Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

18.04.2023 року позивач через свого представника за довіреністю та відповідного до вимог статуту позивача засобами поштового зв`язку звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача 72467,75 грн. боргу за кредитним договором по програмі «Кредит готівкою» №014-RO-82-119402742 від 17.12.2021 року, укладеного між сторонами, з яких 63985,04 грн. - заборгованості за кредитом та 8482,71 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом. Вказаний кредит був наданий відповідачу на 72 місяці, а підставою для звернення до суду позивача стало не виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. Окремо представник позивача у позовній заяві просив стягнути з відповідача судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору у розмірі 2684,00 грн. та розглянути справу без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. В обгрунтування позову було зазначено, що відповідач, отримавши кредитні кошти у позивача, належним чином свої зобов`язання не виконує, що є підставою для стягнення з нього отриманих кредитних коштів з відповідними процентами станом на час пред`явлення відповідачу вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором від 25.01.2023 року. Ухвалою судді від 20.04.2023 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін з можливістю подання відповідачем відзиву до першого судового засідання, питання необхідності подання відповіді на відзив та заперечення залишено відкритим до першого судового засідання (а.с.42). Ухвалою суду від 15.05.2023 року розгляд справи було відкладено через першу неявку відповідача без поважних причин, встановлено відсутність відзиву у справі (а.с.52). 19.05.2023 року від відповідача по справі надійшла заява, в якій він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки виникнення боргу було пов`язано із втратою ним роботи після початку бойових дій та введенням воєнного стану, наявності у нього дитини з інвалідністю, яка потребує особливого догляду та піклування, що стало підставою для витрачання отриманих коштів на потреби дитини. На доказ вказаних фактів до заяви позивачем були долучені свідоцтво про народження дитини [PERSON] , [INFO] , та медичні документи з підтвердженням факту хвороби дитини (а.с.58-62). 30.05.2023 року від представника позивача за довіреністю Лозіної О.Ю. надійшла заява про розгляд справи за відсутністю представника позивача та підтримку позовних вимог (а.с.64-66). 05.06.2023 року від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю та направлення копії рішення суду за адресою його місця реєстрації (а.с.67). У судове засідання сторони не прибули, про день, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, висловивши свою позицію щодо слухання справи за їх відсутності, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів з боку позивача та висловленої позиції відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється. Підстав для заочного розгляду справи судом не встановлено, оскільки позивач згоду на такий розгляд справи не надавав. Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступних обставин. 17.12.2021 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір за заявою-договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-119402742, відповідно до якого, відповідач, приєднавшись до умов обслуговування у позивача отримав грошові кошти у розмірі 50994,39 грн., які зобов`язувався повернути АТ «Райффайзен банк» та сплатити відсотки за користування вказаними коштами. Строк дії договору склав 72 місяці до 17.12.2021 року, а розмір процентів склав 36,90 % річних. Підписання договору відбулося в електронному вигляді шляхом акцептування відповідачем пропозиції позивача до заяви-договору, паспорту споживчого кредиту «Кредит готівкою» та підтвердження графіку платежів за ним (а.с.8-15). Вказані кошти відповідач отримав, що ним не оспорюється та підтверджується випискою по рахунку щодо переведення коштів від 17.12.2021 року (а.с.17). Відповідно до умов п.3.2 Кредитного договору відповідач взяв на себе зобов`язання здійснювати погашення кредиту та сплату процентів щомісячно рівними платежами у визначений графіком платежів строк. Згідно з п.3.4 Кредитного договору відповідач зобов`язувався забезпечити наявність коштів на його поточному рахунку для подальшого здійснення позивачем договірного списання. На підставі п.5.4. заяви-договору [PERSON] засвідчив та гарантував, що він має достатній рівень платоспроможності та кредитоспроможності, які необхідні для вчасного виконання ним своїх зобов`язань. Вимоги укладеного договору відповідач виконував неналежним чином ще з 07.02.2022 року, допустивши на 25.01.2023 року накопичення боргів як за основною сумою боргу, так і за необхідними до сплати процентами, що підтверджується розрахунком заборгованості по вищевказаному кредитному договору станом на 25.01.2023 року (а.с.7). Підставою звернення до суду стало направлена відповідачу вимога з боку представника позивача щодо повного погашення взятого кредиту через наявність невиконаних зобов`язань зі сплати основного боргу та процентів за його користування (а.с.18, 21). У вказаній вимозі було чітко зазначено суму платежу, яку позивач на протязі 30 днів просить повернути відповідача та підстави таких дій з боку позивача. В цій частині суд погоджується з правом позивача звертатися до відповідача з вимогою щодо дострокового повернення кредиту у будь-який час, оскільки таке право було погоджене сторонами за їх власним вибором (п.5.4. заяви-договору від 17.12.2021 року), в кредитних правовідносинах головним є обов`язки, які сторони беруть на себе у разі неналежного виконання зобов`язань, що відбулося у випадку з відповідачем. Суд відхиляє посилання відповідача на те, що він втратив роботу після початку дії військового стану у державі, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаного факту суду надано не було, перша заборгованість з боку відповідача виникла ще до початку військових дій 07.02.2022 року, а наявність хворої дитини була відома відповідачу на час укладання відповідного договору, а тому посилання на вказаний факт є лише способом уникнути відповідальності, передбаченої діючим Цивільним кодексом України та діючим до 25.01.2023 року договором між сторонами. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як вбачається з правового висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Із правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) вбачається, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відносно даної справи, суд погоджується з тим фактом, що після направлення вимоги до відповідача 25.01.2023 року договірні відносини щодо нарахування процентів та інших штрафних санкцій, як і договору в цілому, між сторонами припинилися. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивач, направивши повідомлення-вимогу від 25.01.2023 року про дострокове стягнення кредиту та нарахованих станом на 25.01.2023 року процентів, змінив строк дії та умови кредитного договору. У спірних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, вимоги позивача є цілком законними та обгрунтованими, а доводи відповідача такими, що не грунтуються на законі та не підтверджуються належним та допустимими доказами на підтвердження позиції відповідача. Тому суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі, виходячи із заявлених позивачем вимог у позовній заяві. Крім цього, при стягненні вказаної суми основне зобов`язання між сторонами припиняється та в подальшому до відповідача позивач зможе застосовувати у судовому порядку виключно санкції, передбачені ст.625 ЦК України (індекс інфляції та 3% річних). Враховуючи, що суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2684,00 грн., що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved