Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

У січні 2023 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.03.1969 року батьки позивача [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, від якого [INFO] народився позивач [PERSON] , який був єдиною дитиною в сім`ї. 20.10.1997 року батьки позивача придбали квартиру [ADDRESS] , яка була зареєстрована в КП «ДМБТІ» 17.11.1997 року, про що свідчить штамп у договорі. Після укладення договору у жовтні 1997 року батьки позивача зареєструвались у вказаній квартирі та з того часу мешкали у ній, здійснювали поточний ремонт та догляд за квартирою, сплачували комунальні послуги та податки. [INFO] батько позивача [PERSON] помер. Після смерті батька мати позивача [PERSON] прийняла спадщину, спільно мешкаючи з ним в тому числі на день його смерті, проте для оформлення спадкових прав до нотаріальної контори не зверталася. 21.01.2010 року позивач [PERSON] зареєструвався у вищевказаній квартирі та ввесь цей час спільно мешкав та доглядав матір. [INFO] мати позивача [PERSON] померла. Після смерті матері відкрилась спадщина у вигляді квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями після\~смерті матері\~залишився її\~син,\~тобто позивач,\~який фактично\~прийняв спадщину, вступив в її управління, що відповідає ст. 1268 ЦК України. Однак, після смерті батьків позивача з`ясувалось, що відомості про прописку/реєстрацію батька [PERSON] у зазначеній квартирі не збереглися. Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька за законом були позивач, оскільки він єдиний син померлого, та його дружина [PERSON] , яка мешкала з ним разом з 1969 року по день його смерті за різними адресами. У зв`язку з тим, що я не звертався за спадщиною після смерті батька, фактично спадщину прийняла тільки його дружина [PERSON] , однак не оформила своїх спадкових прав, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Зараз після смерті матері я фактично в порядку ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину, у зв`язку тим, що на день смерті матері був з нею зареєстрований. Інші спадкоємці першої та другої черги, які б мали право прийняти спадщину, відсутні. Враховуючи викладене, позивач змушений звернутися до суду та просити встановити факт постійного проживання\~ [PERSON] \~з її чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] , з [INFO] по день його смерті, тобто на час відкриття спадщини, встановити факт прийняття [PERSON] спадщини у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та визнати за позивачем право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.01.2023 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 28.02.2023 року клопотання представника позивача адвоката Скочко О.А. про витребування доказів було задоволено, витребувано із Другої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірені копії спадкових справ після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . 14.03.2023 року на адресу суду із Другої дніпровської державної нотаріальної контори надійшла належним чином завірена копія спадкової справи № 466/2022 після смерті [PERSON] , спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с. 45). Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 23.03.2023 року клопотання представника позивача адвоката Скочко О.А. про витребування доказів було задоволено, витребувано із Новокодацького відділу державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~у місті\~Дніпрі Південного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Одеса) належним чином завірену копію актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] , № 422 від 17.01.2005 року, який помер [INFO] . 30.05.2023 року на адресу суду із Новокодацького відділу ДРАЦС\~у місті\~Дніпрі Південного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Одеса) надійшли витребувані документи. Ухвалою Ленінського районного\~суду м.\~Дніпропетровська від 23.03.2023 року підготовче провадження по справі було закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, натомість його представник адвокат Скочко О.А. надала до суду заяву з проханням провести судове засідання без застосування засобів технічної фіксації, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] надала до суду заяву, у якій просила розгляд справи провести за відсутності представника, прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Судом встановлено, що батьки позивача\~ [PERSON] \~та [PERSON] 01.03.1969 року уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 6). Батьками позивача [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до\~договору купівлі-продажу\~від 20.10.1997\~року,\~який було\~зареєстровано на\~товарній біржі\~«Центральна»,\~за реєстровий\~№ 78,\~батьки позивача\~ [PERSON] \~та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] , загальною площею 42 кв. м., житловою 26,7 кв. м. (а.с. 8), Зазначена квартира була зареєстрована в КП «ДМБТІ» 17.11.1997 року, що підтверджується копією реєстраційного посвідчення (а.с. 9). Таким чином, батькам позивача [PERSON] та [PERSON] належить по 1/2 частки зазначеної квартири. Як вбачається із довідки ТОВ «Домовий» № 30, яка була видана основному квартиронаймачу [PERSON] в тому, що він дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] , і має склад сім`ї дружину [PERSON] (а.с. 11). 10.01.2003 року між батьком позивача [PERSON] та ВАТ «Дніпрообленерго» було укладено договір № 8947113 про користування електричною енергією для побутових споживачів за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Також, 07.04.2004 року між батьком позивача [PERSON] та ТОВ ТРК «Фальстап» було укладено договір про надання послуг кабельного мовлення та абонентського обслуговування для фізичних осіб за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18) [INFO] батько позивача [PERSON] помер (а.с. 21). Таким чином, спадкоємцями першої черги після смерті батька за законом були позивач [PERSON] , оскільки він єдиний син померлого, та його дружина [PERSON] , яка мешкала з ним разом по день його смерті. У зв`язку з тим, що позивач не звертався із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, фактично спадщину прийняла тільки його дружина [PERSON] , однак не оформила своїх спадкових прав, що підтверджується листом про відсутність спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с. 45). 21.01.2010 року позивач [PERSON] зареєструвався у вищевказаній квартирі та проживав там разом із матір`ю [PERSON] (а.с. 20). [INFO] мати позивача [PERSON] померла (а.с. 22). Після смерті матері відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] та, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 66), прийняв спадщину, яка складається із 1/2 частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] . Інші спадкоємці першої та другої черги, які б мали право прийняти спадщину, відсутні (а.с. 46-69). Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] зареєстрованим або знятим з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , не значиться (а.с. 19). Відповідно до листа КП «ДМБТІ» ДМР № 5199 від 20.07.2022 року, станом на 31.12.2012 року у інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] , містяться відомості про право власності за [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Ринкова вартість квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , становить 99 850, 00 грн., що підтверджується звітом про оцінку майна який виконаний ТОВ «Центр оцінки «Партнер» (а.с. 26-27). Постановою державного нотаріуса Матвієнко В.Г. від 21.09.2022 року позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що факт прийняття спадщини [PERSON] 1/2 частки вказаної квартири, що належала [PERSON] , відсутній (а.с. 23). Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 466/2022 після смерті [PERSON] , спадкова справа була заведена на підставі заяви позивача [PERSON] , інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини чи відмову у її прийнятті не зверталися, заповіт відсутній (а.с. 46-69). Окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до положень ст.ст.\~1216-1218\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно із ч. 1 ст.\~1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. На думку суду, матеріалами справи підтверджено факт постійного проживання батьків позивача по день смерті батька [PERSON] . Метою встановлення факту спільного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] , а також факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] є необхідність реалізації права позивача на оформлення спадкового майна після смерті своїх батьків, отже такі факти породжують юридичні наслідки. Відповідно до ч. 2 ст.\~315\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту свого невизнаного права стосовно визнання права власності на спадкове майно, відповідає правовідносинам які склалися, оскільки існують виняткові обставини. Як вказав ВССУ в листі № 16.05.2013№ 24-753/0/4-1, та пленумі про судову практику у справах про спадкування - визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, враховуючи доведеність позивачем позовних вимог, суд дійшов висновку про встановлення факту постійного проживання\~ [PERSON] \~з її\~чоловіком [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] ,\~з [INFO] по\~день його\~смерті,\~тобто на\~час відкриття\~спадщини,\~встановлення факту\~прийняття [PERSON] \~спадщини у\~вигляді 1/2\~частини квартири\~ [ADDRESS] ,\~після смерті\~ [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] та визнання за позивачем права власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, Вирішуючи питання розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач не просить стягнути судові витрати із відповідача, суд вважає за можливе судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3\~220,80 грн. (а.с. 1) покласти на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved