Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

16 січня 2023 року представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором у розмірі 10049, 00 грн. та судового збору. В обґрунтування позову зазначено, що 23 жовтня 2017 року між сторонами укладено Договір про порядок повернення коштів, за умовами якого відповідач зобов`язався компенсувати витрати, понесені МТСБ України по справі №36433 у зв`язку з виплатою відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03 жовтня 2016 року близько 16.05 год. в м. Києві за участі автомобіля Nissan, днз [NUMBER] , від керуванням відповідача, та автомобіля Mazda, днз [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідач як боржник прийняв на себе зобов`язання сплатити кредитору 27842,93 грн. протягом 36 міс. За визначеним графіком з можливістю дострокового погашення боргу. Відповідно до картки рахунку по справі №36433 з 26 жовтня 2017 року по 02 вересня 2019 року відповідач частково погасив заборгованість у розмірі 17793,93 грн. Однак, в подальшому жодних дій щодо погашення заборгованості у добровільному порядку не вчинив. За умовами п. 3 Договору у разі порушення боржником умов даного договору, кредитор має право у будь-який момент звернутися до суду із позовом про стягнення з боржника заборгованості за даним договором, включивши санкції, передбачені положенням чинного законодавства. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо погашення заборгованості, позивач змушений звернутися до суду за захистом свої прав та законних інтересів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 17.01.2023 року зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 24 лютого 2023 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 10 квітня 2023 року відкрито позовне провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явивсь, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник подав заяву, відповідно до якої позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить позов задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечує представник позивача. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року [PERSON] та [PERSON] визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративні стягнення у вигляді штрафу. Постановою апеляційного суду міста Києва від 21 липня 2017 року постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року скасовано в частині визнання винуватою [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, а провадження в цій частині закрито за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення. Апеляційний суд встановив доведеним, що [PERSON] 03 жовтня 2016 року о 16.05 год., керуючи автомобілем Nissan, днз [NUMBER] , на перехресті вул. С. Стальського та вул. Курнатовського в м. Києві, перестроюючись з правої смуги вліво для повороту ліворуч не надав перевагу в русі автомобілю Mazda 3, днз [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, в результаті чого здійснив зіткнення, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів. Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 10.3, 10.1, 10.4 ПДР України. Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено автомобіль марки Mazda 3, днз [NUMBER] , який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Відповідно до Звіту №43/10/16 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників пошкодженого КТЗ від 12 жовтня 2016 року, складеного на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без врахування ПДВ 20% на замінні складові та матеріали складає 27242,93 грн. На дату скоєння ДТП водій [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим 31 серпня 2017 р. потерпілий [PERSON] згідно зі ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» подав позивачу повідомлення про ДТП та згідно зі ст. 35 та пп. а) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - заяву про відшкодування шкоди. Розглянувши заяву власника пошкодженого автомобіля, про розмір відшкодування шкоди, МТСБУ було прийнято рішення (наказ №8372 від 15.09.2017 р.) про відшкодування шкоди потерпілому - [PERSON] та виплату грошових коштів за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 27242,93 грн. В подальшому, на підставі наказу №№8372 від 15.09.2017 року позивач відшкодував потерпілому майнову шкоду, у розмірі 27242,93 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1259685 від 18.09.2017 р. Згідно п. 41.4 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП. Відповідно до ст. ст. 1187, 1188 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Тому, відповідно до ст. 1191 ЦК України та п.38.2.1 ст.38 Закону після проведення виплати потерпілій особі у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача у розмірі виплаченого відшкодування. 25 вересня 2017 року відповідач звернувся до позивача із заявою про часткове погашення заборгованості по справі №36433 частинами, терміном 60 міс. 23 жовтня 2017 року між сторонами укладено Договір про порядок повернення коштів, за умовами якого боржник зобов`язався компенсувати витрати понесені кредитором по справі №36433 у зв`язку з виплатою відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, яка мала місце 03 жовтня 2016 року о 16.05 год. в Київській області за участі транспортного засобу Mazda, днз [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (власник - [PERSON] ), та транспортного засобу Nissan, днз [NUMBER] , під керуванням боржника. Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. Договору боржник прийняв на себе зобов`язання сплатити кредитору 27842,93 грн. протягом 36 міс. (з 25 жовтня 2017 року по 25 вересня 2020 року) за визначеним сторонами графіком шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок кредитора. Згідно з п. 3 Договору, у разі порушення боржником умов даного Договору, Кредитор має право у будь-який момент звернутися до суду із позовом про стягнення з боржника заборгованості за даним Договором, включивши при цьому санкції, передбачені положенням чинного законодавства. За інформацією із картки рахунку № [NUMBER] за 01.01.2016-02.11.2020 [PERSON] здійснив виплати за справою 36433 на загальну суму 17793,93 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем, який не скористався своїм процесуальним правом подати відзив (заперечення) на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог. Встановивши факт настання події, передбаченої підпунктом «а» частини 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», внаслідок якої позивач здійснив виплату відшкодування потерпілій особі у розмірі 27842,93 грн. за шкоду, заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу потерпілого, а отже виконав покладені на нього обов`язки, передбачені статтею 22 зазначеного Закону, з урахуванням вимог статті 1191 ЦК України, а відповідач не компенсував позивачу у повному розмірі витрати понесені кредитором по справі №36433 у зв`язку з виплатою відшкодування, позовні вимоги підлягають задовВраховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 10049,00 грн.оленню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 2684,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved