені в судовому засіданні обставини стверджують про те, що вимоги позивача є обґрунтованими доказами, а тому підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 11 350,00 грн., що підтверджено квитанцією (а.с. 5). На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 16, 20, 549, 526, 1046, 1049 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved