Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

24.02.2023 року Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Гостомельської військової адміністрації про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 27.09.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану в м. Каневі, Канівського міськрайонного управління юстиції Черкаської області. [INFO] від спільного подружнього життя у сторін народилася донька [PERSON] , про що Виконкомом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області зроблено відповідний актовий запис № 13 та видано свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] .Спільне життя у Позивачки з Відповідачем не склалося, рішенням суду № 2-5565/10 від 24.12.2010 року шлюб було розірвано. З моменту розірвання шлюбу Відповідач не бачив дитину ні разу, ніяким чином не піклується про неї, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами [PERSON] , станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною взагалі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини та не виходить на зв`язок з Позивачкою. Зазначає, що [PERSON] разом з донькою зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Проживають вже довгий час без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . 27.01.2023 року Відповідно до заяви [PERSON] рішенням в. о. начальника селищної військової адміністрації Леоніда Віенцевича в будинку, де проживають [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] проводилося обстеження житлово-побутових умов, на підставі чого було видано Акт обстеження умов проживання. У будинку, де Позивачка проживає разом з донькою, створені всі умови для нормального проживання і виховання дитини. Вказує, що [PERSON] навчається в 8-Е класі Ліцею №1 Гостомельської селищної ради, що підтверджується довідкою № 01-21/32 від 25.01.2023 р. Відповідно до характеристики, яку видав директор ліцею про доньку Позивачки, мати доньки бере активну участь в її житті, взаємостосунки між ними є довірливими, дитина забезпечена всім необхідним для розвитку. Натомість біологічний батько [PERSON] життям доньки не цікавиться, участі в її вихованні не бере. Зазначає, що донька [PERSON] активно відвідує Студію сучасної хореографії із 01.10.2022 року. В характеристиці, яку видав художній керівник студії зазначено, що Відповідач жодного разу не був присутнім на заняттях доньки. Відповідно до довідки № 14 від 10.02.2023 року від сімейного лікаря [PERSON] щодо перебування на обліку в Гостомельській амбулаторії ЗПСМ № 1 «Доступна медицина» убачається, що дитина на огляд приходила в супроводі матері, всі питання щодо здоров`я дитини вирішувалися з матір`ю. Відповідно відповіді Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському району №2 7281 від 13.02.2023 року зазначено, що у Відділі перебуває виконавче провадження № 41382204 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 650,00 грн щомісячно, починаючи з 24.10.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №41382204 від 13.02.2023 року, який здійснено державним виконавцем Міщенко Л. М., станом на 31.01.2023 року, розмір якої складає 110 368. 74 гривень. На підставі викладеного, просила суд: позбавити батьківських прав [PERSON] (останнє відоме місце реєстрації та проживання - [ADDRESS] ) відносно неповнолітньої доньки [PERSON] ( [INFO] ). Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.02.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.05.2023 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні, встановивши загальний порядок дослідження доказів. У судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Гостомельської військової адміністрації про позбавлення батьківських прав у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з таких підстав. Судом встановлено, що 27.09.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану в м. Каневі, Канівського міськрайонного управління юстиції Черкаської області. [INFO] від спільного подружнього життя у сторін народилася донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 05.02.2009 року Виконкомом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області серії [NUMBER] , про що зроблено відповідний актовий запис № 13. Відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.12.2010 року шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану в м. Каневі, Канівського міськрайонного управління юстиції Черкаської області., актовий запис №207- розірвано. Відповідно до довідки, виданої сільським головою Ліплявської сільської ради Черкаської області від 24.01.2023 року за №82, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] дійсно зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Як убачається з довідки, виданої [PERSON] Виконавчим комітетом Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . 27.01.2023 року Відповідно до заяви [PERSON] рішенням в. о. начальника селищної військової адміністрації Леоніда Віенцевича в будинку, де проживають [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] проводилося обстеження житлово-побутових умов, на підставі чого було видано Акт обстеження умов проживання. Згідно з Акту обстеження умов проживання у будинку, де Позивачка проживає разом з донькою, створені належні умови для розвитку і виховання дитини. Судом встановлено, що [PERSON] навчається в 8-Е класі Ліцею №1 Гостомельської селищної ради, що підтверджується довідкою № 01-21/32 від 25.01.2023 року. Відповідно до характеристики, виданої директором ліцею про доньку Позивачки, мати доньки бере активну участь в її житті, взаємостосунки між ними є довірливими, дитина забезпечена всім необхідним для розвитку. Натомість біологічний батько [PERSON] життям доньки не цікавиться, участі в її вихованні не бере. Відповідно до характеристики, виданої художнім керівником студії сучасної хореографії Soul Dance [PERSON] , [PERSON] активно відвідує Студію сучасної хореографії із 01.10.2022 року. Мати [PERSON] бере активну участь у житті дитини. Рідний батько, [PERSON] життям доньки не цікавиться і участі у ньому не бере, жодного разу не був присутнім на заняттях доньки. Відповідно до довідки № 14 від 10.02.2023 року від сімейного лікаря [PERSON] щодо перебування на обліку в Гостомельській амбулаторії ЗПСМ № 1 «Доступна медицина» убачається, що дитина на огляд приходила в супроводі матері, всі питання щодо здоров`я дитини вирішувалися з матір`ю. Відповідно відповіді Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському району №2 7281 від 13.02.2023 року зазначено, що у Відділі перебуває виконавче провадження № 41382204 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 650,00 грн щомісячно, починаючи з 24.10.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №41382204 від 13.02.2023 року, який здійснено державним виконавцем Міщенко Л. М., станом на 31.01.2023 року, розмір якої складає 110 368, 74 гривень. 03.05.2023 року на адресу суду від Позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи Висновку Органу опіки та піклування Гостомельської селищної військової адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] . Згідно з Вказаним Висновком від 27.04.2023 року № 205 орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд, оцінивши докази надані позивачем, дійшов висновку, що [PERSON] безвідповідально ставиться до питання виховання своєї дитини [PERSON] та її матеріального забезпечення. Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що встановлено безпосередньо наданими доказами позивачем. Він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] . Досліджені докази підтверджують посилання позивачки на те, що відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків та не приймає участі в житті дитини. Протягом розгляду справи відповідач для себе належних висновків не зробив, реальних кроків щодо виховання та утримання дитини не вчинив. Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні [PERSON] його дитини [PERSON] , судом не встановлено. Також, судом не встановлено жодних об`єктивних даних, які б вказували на те, що [PERSON] намагався виконувати батьківські обов`язки. На переконання суду позбавлення батьківських прав [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] , не зашкодить інтересам дитини, її подальшому вихованню та утриманню. Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1074 грн 00 коп.

Outcome: approved