Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку майна, придбаного під час шлюбу. У позові зазначає, що 12.06.2012 року Запорізький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, зареєстрував шлюб між ним та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис № 308. За час шлюбу 17.04.2014 року він з відповідачем придбали квартиру. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 17.04.2014 року квартира розташована за адресою: [ADDRESS] , та має наступні характеристики: Загальна площа: 97,27 кв. м. Житлова площа: 33,6 кв. м. Кількість кімнат: 2 (дві). За договором купівлі-продажу квартири від 17.04.2014 покупцем квартири являється його дружина, [PERSON] . Також, це підтверджується копією витягу інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 20643516 від 17.04.2014 року. За останній час відносини у сім`ї погіршились, сторони проживають окремо. Добровільно відповідач відмовляється переоформити на позивача половину спільної квартири, прав на квартиру за позивачем не визнає, тому позивач змушений захищати своє право на житло та частку у спільному майні подружжя в судовому порядку. Позивач просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 15.12.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи визначено проводити в загальному порядку встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. До підготовчого судового засідання від представника позивача надійшло клопотання про об`єднання справі № 335/13184/21 (суддя Геєць Ю.В.) та № 335/13225/21 (суддя Воробйов А.В.) за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку у майні подружжя. В подальшому не підтримуючи клопотання про об`єднання позовів, представник позивача звернувся до суду з заявою про закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду. Ухвалою суду 23.11.2022 року закрито підготовче судове засідання. Відповідач не скористалася своїм правом та не подала у встановлені судом строки відзив на позов. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, в подальшому просили справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги просили задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, вважає, що частка відповідача відносно спірної квартири повинна бути збільшена, оскільки частина коштів на придбання квартири відповідачем було позичено на підставі договору позики між відповідачем та її батьком на суму 513\~000 грн., а вартість квартири на момент її придбання складала 684\~006 грн. Також просить врахувати, що з відповідачем проживає спільна дитина сторін, відповідач допомогу на утримання дитини не надає. Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що 12.06.2012 року Запорізький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, зареєстрував шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис № 308 (т. 1 а.с. 8). Під час перебування у шлюбі за договором купівлі-продажу квартири від 17.04.2014 року, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кардаш Я.О. зареєстрований в реєстрі за № 295, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (а.с. 15-19). Отже, квартира [ADDRESS] придбана під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), а відповідно до ст. 61 СК України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь - які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну установу). Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності. Тобто, статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти. Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як встановлено судом відповідач вважає, що частка позивача має бути зменшена, таким чином не визнає право власності позивача на 1/2 частку спірної квартири. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що спірна квартира придбана сторонами у період шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, та враховуючи те, що відповідач не надала належних доказів на підтвердження того, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї та ухилявся від участі в утриманні дитини, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя. Проживання дитини з відповідачем, отримання частини коштів на придбання квартири у позику, з огляду на встановлені судом обставини та положення статті 70 СК України, само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя відповідачем не доведено. Виходячи з\~того,\~що майно,\~набуте подружжям\~за час\~зареєстрованого шлюбу\~належить їм\~на праві\~спільної сумісної\~власності,\~домовленості між\~сторонами по\~справі не\~було,\~шлюбний договір\~не укладався,\~тому це\~майно відповідно\~до статей\~60,\~74\~СК України\~є їх\~спільною сумісною\~власністю,\~а згідно\~зі статтею\~70\~СК України\~їх частки\~у цьому\~майні є\~рівними. При цьому [PERSON] не надала суду доказів на підтвердження своїх заперечень в частині обґрунтування збільшення її частки у спірному майні та зменшення частки [PERSON] у цьому майні, а тому з врахуванням зазначених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення і суд доходить висновку про визнання за позивачем права власності на 1/2 частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи викладене,

Outcome: approved