Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-22 00:00:00

22.05.2023 року з Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла на розгляд до Воловецького районного суду Закарпатської області вищезазначена цивільна справа за підсудністю на підставі п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України. В позові йдеться про те, що рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 04.11.2022 року в справі № 308/9305/22 шлюб між позивачем та відповідачкою [PERSON] було розірвано. Від їхнього шлюбу народилася донька: [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина фактично проживає разом з позивачем та перебуває на його повному вихованні та утриманні. Зазначає, що відповідачка не заперечує щодо визначення місця проживання доньки із батьком. Також вказує те, що на даний час відповідачка проживає із іншим чоловіком, і разом вони виховують свою спільну дитину. Посилаючись на зазначені обставини просить суд, визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] виданого 10.07.2012 р Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, а в книзі реєстрації народжень 10.07.2012 року зроблено актовий запис за №786) з батьком [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] місце реєстрації: [ADDRESS] , місце фактичного проживання: [ADDRESS] . Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив такі задовольнити, з підстав викладених у позові. Відповідачка в підготовче судове засідання не з`явилася, проте надала заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому в підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без їх участі, в додаток надано висновок комісії з питань захисту прав дитини. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України. Положеннями ст. 200 ЦПК України передбачено право суду ухвалювати рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до приписів ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Згідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони по справі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між ними було зареєстровано 11.02.2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області. За час шлюбу в сторін народилася спільна донька. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 10.07.2012 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, вбачається що [PERSON] , народилася [INFO] , її батьками є: у графі батько « [PERSON] », у графі мати « [PERSON] ». За рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 04.11.2022 року в справі № 308/9305/22 шлюб між сторонами розірвано. З висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому про визначення місця проживання дитини від 23.03.2023 р. № 203/23/01-19, вбачається, що в ході проробленої роботи встановлено, що батько дитини гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . За останньою адресою разом з ним також проживає його донька [PERSON] , [INFO] . Наведені обставини підтверджуються актом обстеження умов проживання від 09.03.2023 року та копією паспорта [PERSON] . Згідно акту обстеження складеного 09.03.2023 року за результатами проведення обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що умови проживання в квартирі задовільні. В двокімнатній квартирі є всі комунальні зручності (світло, вода, газ) та електричне опалення. Житло облаштоване необхідними меблями та побутовою технікою. Для виховання та розвитку дитини є окрема кімната, яка облаштована спальним місцем, столом для навчання та телевізором. У дитини є необхідне шкільне приладдя, одяг та взуттям по сезону. Стосунки в сім`ї - традиційні, доброзичливі. У результаті бесіди з батьком дитини з`ясовано, що він бажає визначити місце проживання своєї доньки [PERSON] разом з собою. Під час обстеження умов проживання дитини вдома не було, зі слів батька, донька [PERSON] на той час знаходилась у мами вдома. Згідно акту оцінки потреб № 20 складеного 09.03.2023 року працівником Ужгородського міського центру соціальних служб Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради батьківський потенціал батька дитини знаходиться на належному рівні. Також у вищевказаному висновку зазначено, що батько дитини [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Мати дитини [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження умов проживання від 09.03.2023 року та копією довідки про реєстрацію місця проживання від 08.11.2021 року. Разом з нею за останньою адресою проживають її співмешканець [PERSON] , [INFO] , та їх спільний малолітній син - [PERSON] , [INFO] . Акт обстеження складений 09.03.2023 року за результатами проведення обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , вказує на те, що умови проживання в квартирі задовільні. Житло складається з однієї кімнати, кухні, коридору та ванної кімнати. Санітарно-гігієнічний стан квартири знаходиться на належному рівні. В квартирі є всі комунальні зручності, необхідні меблі та побутова техніка. Для виховання та розвитку дитини є окреме спальне місце, місце для навчання, ігри та шкільне приладдя. Стосунки в сім`ї-традиційні, доброзичливі. У результаті бесіди з мамою дитини з`ясовано, що вона не заперечує, щоб місце проживання її доньки було визначено разом з батьком. Питання надання висновку стосовно визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому 14.03.2023 року. На засіданні було заслухано думку обох батьків дитини щодо вирішення даного питання. Батько дитини зазначив, що має бажання визначити місце проживання дитини разом з собою, а мати повідомила членів комісії, що вона не заперечує проти визначення місця проживання її доньки [PERSON] разом з батьком. При голосуванні членів комісії по цьому питанню 7 чоловік проголосували «за», 1 чоловік - «утримався». Таким чином, враховуючи інтереси дитини комісія прийняла рішення рекомендувати органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому підготувати висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з її батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою його місця проживання. У зв`язку із вищенаведеним, орган опіки та піклування вважає, що визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , разом з її батьком є доцільним та відповідає інтересам дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно із ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно із ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно із ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п.1 ст.9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання неповнолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом із співмешканцем [PERSON] , [INFO] , та з їхнім спільним малолітнім сином - [PERSON] , [INFO] . Також, як вбачається, із висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому про визначення місця проживання дитини від 23.03.2023 р. № 203/23/01-19, та із заяви відповідачки поданої до суду, відповідачка [PERSON] не заперечує проти визначення місця проживання її доньки [PERSON] разом з батьком [PERSON] (позивачем). З огляду на наведені обставини, зокрема, ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, проживання дитини на даний час із батьком, який піклується про навчання та виховання дитини, виявляє до дитини увагу та турботу, відсутність обставин, які б свідчили, що таке бажання дитини суперечить її інтересам, враховуючи відсутність заперечень про визначення місця проживання дитини з батьком зі сторони матері, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення умов, необхідних для повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку малолітньої дитини, слід визначити її місце проживання із батьком. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Вимоги про відшкодування судових витрат позивачем не заявлено.

Outcome: approved