Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі Позивач) звернулася до суду із вищезазначеним позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування поданого позову вказує, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 12.08.2021 року. Від спільного шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та перебуває на її утриманні. З відповідачем припинилися шлюбні відносини, хоча юридично сторони все ще перебувають у шлюбі. Усі обов`язки щодо утримання та виховання сина позивач несе самостійно, а відповідач ухиляється від виконання покладеного на нього обов`язку щодо утримання дитини. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не була укладена. Відповідач офіційно не працевлаштований, але працює будівельником та отримує заробітну плату у розмірі 20\~000, 00 грн. Відповідно до судового наказу виданого 21.04.2023 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області по справі № 495/2472/23 відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їхнього сина у розмірі 1/4 частини від заробітку щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Усі обов`язки щодо утримання та виховання сина позивач несе самостійно, а відповідач ухиляється від виконання покладеного на нього обов`язку щодо утримання дитини, у зв`язку з чим вона звернулася до суду з відповідним позовом. Просить суд відповідно до ст. 84 СК України стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, визначивши їх розмір у частці від доходу в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно і до досягнення дитиною трьох років. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.05.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з призначенням судового засідання на 06.06.2023 року. У судове засідання 06.06.2023 року відповідач не з`явився, про дату час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Судове засідання було відкладено на 20.06.2023 року. 20.06.2023 року від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. У судове засідання призначене на 20.06.2023 року відповідач повторно не з`явився. Причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З урахуванням ст.ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних для її розгляду по суті за відсутності позивача і відповідача. Суд розглядає справу за відсутність позивача та відповідача, належним чином повідомлених про день та час судового розгляду справи, відповідно до наданої заяви, за наявними матеріалами у справі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи зазначене, суд вважає можливим у даній цивільній справі ухвалити заочне рішення. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд приходить до наступного. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] 12.08.2021 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] , актовий запис № 246 вчинений Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Згідно з копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 03.12.2021 року, актовий запис № 1981, [PERSON] народився [INFO] , в графі батько зазначено [PERSON] , в графі мати [PERSON] . За змістом пояснень позивача, викладених нею у позовній заяві, остання стверджувала, що на даний час повне утримання та виховання дитини покладено на неї. Відповідач незважаючи на все, ухиляється від виконання свого обов`язку, що передбачений нормами ст. 180 СК України. Натомість відповідач, є працездатною особою, працює неофіційно, має можливість сплачувати аліменти на утримання дружини та дитини, інших утриманців немає, стягнень за виконавчими документами не проводиться. Так питання утримання матері батьком дитини врегульовано нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною 3 років. Частина 4 цієї ж статті визначає право на утримання вагітної дружини, а також дружини, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За правилами ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Отже, для призначення судом утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років від чоловіка - батька дитини, суд має дослідити, чи проживає з позивачем дитина, матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині. При цьому наявність у матері дитини, з якою остання проживає, будь-якого доходу, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки незалежно від свого доходу, вона отримує право на утриманні від батька дитини, якщо він має можливість надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі - Конвенції), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Положеннями ч. 1 ст. 75 СК України визначено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень ст. 84 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи те, що дитина проживає разом з позивачем, а також те, що дитина потребує догляду, суд погоджується з доводами позивача, що у неї виникло право на отримання аліментів від відповідача на своє утримання. Окрім цього відповідач працює, має дохід - заробітну плату, тому має можливість надавати матеріальну допомогу. На підставі досліджених доказів та, приймаючи до уваги, що відповідач, як батько малолітньої дитини повинен утримувати матір його дитини в період догляду нею за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, однак матеріальної допомоги на утримання матері дитини не надає, суд приходить до висновку, що відповідач повинен виплачувати на утримання матері дитини з урахуванням доходу відповідача, та можливістю його надавати таку допомогу, у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, починаючи з дня подання до суду позовної заяви. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати по справі.

Outcome: approved