Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

Виконавчий комітет Миколаївської міської ради звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] , в якому просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування кімнатою [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що гуртожиток за адресою: [ADDRESS] , належить до комунальної власності Миколаївської міської територіальної громади. З 08.12.2015 року у кімнаті №67 гуртожитку зареєстрований [PERSON] . Під час обстеження житлового фонду комісією в присутності мешканців гуртожитку було виявлено, що у вказаній кімнаті відповідач з грудня 2016 року фактично не проживає. Власником особового рахунку значиться відповідач, за яким є заборгованість по квартирній платі в сумі 3050,00 грн. Посилаючись на те, що реєстрація відповідача за вказаною адресою позбавляє позивача можливості надати вказану кімнату іншим особам, які потребують забезпечення житлом, позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача до судового засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності і ухвалення заочного рішення. Відповідач до судового засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим, справа розглядалась відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, будь-яких заяв від нього не надходило. Дослідивши надані докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Крім того, згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст.37 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно із ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз змісту статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: \~ \~ \~ \~1) не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців; \~ \~ \~ \~2) відсутність поважних причин такого не проживання. \~ \~ \~ \~Збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин законодавство не встановлює, у зв`язку з чим вказане питання вирішується судом у кожному окремому випадку з урахуванням конкретних обставин справи та правил щодо оцінки доказів. У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі №490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Судом встановлено, що гуртожиток за адресою: [ADDRESS] , належить до комунальної власності територіальної громади міста Миколаєва. У кімнаті [ADDRESS] значиться зареєстрованим [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади м. Миколаєва №7.16-112830-2020 від 28.10.2020, довідкою, виданою 29.01.2022 за вих. №45 технічним директором ТОВ «Перша Миколаївська УК». Крім того, зазначена адреса місця проживання відповідача [PERSON] вказана також у картці прописки, яка долучена до матеріалів справи. Як вбачається з акту від 01.08.2018 року, складеного та посвідченого начальником технічної документації №1 КП СКП "Гуртожиток" Табунщик О.О. у присутності та за підписами мешканців гуртожитку за адресою: [ADDRESS] : [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ); [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ); [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ) [PERSON] в кімнаті [ADDRESS] , з грудня 2016 року не проживає. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Факт не проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , також підтверджується актом від 29.11.2018 року №127, складеного співробітниками КП СКП «Гуртожиток" в присутності та за підписом мешканця кімнати [ADDRESS] [PERSON] та заявою від 24.07.2018 р., згідно з якою він просив взяти до уваги факт не проживання [PERSON] у кімнаті №67 з грудня 2016р. \~ \~ \~ \~Як слідує з виписки із особового рахунку № [NUMBER] від 28.01.2021 р. власником особового рахунку є [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , та заборгованість по квартирній оплаті складає 3050,00 грн. \~ \~ \~ \~Отже, оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач [PERSON] не проживає в кімнаті [ADDRESS] , яка належить до комунальної власності територіальної громади міста Миколаєва, без поважних причин. В судовому засіданні не встановлені обставини, що свідчать про наявність перешкод у проживанні [PERSON] за вказаною адресою. Таким чином, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн.

Outcome: approved