Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

В січні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь [PERSON] в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманим професійним захворюванням суму грошових коштів у розмірі 200\~000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. В обґрунтування позову зазначає наступне. Позивач з 02 жовтня 2000 року працював на підприємстві Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля», займаючи різні посади. 16 грудня 2020 року позивача звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи. За час роботи на підприємстві відповідача з позивачем стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що підтверджується Актом форми Н-1 №9 від 28 травня 2008 року та Актом розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 28 травня 2008 року. Відповідно до актів обставини, за яких стався нещасний випадок: 19.01.2008 у першу зміну заступник начальника дільниці шахтного транспорту [PERSON] видав наряд машиністу електровозу підземному [PERSON] на перевезення людей і виконання маневрових робіт по Східному магістральному відкаточному штреку пласта С4 горизонту 140 метрів (ВМОШ пл.С42). Після виконання маневрових робіт, о 12 годині 30 хвилин, електровоз АМ-8Д, яким керував [PERSON] , рухався по ВМОШ пл.. С42 проти вентиляційного струменя повітря до околоствольного двору. У цей момент у ліве око [PERSON] потрапило чужорідне тіло. Після виїзду з шахти [PERSON] звернувся в пункт охорони здоров`я, де йому була надана медична допомога. У період з 20.01.2008 по 20.02.2008 [PERSON] виконував свої трудові обов`язки. Надалі 21.02.2008 у зв`язку з погіршенням зору він звернувся по медичну допомогу у офтальмологічне відділення СМСЧ №15 м. Павлограду, де знаходився на стаціонарному лікуванні. Також за час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав професійні захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26 травня 2021 року, затвердженим начальником Управління Держпраці у Дніпропетровській області О.В. Бондаренко. П. 14 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання встановлено наявність у позивача професійних захворювань: - хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легенів другої стадії), група «В». ЛН другого ступеня. - нейросенсорна приглухуватість другого ступеня (з помірним зниженням слуху). Згідно п.13 акту оцінка умов праці позивача по діючим на момент розслідування класифікаціям віднесені до різних ступенів «Шкідливих» за всіма факторами. П. 15 даного акту зазначає, що в позивача раніше не було виявлено професійного захворювання. Згідно довідки Міжрайонної профпатологічної МСЕК від 07 грудня 2011 року серії 10ААА № 073153 (копія додається) позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 10% безстроково, зазначено про потребу медикаментозного лікування та медикаментозної реабілітації. Згідно довідки Міжрайонної профпатологічної МСЕК від 22 червня 2021 року серії 12ААА № 064830 (копія додається) позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 40% у зв`язку з професійним захворюванням, зазначено про потребу у медикаментозному лікуванні. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності в відносно молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Позивач вважає виваженим та справедливим розмір відшкодування йому моральної шкоди на рівні 200\~000,00 (двісті тисяч) грн. Відшкодування у такому розмірі відповідатиме глибині тих моральних страждань, які позивач зазнав внаслідок втрати професійної працездатності. Ухвалою суду від 16 січня 2023 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. 13.02.2023 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначає наступне. Позивач працював на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» тривалий час. 19.01.2008 у 1-шу зміну заступник начальника дільниці шахтного транспорту видав наряд машиністу електровозу підземному [PERSON] на перевезення людей і виконання маневрових робіт по Східному магістральному відкаточному штреку пласта С4 горизонту 140 метрів. Після виконання маневрових робіт о 12 годині 30 хвилин, електровоз АМ-8Д, яким керував солодовник О.1. рухався по ВМОШ пл. С4 проти вентиляційного струменя повітря до околоствольного двору. У цей момент у ліве око [PERSON] потрапило чудородне тіло, після чого він звернувся за медичною допомогою. При проведенні розслідування було встановлено, що причиною нещасного випадку стало: не застосування засобів індивідуального захисту очей (захисних окулярів), незабезпечення особистої безпеки, що є порушенням п. 1.11 «Інструкції з охорони праці № 5, безпечному виконанні робіт та поведінці у шахті машиніста електровозу підземного». [PERSON] визнав висновки комісії, викладені в даному акті, про те що нещасний випадок, який трапився з ним на виробництві 27 березня\~2011\~року, настав внаслідок порушення саме ним норм з охорони праці та про відсутність порушення його прав не безпеку виробництва з боку підприємства-роботодавця, які 6 знаходились в причинно-наслідковому зв`язку з настанням нещасного випадку, про що свідчить факт, що даний акт він не оскаржував. Крім того, зазначив, що укладаючи з відповідачем трудовий договір позивач був повідомлений в порядку передбаченому статті 29 КЗпП України, про важкі, шкідливі та небезпечні умови праці, можливі негативні наслідки цих умов праці на стан його здоров`я та пов`язані з цими умовами праці пільги та компенсації. Ніщо не перешкоджало позивачу відмовитися від укладення цього договору. Тобто, позивач свідомо йшов працювати у важких умовах праці. Вважає, що позивач не надає жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження обставини щодо порушення законодавства про охорону праці відповідачем. 15.02.2023 представник позивача надала до суду відповідь на відзив, відповідно до якого позовні вимоги просила задовольнити. Ухвалою суду від 16 лютого 2023 року визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 16 червня 2023 закрито підготовче провадження у справі, призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, надала заяву, якою просила розглянути справу за її відсутності та відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] , виданої на ім`я [PERSON] , позивач з 02 жовтня 2000 року по 16 грудня 2020 року працював на різних посадах у різних структурних підрозділах в Приватному акціонерному товаристві «ДТЕК Павлоградвугілля». 16 грудня 2020 року позивача звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи. 28 травня 2008 року директором ВСП «Шахта імені М.І. Сташкова» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» [PERSON] затверджений акт № 9 (форма Н-1) про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, а також акт (форма Н-5) (спеціального) розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем 19.01.2008 о 12:30 год. За змістом зазначених документів, комісією з розслідування були встановлені обставини нещасного випадку, що стався з [PERSON] 19.01.2008, а саме: 19.01.2008 у першу зміну заступник начальника дільниці шахтного транспорту [PERSON] видав наряд машиністу електровозу підземному [PERSON] на перевезення людей і виконання маневрових робіт по Східному магістральному відкаточному штреку пласта С4 горизонту 140 метрів (ВМОШ пл.С42). Після виконання маневрових робіт, о 12 годині 30 хвилин, електровоз АМ-8Д, яким керував [PERSON] , рухався по ВМОШ пл. С42 проти вентиляційного струменя повітря до околоствольного двору. У цей момент у ліве око [PERSON] потрапило чужорідне тіло. Після виїзду з шахти [PERSON] звернувся в пункт охорони здоров`я, де йому була надана медична допомога. У період з 20.01.2008 по 20.02.2008 [PERSON] виконував свої трудові обов`язки. Надалі 21.02.2008 у зв`язку з погіршенням зору він звернувся по медичну допомогу у офтальмологічне відділення СМСЧ №15 м. Павлограду, де знаходився на стаціонарному лікуванні. Причиною нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, що стався з [PERSON] , зазначено: не застосування засобів індивідуального захисту очей (захисних окулярів), порушення п. 1.11 «Інструкції № 5 з охорони праці, безпечному виконанні робіт і поведінці в шахті машиніста електровозу підземного». Особа, яка допустила порушення - [PERSON] . Відповідно до первинної довідки МСЕК серії ДНА-02 № 027752 від 13.10.2008 позивач оглядався комісією, йому встановлено втрату працездатності у 10% з 09.10.2008 до 01.11.2009, дата переогляду 15.10.2009. Відповідно до повторної довідки обласної МСЕК серії 10ААА № 073153 від 07.12.2011 позивач оглядався комісією, йому встановлено втрату працездатності у 10% з 01.11.2011 безстроково. Відповідно до повторної довідки обласної МСЕК серії 12ААА № 064830 від 22.06.2021 позивач оглядався комісією, йому встановлено втрату працездатності у 40% з 110.06.2021 безстроково, переогляду не підлягає. Відповідно до листа КЗ " ОКЦМСЕ" Дніпропетровської обласної ради на ухвалу суду від 24.02.2023 [PERSON] інвалідом не визнаний, встановлено 40% ВПП сукупно: 20% - ХОЗЛ, 10% - приглуховатість, 10% - наслідки виробничої травми 28.05.2008, безстроково. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~акту розслідування\~причин виникнення\~хронічного професійного\~захворювання (отруєння)\~від 26.05.2021\~(Форма\~П-4)\~ [PERSON] має діагноз: хронічне обструктивне захворюванням легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В, ЛН другого ступеня, код J44, J43.8. \~Хронічне професійне захворювання виникло у позивача внаслідок роботи тривалий час в умовах дії шкідливих факторів в тому числі на підприємстві ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».\~Хронічне професійне захворювання позивача виявлено під час медичного огляду в 2020 році, раніше професійного захворювання не було виявлено, повідомлення про наявність \~хронічного професійного захворювання позивача - 11.05.2021, встановлення остаточного діагнозу - 29.04.2021 (п. 14,8,9,15,17,18 акту). Триваючі проблеми зі здоров`ям, отримані внаслідок трудового каліцтва, періодичні лікування, підтверджуються, також, наданими виписками зі історій хвороб позивача. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до вимог\~ст. 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно ст. 237-1КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як вбачається з акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що стався 19.01.2008 о 12:30 год, причиною нещасного випадку є невиконання вимог інструкції з охорони праці позивачем. Згідно з пунктом 4.1.Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, тому суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що наявність вини позивача у нещасному випадку, який стався під час виконання ним посадових обов`язків виключає відшкодування відповідачем заподіяної моральної шкоди через ушкодження здоров`я та втрату професійної працездатності. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі №212/7705/18 (провадження №61-6552св18). Факт заподіяння моральної шкоди [PERSON] у зв`язку з нещасним випадком на виробництві та ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання доведений матеріалами справи. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, він вимушений систематично отримувати медичну допомогу, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як зазначено в пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, №1-9/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до статей 23,1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Суд не може погодитись із запереченнями представника відповідача, який вважає не доведеним позивачем факт заподіяння моральної шкоди, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань. Суд наголошує на тому, що відповідач повинен відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманою ним виробничою травмою. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок нещасного випадку на виробництві та ушкодженням його здоров`я внаслідок професійного захворювання останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги стан здоров`я позивача, тяжкість отриманої виробничої травми, втрату професійної працездатності, характер та об`єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв`язків, а саме 40 % втрати професійної працездатності, істотність вимушених змін в життєвих стосунках, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 80 000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Згідно підпункту «а» підпункту\~164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Визначена судом сума моральної шкоди перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2023 року, тому ця сума підлягає стягненню з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2 ч. 1ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 800,00 грн.

Outcome: partial