Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-15 00:00:00

09.08.2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Укренергомонтаж», в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість зі сплати заробітної плати в розмірі 21845,99 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.05.2020 року по 01.08.2022 року в розмірі 176 810,70 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] зазначає, що з 01.06.2018 року до 02.07.2018 року позивач працював у Приватному акціонерному товаристві «Укренергомонтаж» на посаді монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій третього розряду, а з 02.07.2018 року електромонтажника четвертого розряду. В день звільнення позивача 18.05.2020 року відповідач не виплатив всіх належних позивачу сум, відповідач не виплатив заробітну плату за лютий 2020 року в розмірі 10553 грн, березень 2020 року 7893 грн, травень 2020 року 3399,99 грн, в загальному розмірі 21845,99 грн. Заробітна плата сплачена не була, тому позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.05.2020 року по 01.08.2022 року. Відповідач звернувся до суду з відзивом на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що позивач було нараховано, а згодом виплачено заробітну плату в розмірі 21845,99 грн. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню, оскільки він у вісім разів перевищує розмір несвоєчасно виплаченої заробітної плати, позивач не надав доказів, що він зазнав майнових втрат внаслідок несвоєчасного розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду більш ніж через два роки з моменту звільнення, навмисно затягнув строк звернення до суду та штучно збільшив розмір очікуваних виплат. Позивач, представник позивача у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач подав до суду заяву, в якій просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, розглянути справу без його участі в судовому засіданні, вказав, що після 30.03.2020 року жодних виплат заробітної плати не отримував, заробітна плата за лютий, березень, травень 2020 року виплачена не була, також вказав, що працював на підприємстві за вахтовим режимом роботи, працював 15 робочих днів на місяць. Представник відповідача також надав до суду заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Справу просив розглянути за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 02.06.2018 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Укренергомонтаж» згідно наказу № 237-к від 01.06.2018 року, яким [PERSON] прийнято на посаду монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій третього розряду (а.с.8). 02.07.2018 року [PERSON] переведено на посаду електромонтажника четвертого розряду згідно наказу № 5-п від 02.07.2018 року. 18.05.2020 року [PERSON] звільнено із займаної посади, згідно ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін (наказ від 18.05.2020 року № 92-к) (а.с.8). При звільненні позивача з ПрАТ «Укренергомонтаж», в порушення вимог ст. 47, 116 КЗпП України, відповідач не здійснив повного розрахунку по виплаті заробітної плати, нарахованої [PERSON] за час роботи на підприємстві, а саме не було виплачено заробітну плату за лютий 2020 року в розмірі 10553 грн, за березень 2020 року 7893 грн, за травень 2020 року 3399,99 грн, в загальному розмірі 21845,99 грн. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За практикою Європейського суду з прав людини (справа «Будченко проти України», заява №38677/06) концепція «майна» не обмежується існуючим майном, може охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність. Тобто невиплачена заробітна плата є майном та однозначно підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. За ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому зарплати без обмеження будь-яким строком. Згідно відомостей, наданих ПрАТ «Укренергомонтаж» за карткою рахунку №661 щодо працівника [PERSON] за період з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року, [PERSON] була виплачена заробітна плата з вирахуванням податків та обов`язкових зборів в сумі 8495,15 грн за лютий 2020 року 15.06.2020 року, за березень 2020 року в сумі 6353,86 грн 30.06.2020 року, за травень 2020 року в сумі 2736,99 грн 04.12.2020 року. Згідно виписки [PERSON] у АТ Державний ощадний банк України з карткового особового банківського рахунку з виплати заробітної плати ПрАТ «Укренергомонтаж» за період з 01.01.2020 року по 22.05.2023 року, остання виплата заробітної плати була проведена роботодавцем 30.03.2020 року в розмірі 6263,52 грн за січень 2020 року, інших виплат заробітної плати [PERSON] з 31.03.2020 року до 22.05.2023 року не отримував. Таким чином, відомості, надані ПрАТ «Укренергомонтаж» за карткою рахунку № [NUMBER] щодо працівника [PERSON] спростовуються відомостями з банківського рахунку щодо фактичного отримання виплат заробітної плати позивачем [PERSON] . Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області було зобов`язано Приватне акціонерне товариство «Укренергомонтаж» надати суду завірені належним чином копії первинних бухгалтерських документів, в підтвердження нарахування та виплати [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , заборгованості з заробітної плати в розмірі 21845 грн 99 коп., яка утворилась за період з лютого 2020 року по 18 травня 2020 року, довідку про заробітну плату [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за останні повні два місяці роботи до його звільнення 18.05.2020 року з вказівкою фактично відпрацьованих робочих днів/годин за вищевказаний період часу, з долученням табелів обліку робочого часу за останні повні два місяці роботи до звільнення 18.05.2020 року, відпрацьованого [PERSON] ; довідку з розрахунком середньоденного/середньогодинного заробітку [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за останні повні два місяці роботи до його звільнення 18.05.2020 року, відповідно до п.8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 08.02.1995 року № 100. Однак вказані документи не були надані відповідачем, повідомлено суд про неможливість надання витребуваних документів через відсутність їх на підприємстві відповідача. Положеннями Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1,5 ст.81 ЦПК України). В частині 3 статті 12 ЦПК України вказано , що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, суд вирішує позовні вимоги на підставі наявних у справі доказів та приходить до висновку, що заробітна плата належна позивачу у день звільнення, не виплачена відповідачем і до цього часу та складає 21845,99 грн (10553 грн + 7893 грн + 3399,99 грн) з наступним вирахуванням податків та обов`язкових зборів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з п. 21 Постанови Пленуму ВСУ Про практику застосування судами законодавства про оплату праці №13 від 24.12.1999р., при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов`язана відповідна виплата. Згідно п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно довідки наданої ПрАТ «Укренергомонтаж» № 01-064/20 від 17.07.2020 року, [PERSON] нарахована заробітна плата за останні повні два місяці роботи до його звільнення 18.05.2020 року у розмірі за лютий 2020 року 10553 грн, за березень 2020 року 7893 грн. Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.05.2020 року по 01.08.2022 року. Позивач вказує, що працював на підприємстві за вахтовим режимом роботи, працював 15 робочих днів на місяць. Відповідач доказів в спростування вказаної інформації суду не надав, не надав суду витребуваних документів, а саме відомостей щодо фактично відпрацьованих робочих днів/годин позивачем за вищевказаний період часу, з долученням табелів обліку робочого часу за останні повні два місяці роботи до звільнення 18.05.2020 року, відпрацьованого [PERSON] ; довідку з розрахунком середньоденного/середньогодинного заробітку [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за останні повні два місяці роботи до його звільнення 18.05.2020 року, відповідно до п.8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 08.02.1995 року № 100. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні (10553 грн + 7893 грн = 18446 грн) на число відпрацьованих робочих днів (згідно пояснень позивача 30 робочих днів, 15 робочих днів на місяць), та складає 614,87 грн. Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.05.2020 року по 01.08.2022 року визначається як середньоденна заробітна плата помножена на кількість робочих днів (550 робочих днів за період з 19.05.2020 року по 01.08.2022 року), без урахування податків, які підлягають стягненню в обов`язковому порядку, та складає 550 х 614,87 грн = 338\~178,50 грн. Представник відповідача просив суд зменшити розмір середнього заробітку до співмірного та справедливого розміру, з огляду на відсутність суми боргу з виплати позивачу заборгованості по заробітній платі, зловживання позивачем свого права щодо строків звернення до суду, та тяжке фінансове становище на підприємстві. Вирішуючи заявлене представником відповідача клопотання, суд зазначає наступне. При вирішенні питання про зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні\~відповідно до\~статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах,\~співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Зазначене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду України, викладеному у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (Провадження № 14-623цс18). При оцінці наявності підстав для зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до\~статті 117 КЗпП України, виходячи з обставин даної цивільної справи, суд приходить до наступного. Позивач звертався до роботодавця з приводу виплати заборгованості із заробітної плати, звертався до суду, проте позов про стягнення заборгованості із заробітної плати не був розглянутий судом по суті, звертався до Головного управління Держпраці в Київській області за захистом своїх порушених прав (а.с.10-14). Тобто позивач вчиняв дії для відновлення своїх порушених прав. При цьому ПрАТ «Укренергомонтаж» заборгованість з невиплаченої заробітної плати не погашена і станом на час розгляду справи судом. Таким чином, суд не вбачає зловживання позивачем своїм правом щодо строків звернення до суду. При розгляді даної справи судом не було встановлено умов, за якими суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України. Оцінюючи дослідженні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати на користь позивача [PERSON] в розмірі 21845,99 грн, а також стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати позивачу у в розмірі 176\~810,70 грн в межах заявлених позовних вимог з урахуванням приписів ч.1 ст.13 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, у відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved