Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про усиновлення дитини - [PERSON] , [INFO] , з внесенням відповідних змін до актового запису про народження дитини. Висловила побажання про залишення в актовому записі про народження діючих прізвища та по - батькові, оскільки це побажання самої дитини. На обґрунтування вимог зазначив, що з березня 2023 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , в якої є донька [PERSON] , [INFO] , котрі вони спільно з дружиною виховують. Крім того пояснив, що між ним та дитиною склались гарні стосунки, дитина вважає його своїм батьком, він з любов`ю відноситься до [PERSON] , дбає про стан її здоров`я, фізичний, розумовий та духовний розвиток. У судовому засіданні заявник заяву підтримав, просив задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] - мати дитини, в судовому засіданні заяву підтримала та не заперечила проти усиновлення, подала заяву щодо погодження усиновлення її доньки заявником. Представник Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради підтримала висновок про доцільність усиновлення дитини [PERSON] , [INFO] , заявником [PERSON] . Разом з тим повідомила, що чинним законодавством визначене правило, що якщо усиновлювач записується батьком дитини, відповідно безальтернативно має змінитися по - батькові дитини. Дослідивши та оцінивши докази по справі, Суд встановив наступні обставини справи. [PERSON] народилася [INFO] і її батьками значаться: [PERSON] та [PERSON] , котрий помер [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис 679. Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 11 березня 2023 року Тернопільським ВДРАЦС у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис 298, заявник [PERSON] одружився з [PERSON] . Після укладення шлюбу подружжя з дитиною проживає за адресою: [ADDRESS] . Загальна площа - 52 кв.м. Квартира складається з двох кімнат, обладнана новими меблями, є необхідні предмети побуту та вжитку. Для дитини створено усі умови для навчання, проживання, відпочинку, повноцінного розвитку та сну. Кімнати просторі, світлі, чисті та затишні. Санітарно гігієнічний стан приміщення належний. Стаття 207 Сімейного Кодексу «Поняття усиновлення» 1. Усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. 2. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. За правилами ч.1 ст. 220 СК України, на усиновлення дитини одним із подружжя потрібна письмова згода другого з подружжя, засвідчена нотаріально 30 березня2023 року [PERSON] надала письмову згоду на усиновлення доньки [PERSON] , [INFO] , чоловіком - заявником [PERSON] . Для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. (ч.1 ст. 218 СК України). Оремо, в присутності, начальника відділу з питань опіки та піклування служби у справах їх дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, 05.04.2023 року дитина [PERSON] , [INFO] , надала письмову згоду на її усиновлення [PERSON] . В судовому засіданні дитина підтвердила зміст заяви, повідомила, що дійсно сприймає заявника батьком, котрий дбає про її стан здоровя, виховує, виконує усі батьківські обов`язки щодо розвитку, вони спільно проводять час і побуті та відпочинку. Також висловила побажання про залишення в актовому записі про народження діючих прізвища та по - батькові, оскільки таким чином хоче зберегти пам`ять про біологічного батька. [PERSON] в достатній мірі ознайомлений зі станом здоров`я та розумовим розвитком [PERSON] , [INFO] , має хороший стан здоров`я, забезпечений роботою, позитивно характеризується, має матеріально-побутові умови та фінансові можливості для утримання дитини. За змістом витягу МВС України ВР -000797105, [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває. Згідно з ч. 4 ст. 224 СК України, Суд, постановляючи рішення про усиновлення повнолітньої особи, враховує мотиви, на підставі яких особи бажають усиновлення, можливість їхнього спільного проживання, їхній сімейний стан та стан здоров`я, а також інші обставини, що мають істотне значення Відповідно до висновку органу опіки та піклування Тернопільської міської ради, усиновлення дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] доцільне і відповідає інтересам дитини. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що [PERSON] здатний забезпечити належний рівень виховання та утримання [PERSON] , [INFO] , а тому його заява підлягає до задоволення в повному обсязі. При цьому, суд враховує, що усиновлення [PERSON] , [INFO] , заявником відповідає правам та інтересам дитини і не суперечить вимогам діючого законодавства. Також, ст. 229 СК України передбачено, що особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір`ю, батьком дитини або повнолітньої особи. Відтак, в разі усиновлення заявником дитини [PERSON] , [INFO] , органам РАЦС слід внести зміни до актового запису про народження, зазначивши батьком дитини заявника [PERSON] , оскільки це відповідає інтересам дитини. З приводу спільного клопотання заявника та дитини про залишення в актовому записі про народження діючих прізвища та по - батькові дитини, Суд наголошує на такому. Якщо щодо зміни прізвища в разі усиновлення спірних моментів в національному законі не існує, однак не передбачено залишення існуючого запису по - батькові дитини в разі її усиновлення, а навпаки - якщо усиновлювач записується батьком дитини, відповідно змінюється по батькові дитини (ч.2 ст. 231 СК України). Поряд з цим, захист прав людини - це захист основ життя. Суд свідомо акцентує на первинності природних прав людини стосовно державного права, на їх зв`язку із основами людського буття, принципами права, для того, щоб підкреслити нагальну необхідність їх забезпечення та захисту. Ці права слугують гарантією індивідуальної автономії та свободи, засобом захисту суб`єктів від свавілля з боку держави та інших людей. 17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, та певні протоколи до неї, і ця обставина з огляду на приписи ч.1 ст. 9 Конституції України, Закону України від 29.06.2004 року «Про міжнародні договори» свідчить про обов`язковість застосування національними судами України норм Конвенції. Рішення Європейського суду з прав людини визнаються та виконуються в України, а відтак прецедентна практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства. Чинне законодавство України досить вільно дозволяє громадянам змінювати власне ім`я і прізвище, що підтверджується положеннями ст. 295 Цивільного кодексу України. Однак при бажанні змінити по батькові на власний розсуд доводиться стикатися з прогалиною в законодавстві, оскільки така зміна можлива лише у разі зміни батьком власного імені, виключення відомостей про нього як батька дитини з актового запису про її народження або усиновлення. Наявність такої прогалини ствердив власним рішенням Європейський суду з прав людини у справі "Гарнага проти України" від 16 травня 2013 року (заява 20390/07) , у якому суд визнав порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема права на повагу до свого приватного і сімейного життя. У згаданій справі заявниця стверджувала, що державні органи влади втрутилися в її приватне життя, відхиливши її заяву про зміну по батькові (по батькові може вважатися другим ім`ям, котре походить від власного імені батька з відповідним суфіксом, що означає стать особи). ЄСПЛ ствердив порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначивши наступне: «38. Визнаючи, що в особи можуть існувати справжні причини, щоб бажати змінити своє ім`я, Суд визнає, що законодавчі обмеження такої можливості можуть бути виправдані інтересами суспільства, наприклад, для забезпечення точного обліку населення або схоронності засобів ідентифікації особи та зв`язку носіїв певного імені з сім`єю (див. вищезазначене рішення у справі «Ст`єрна проти Фінляндії» (Stjerna v. Finland), п, 39). 41. Таким чином, Суд зазначає, що сторони оспорюють те, чи ґрунтується обмеження права заявниці на законі чи на неправильному тлумаченні закону. На час подій чинними були різні положення (див. пункти 17, 20, 21 та 24 вище), що свідчить про те, що питання зміни по батькові не було визначено з достатньою чіткістю. Проте, навіть якщо існує суперечність стосовно правильного тлумачення закону, безперечним є те, що право особи на збереження свого імені, як і право на його зміну, визнається законодавством України. Слід зауважити, що українська система зміни імен видається доволі гнучкою та особа може змінити своє ім`я, дотримуючись спеціальної процедури, яка передбачає тільки мінімальні обмеження, які застосовуються у дуже конкретних випадках, здебільшого пов`язаних з кримінальним судочинством (див. пункт 22 вище). У той самий час, як видається, будь-яких ширших міркувань для накладення обмежень на зміну імені особи - таких як точний облік населення або зв`язок носіїв певного імені з сім`єю - державними органами не висувається. За такої ситуації майже повної свободи зміни імені або прізвища особи обмеження, накладені на зміну по батькові, не видаються належним чином та достатньою мірою мотивованими національним законодавством. Крім того, державними органами не було надано жодного обґрунтування позбавлення заявниці її права приймати рішення з цього важливого аспекту її приватного та сімейного життя, і таке обґрунтування не було встановлено жодним іншим способом. Оскільки державні органи не забезпечили балансу відповідних інтересів, про які йдеться (див. пункт 38 вище), вони не виконали своє позитивне зобов`язання щодо забезпечення права заявниці на повагу до її приватного життя. Відповідно Суд вважає, що у цій справі було порушення статті 8 Конвенції.» Відтак Суд наголошує, що хоча Законом, а конкретніше ч.2 ст. 231 СК України встановлене імперативне правило за яким якщо усиновлювач записується батьком дитини, відповідно змінюється по батькові дитини, ця визначена національним законом безальтернативність, становить порушення конвенційного права як заявника, так і «маленької людини» - дитини на приватне життя, передбаченого ст. 8 Конвенції, оскільки і сама дитина, котра одинадцятирічною досягла рівня розумового розвитку, і з думкою котрої погоджується заявник, вважає елементом ідентифікації її з біологічним батьком, збереження існуючого по - батькові. Жодного виправдання цьому обмеженню в національному законодавстві не існує. Опинившись віч-на-віч з проблемою, судді доводиться на власний розсуд фактично здійснювати правотворчість. В зв`язку з цим, зокрема [PERSON] говорить, що «правосуддя добудовує право шляхом уточнення, доповнення або виправлення помилок закону: воно уточнює закон, визначаючи і опрацьовуючи можливі альтернативи його тлумачення і обирає найвдалішу з них ... Правосуддя доповнює закон, «домірковуючи» його ідеї - зокрема за допомогою правила однакового поводження там, де не вистачає того чи іншого правила, тієї чи іншої норми ... Без чіткого і однозначного розмежування з попередніми методом існує відкрита добудова ... така добудова відхиляється від змісту слів закону і виправляє його там, де закон веде до несправедливих або безглуздих результатів». Суд вважає за можливе відступити від національної норми, котра є невиправдано безальтернативною, та врегулювати спірне відношення прецедентним правом, а саме висновками ЄСПЛ у справі "Гарнага проти України" від 16 травня 2013 року (заява 20390/07), відтак приймаючи рішення про усиновлення до виконання, органам РАЦС не слід вносити змін до актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , в частині по батькові. На підставі наведеного,

Outcome: approved