Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~У травні 2023 року до суду надійшов вказаний позов [PERSON] до [PERSON] , який він мотивує тим, що з відповідачкою вони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 22.09.2006 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які після припинення шлюбних відносин залишились проживати з матір`ю та наразі перебувають за межами України. Шлюбні відносини з відповідачкою припинені через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння. Спільно подружжя не проживає, спільне господарство не ведуть. Вважає, що їх шлюб має формальний характер. Просить шлюб розірвати. Також зазначає, що дружина планує залишитись за кордоном на постійне місце проживанням, а донька [PERSON] висловила бажання проживати разом з ним, хоче повернутися до України та вступити в подальшому до вищого навчального закладу. Він має можливість виховувати та утримувати доньку, оскільки має роботу, самостійний дохід та постійне місце проживання, спиртними напоями не зловживає, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, добре відноситься до доньки. Вважає, що за таких умов доньці буде краще разом з ним, тому просить визначити місце проживання доньки разом з ним. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 04.05.2023р. у справі за вказаним позовом відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Крім того, до участі у справі в якості третьої особи залучено Орган опіки і піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району. 31.05.2023р. до суду надійшов висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району. \~ \~ \~ \~В підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити повністю. \~ \~ \~ \~Представник позивача [PERSON] просив позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідачка [PERSON] , яка приймала участь в підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції, позов [PERSON] визнала повністю та пояснила, що наразі вона з дітьми перебуває за межами України у Республіці Словенія. Фактично шлюбні відносини з чоловіком припинені, на даний час неповнолітні діти проживають з нею, але донька бажає проживати з батьком, про що сама їй повідомила. Тому вона не заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Представник третьої особи - Органу опіки і піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району Рябчук А.О. в підготовчому судовому засіданні при прийнятті рішення поклалась на розсуд суду. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У\~зв`язку з визнанням позову відповідачкою [PERSON] суд вважає можливим ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.4,5 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ст.82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно до ч. 2 ст.\~104, ч. 3 ст.\~105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст. 110 СК України\~\~. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідності до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 24 СК України,\~\~шлюб засновується на добровільній згоді\~жінки та\~чоловіка. Примусовість\~жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено\~право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі. Шлюб зареєстровано 22.09.2006 року у Хортицькому відділі реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції,Україна, актовий запис № 575. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які після припинення шлюбних відносин залишились проживати з матір`ю та наразі перебувають за межами України. Судом також встановлено, що на даний час шлюбні відносини сторін фактично припинені, на теперішній час вони сумісно не проживають та спільного господарства не ведуть. Сім`я сторін розпалась остаточно,\~\~шлюб сторін\~існує формально. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя та обставини, які свідчать про припинення сімейних відносин, небажання сторін на примирення та збереження сім`ї, суд дійшов висновку про неможливість збереження шлюбу, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, у зв`язку з чим шлюб між сторонами слід розірвати. \~ \~ \~ \~Після розірвання шлюбу, у відповідності зі\~ст. 113 СК України, залишити позивачці прізвище « [PERSON] ». Крім того, суд враховує, що відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з ч.2, ч.8, ч.9 та ч.10\~ст.7 СК України\~сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості,\~добросовісності та\~розумності,\~відповідно до\~моральних засад\~суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини, насамперед, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 ст.157 СК України, визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка недосягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини,яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Зі змісту висновку орану опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району №21.01/03-23/417 від 29.05.2023р. вбачається, що спору щодо проживання неповнолітньої [PERSON] між батьками фактично немає, підстав для визнання доцільним визначення місця проживання неповнолітньої дитини немає. Суд вважає встановленим та доведеним, що на даний час сторони припинили шлюбні відносини, відповідачка з дітьми перебуває за межами України, а саме у Республіці Словенія, батько дітей [PERSON] проживає у м. Запоріжжі, неповнолітня донька сторін [PERSON] виявила бажання жити з батьком, що підтвердила в поданій нею письмовій заяві, відповідачка не заперечує щодо проживання доньки з батьком та дає на це добровільну згоду, про що повідомила у підготовчому судовому засіданні. \~ Виходячи із обставин цієї справи, ставлення дитини до батьків, враховуючи, що неповнолітня [PERSON] висловила бажання проживати разом з батьком позивачем [PERSON] , відповідачка [PERSON] визнала позовні вимоги, не заперечує обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги та таке визнання не суперечить закону, не порушує чиїх-небудь прав, свобод та інтересів, суд приходить до висновку, що позов в частині визначення місця проживання дитини слід задовольнити, оскільки це буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку.

Outcome: approved