Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки, який уточнила в процесі розгляду справи. В заяві вказує, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 9 вересня 2006 року, який зареєстровано Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції. Актовий запис № 1073. Під час шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . З початку 2022 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з причин різних поглядів на подружнє життя, відсутності взаєморозуміння, втрати почуття один до одного. Позивач вважає, що подальше спільне подружнє життя неможливе, оскільки сім`я розпалась остаточно, можливість її встановити втрачена, просить суд шлюб розірвати, оскільки він носить формальний характер, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо, просить шлюб розірвати. Донька проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач офіційно працевлаштований, інших стягнень за виконавчими провадженнями не має, однак в добровільному порядку не бажає надавати матеріальну допомогу на утримання доньки. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/2 частини із всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення 6 лютого 2023 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі ухвали суду від 9 лютого 2023 року року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, застосовано заходи забезпечення доказів шляхом витребування довідки про доходи відповідача. Заходи забезпечення позову не застосовувались. Відповідачем надано відзив на позов, за змістом він просив про його часткове задоволення, в обґрунтування своїх заперечень зазначив, що під час шлюбу на його ім`я був оформлений кредитний договір на придбання трикімнатної квартири, в якій проживає позивачка та їх донька, щомісяця він самостійно здійснює погашення кредитних зобов`язань та сплачує комунальні платежі. Крім того, у нього існують і ніші кредитні зобов`язання, які виникли під час шлюбу, погашення яких він також здійснює самостійно. Незважаючи на фінансові труднощі він періодично купує продукти харчування для доньки, сплачує за її навчання та перераховує грошові кошти на її особисту банківську картку, у зв`язку з чим він вважає, що розмір аліментів на утримання доньки в 1/6 частці від його доходу буде достатнім для її забезпечення. Проти розірвання шлюбу не заперечує, оскільки позивачка вже тривалий час проживає з іншим чоловіком з яким вона йому зраджувала під час шлюбу. В судове засідання сторони не з`явилися, від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності та відсутності їх представників, позивачка в свою чергу наполягала на задоволенні позову, відповідач просив задовольнити його частково з урахуванням запереч, викладених у відзиві на позов. На підставі викладеного, суд вважає за можливим розглянути заявлені вимоги на підставі наявних у справі доказах. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, наданими сторонами, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких міркувань. При вирішенні вимог про розірвання шлюбу суд виходить з наступного. Судом згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] встановлено, що 9 вересня 2006 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 1073 (а.с. 4). Статтею 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частини 3 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 105 СК шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності до ст. 110 СК України. Позивач скористався даним правом та звернулася до суду з позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Згідно з частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, позивачка на розірванні шлюбу наполягає. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Перевіривши матеріали справи, за наявності законних підстав, суд вважає, що заявлений позов щодо розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки сторони не підтримують шлюбні відносини і не ведуть спільне господарство, збереження сім`ї при існуючих обставинах суперечить інтересам сторін, вжиття заходів щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 СК України суд не вважає за потрібним. У відповідності до ст. 113 СК України прізвище позивачки після розірвання шлюбу змінити на дошлюбне « [PERSON] ». Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Способи захисту цивільних прав та інтересів встановлені статтею 16 ЦК України. Застосоване позивачем знаряддя захисту відповідає визначеним законом способам захисту цивільних прав та інтересів, таке визнання не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд може констатувати наявність законних підстав для прийняття визнання позову. Наслідком прийняття визнання позову є його задоволення в силу наведеної статті 206 ЦПК України, тому, роз`яснивши учасникам справи наслідки прийняття судом визнання позову, суд знаходить всі підстави для задоволення позову. При вирішенні вимог щодо стягнення аліментів суд виходить з таких міркувань. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] , яке видано Наталівською сільською радою Запорізького район Запорізької області (а.с. 12). Дитини зареєстрована з матір`ю, про що свідчить копія довідки про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 13) та знаходиться на її утриманні матері, означені факти відповідач підтвердив у своєму відзиві та не заперечував проти них. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розумі аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Вказана норма спрямована на захист права стягувача аліментів, які є запорукою забезпечення утримання дитини. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані ,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутністьо бставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При визначенні розміру частки від заробітку позивача суд враховує і встановлене Основним Законом України право кожного на гідний рівень життєдіяльності для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (ст. 48 Конституції України). Бере до уваги суд і рівність обов`язків батьків з утримання дитини, що означає однакову участь батьків в утриманні сина, доньки, а не забезпечення цього утримання за рахунок одного з батьків шляхом ущемлення його майнових інтересів, а також інтересів осіб, відповідальність перед якими прямо встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Всебічно перевіривши істотні для вирішення спору обставини, суд при визначенні розміру аліментів бере до уваги матеріальне становище відповідача, який має чисельні кредитні зобов`язання, які виникли під час шлюбу, погашення яких здійснюється ним особисто, сплату комунальних послуги за житло, в якому зареєстровані позивачка та донька, а також матеріальну допомогу, яку він надає донці добровільно, суд доходить переконання, що встановлений розмір аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, буде домірним як майновому і сімейному стану відповідача, так і потребі неповнолітньої дитини, при цьому суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб платника аліментів та їх отримувача, а також рівність обох батьків в утриманні дитини. Дійшовши висновку про необхідність визначення такого розміру аліментів, суд враховує положення ст. 182 СК України про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Судовий збір, від сплати якого за законом звільнено позивача, відповідно до правил цивільного процесуального законодавства належить стягнути з відповідача у доход держави. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. У зв`язку з наведеною вище нормою ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 50% судового збору, сплаченого нею при подачі позову до суду про розірвання шлюбу, а 50% судового збору - підлягають поверненню позивачу з Державного бюджету України.

Outcome: partial