Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

Позивачка, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, просить суд: змінити розмір та порядок стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів, які встановлені Дніпровським районним судом м. Києва рішенням від 15.02.2017 справа № 755/18387/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів; винести рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 заробітної плати, але не менше ніж у розмірі 4000 гривень на місяць. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 28.10.2000 між нею та відповідачем було укладено шлюб, під час якого у сторін народились спільні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З ініціативи відповідача спільний шлюб було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10.07.2015, справа № 775/144/15-ц. Починаючи з 10.02.2014 все майнове забезпечення неповнолітніх дітей здійснювалось виключно нею одноособово. В той же час, відповідач, знаючи про те, що у позивача на вихованні залишились їх спільні діти, аліменти сплачувати відмовлявся. Жодної матеріальної допомоги з боку відповідача не надходило. Звернення позивача до відповідача щодо надання останній грошових коштів для утримання дітей залишались без жодного реагування з боку відповідача, що стало підставою для звернення з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.02.2017 справа № 755/18387/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів позовні вимоги було задоволено та стягнуто з відповідача щомісячну сплату аліментів у розмірі 2500 гривень. На момент винесення вказаного рішення відповідач був безробітній, а позивач мала стабільну роботу з пристойною заробітною платою. Однак, відповідач, навіть ці крихітні кошти на утримання дітей в добровільному порядку сплачувати не бажає. Зазначені обставини змусили позивача звернутись до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві для примусового виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів. Так, на підставі її заяви державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кидонь Євгенієм Вікторовичем 05.10.2022 було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 755/18387/16-ц виданий 17.05.2017 Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 16.12.2016 і до досягнення дитиною [PERSON] повноліття; доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 16.12.2016 і до досягнення дитиною [PERSON] повноліття про що було винесено відповідну постанову. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01.11.2022 виданого Дніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) станом на день звернення з даним позовом відповідач має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 43925,50 грн. На сьогоднішній день її матеріальне становище суттєво змінилось, позивач втратила роботу, що в свою чергу ускладнює її можливості самостійно утримувати дітей. В той же час, відповідач працює, отримує пристойну заробітну плату, що свідчить про покращення його матеріального становища, порівняно з тим матеріальним становищем, яке існувало у відповідача на момент винесення Дніпровським районним судом м. Києва рішення від 15.02.2017 справа № 755/18387/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, яким було присуджено відповідачу щомісячну сплату аліментів на дітей: [PERSON] [INFO] у розмірі 1500 гривень та [PERSON] [INFO] у розмірі 1000 гривень. Вважає, що вищенаведені зміни матеріального становища батьків є істотною підставою для винесення судом рішення про збільшення розміру сплати аліментів. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.12.2022 відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні строки. За клопотанням позивача витребувано з Державної податкової служби України, Пенсійного фонду України відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про те, чи [PERSON] станом на 15.02.2017 був безробітним та відомості про те, чи [PERSON] на теперішній час має стабільну роботу та отримує заробітну плату і її розмір. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідач отримав 13.01.2023, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомлення про вручення поштового направлення. Позивачка копію ухвали про відкриття провадження у справі отримала 06.12.2022, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Відповідачем до суду відзиву на позовну заяву подано не було, позивачкою додаткових пояснень та доказів також до суду подано не було. 20.12.2022 до суду з Департаменту з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації Пенсійного фонду України надійшов лист щодо надання інформації на виконання ухвали суду від 02.12.2022. 18.01.2023 з Державної податкової служби України надійшли докази, витребувані ухвалою суду від 02.12.2022. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.10.2000 по 10.07.2015, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10.07.2015 (а.с.11-14). Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10.07.2015 у цивільній справі № 755/18387/16-ц позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину задоволено частково та стягнуто з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою; [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з 16.12.2016 року і до досягнення дитиною [PERSON] повноліття; доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 16.12.2016 і до досягнення дитиною [PERSON] повноліття та додаткові витрати на дітей в сумі 14110,84 грн. (а.с.15-18). Постановою головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кидонь Є.В. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] на підставі виконавчого листа № 755/18387/16-ц від 17.05.2017 виданого Дніпровським районним судом м. Києва (а.с.20-21). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01.11.2022 АСВП: [NUMBER] згідно виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/18387/16-ц від 17.05.2017, загальний розмір заборгованості станом на 01.11.2022 становить 43 925,50 грн. (а.с.22-23). Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, з 01.02.2021 по червень 2022 [PERSON] отримувала соціальні виплати з Київського міського центру зайнятості (а.с. 27-28). Згідно відомостей Державної податкової служби України за період I-III кварталу 2022 року [PERSON] отримавав дохід у загальному розмірі 237 364 грн. У відповідності до статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини) - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положення частин першої та другої статті 155 Сімейного кодексу України (далі - СК України), здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.59 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в статті 7 СК України. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№2) від 27.11.1992, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до статті 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. За змістом положень частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є повне забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а отже, позивач наділена правом на звернення до суду з позовом до відповідача про зміну способу стягнення аліментів: з частки від заробітку (доходу) відповідача на стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. У розрізі заявлених позовних вимог, позивачка [PERSON] є одержувачем аліментів, оскільки з нею постійно проживають діти, відтак остання вона має право на звернення до суду з позовом про зміну розміру та порядку стягнення аліментів.. Звертаючись до суду з позовом, позивач просила змінити розмір аліментів стягнутих за рішенням суду з твердої грошової суми у розмірі 2500 гривень на двох дітей на 1/3 заробітної плати, але не менш ніж у розмірі 4000 гривень на місяць, посилаючись на погіршення та зміну її майнового стану, зумовлене втратою місця роботи, ухилення відповідача від вчасної сплати аліментів у розмірі, визначеному судом, та можливістю останнього сплачувати аліменти у заявленому розмірі - в частці від доходу. Як встановлено судом під час розгляду справи, відповідач є особою працездатного віку, працевлаштований та має регулярний дохід. При цьому, будь-яких заперечень проти позовних вимог до суду не надав, як і не надав доказів на противагу позовним вимогам. Верховний Суд України у постанові від 05.02.2014 в справі № 6- 143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положенням ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі на навпаки) Така правова позиція висловлена і у постанові Верховного Суду від 134/192/17 у справі № 134/192/17 (провадження № 61-21739св18), постанова від 18.09.2019 у справі №12/12177/17. Разом з тим, при ухваленні рішення про стягнення аліментів, суд керується інтересами дітей, які мають право на достойний рівень матеріального забезпечення, а факт відсутності у одного з батьків можливості надавати певний розмір утримання своїй дитині не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при встановленні розміру аліментів. Оскільки на батьків покладено однаковий обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, при цьому добровільної згоди між сторонами щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд погоджується з доводами позивача про наявність правових підстав для зміни розміру та порядку стягнення аліментів. Разом з тим, при визначенні розміру аліментів, суд прагне не до зрівняльного становища платника та одержувача аліментів, а й до того, щоб одержувач у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги, а особа, яка їх сплачує - у достатній мірі брала участь у забезпеченні якнайкращих інтересів дитини та сприяла її становленню, розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 3 ст. 183 СК України). Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню в рішенні Дніпровського районного суду м. Києва від 15.02.2017 у справі № 755/18387/16-ц, суд виходив із засад розумності та справедливості, враховуючи можливість відповідача надавати допомогу, якої буде достатньої, з урахуванням утримання дітей з боку позивача, з огляду на їх вік та стану здоров`я. При цьому, з часу ухвалення рішення у справі про стягнення аліментів минуло шість років, економічна ситуація в країні змінилася та ускладнилася у зв`язку з стрімкою для України девальвацією національної валюти та приведенням вартості усіх послуг, товарів та ресурсів до економічно обґрунтованих, що сталося внаслідок війни, розв`язаної російською федерацією, крім того слід врахувати той факт, що одна донька із спільних дітей подружжя стала повнолітньою, а інша потребує утримання з боку батьків, разом з цим, з огляду на вік дитини змінився обсяг її потреб, відповідно і недостатньо, встановленого судом розміру аліментів. З урахуванням встановлених обставин, виходячи з принципу загальної та обов`язкової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни розміру та порядку стягнення аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , з 1000,00 грн щомісячно до частини з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , [INFO] , щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення, з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дитини його мати [PERSON] є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. При цьому, встановлення мінімального граничного розміру аліментів, стягуваних з відповідача, у розмірі заявленому позивачем, а саме не менш як 4 000 грн, не передбачено чинним законодавством. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у випадку задоволення судом позову про зміну розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, аліменти у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , [INFO] , щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, слід стягувати з відповідача, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, керується положенням ст. 141 ЦПК України, відповідно із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial