Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] у віці 67 років в с. Райгород Гайсинського (на той час Немирівського) району Вінницької області помер батько Позивача [NUMBER] та рідний дід Позивача 2 [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому на день смерті майно, зокрема на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , який був придбаний [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 22.02.1996 під час спільного шлюбу із [PERSON] , однак право власності було зареєстровано лише за [PERSON] . Окрім того, рішенням 13 сесії 21 скликання від 25.12.1993 року Райгородської сільської ради народних депутатів Немирівського району Вінницької області «Про передачу земельних ділянок у приватну власність жителям сільської Ради», [PERSON] було передано у власність земельну ділянку розміром 0,25 га., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Дана земельна ділянка розташована біля житлового будинку та за життя [PERSON] не завершив процедуру її приватизації. Після смерті [PERSON] , у відповідності до ст.ст. 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, спадщину прийняла його дружина [PERSON] , яка є рідною матір`ю [PERSON] та рідною бабусею [PERSON] , оскільки була зареєстрована та постійно проживала зі своїм чоловіком на момент його смерті та продовжувала проживати після його смерті в їхньому ж будинку по [ADDRESS] , а також обробляла передану [PERSON] у власність земельну ділянку, а тому фактично прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Однак, [PERSON] , прийнявши спадщину, так і не оформила на себе житловий будинок та не завершила приватизацію земельної ділянки, і у віці 82 роки [INFO] померла в с. Райгород. За життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого належний їй житловий будинок із господарськими будівлями, а також усе що їй буде належати на день смерті та на що вона буде мати право, заповіла в рівних частинах своїм синам [PERSON] та позивачу - [PERSON] . Однак, [PERSON] (рідний брат Позивача - [PERSON] та батько Позивача [PERSON] ) не встиг прийняти спадщину за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] , оскільки [INFO] у віці 55 років помер. За життя [PERSON] заповіту не залишив. А тому, частини спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON] , перейшло в загальному порядку до спадкоємців за законом померлого [INFO] [PERSON] в порядку спадкової трансмісії, та такими спадкоємцями після його смерті є:його дружина - [PERSON] , [INFO] ;його син [PERSON] , [INFO] (Позивач 2);його син [PERSON] , [INFO] . Дружина померлого [PERSON] - [PERSON] та його старший син [PERSON] у встановленому законом порядку відмовилися від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , їхній відмови містяться у спадкових справах. А тому, єдиним спадкоємцем частини спадкового майна, на яке мав право померлий [INFO] [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері [PERSON] в порядку спадкової трансмісії є позивач [PERSON] . Позивачі, з метою отримання свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом,звернулися із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Однак, постановами №№655/02-31, 656/02-31 від 11.05.2023 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом після смерті [PERSON] , зокрема з підстав розбіжностей у документах, що посвідчують право власності на житловий будинок, відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, а також відсутності доказів фактичного прийняття спадщини [PERSON] після смерті свого чоловіка [PERSON] .. У зв`язку із вказаними обставинами, позивачі звернулися до суду із позовом про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на житловий будинок та права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування. \~ \~ \~ \~Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять позов задовольнити. Представник відповідача Райгородської сільської ради Гайсинського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, в якій просив справу розглянути за відсутності, позовні вимоги визнає, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно ч. 3\~ст. 211 ЦПК України\~учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За вказаних обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому на день смерті майно, зокрема на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , який був придбаний [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 22.02.1996 під час спільного шлюбу із [PERSON] (свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] ) Право власності на вказаний житловий будинок було зареєстровано за [PERSON] . Тульчинським бюро технічної інвентаризації 05.03.1996 в реєстровій книзі №1 Р№31. Відповідно до рішення 13 сесії 21 скликання від 25.12.1993 року Райгородської сільської ради народних депутатів Немирівського району Вінницької області «Про передачу земельних ділянок у приватну власність жителям сільської Ради», [PERSON] було передано у власність земельну ділянку розміром 0,25 га. Дана земельна ділянка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , перебуває у користуванні [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою №02.24.80 від 18.05.2023, виданою Райгородською сільською радою Гайсинського району. Державний акт на ім`я [PERSON] виданий не був, що підтверджується відповіддю із ГУ Держгеокадастру від 21.04.2023 за №0-2-0.3,13-1839/2-23. Відповідно до довідок №№02.24.81, 02.24.83 від 18.05.2023, виданих Райгородською сільською радою Гайсинського району [PERSON] до смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , дійсно була зареєстрована та постійно проживала разом із чоловіком за адресою: [ADDRESS] , та фактично прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. [PERSON] проживала за вказаною адресою аж до часу своєї смерті [INFO] , після смерті якої також залишилося спадкове майно. За життя [PERSON] залишила заповіт на користь своїх синів [PERSON] та [PERSON] . Інших спадкоємців не має. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] . За життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого належний їй житловий будинок із господарськими будівлями, а також усе що їй буде належати на день смерті та на що вона буде мати право, заповіла в рівних частинах своїм синам [PERSON] та [PERSON] . Даний заповіт був посвідчений 01.03.2004 секретарем Райгородської сільської ради Ковальчук Т.Л., та зареєстровано в реєстрі за №07. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до довідки №02.24.82 від 18.05.2023, виданої Райгородською сільською радою Гайсинського району, спадкоємцями після смерті [PERSON] є: його дружина - [PERSON] , [INFO] ; його син [PERSON] , [INFO] ; його син [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 29.05.2023 було витребувано в державного нотаріуса Гайсинської державної нотаріальної контори Петух Наталії Петрівни належним чином завірені копії спадкових справ, заведених після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (спадкова справа №122/2021) та [PERSON] , який помер [INFO] (спадкова справа №01/2022). Так, в матеріалах спадкової справи №01/2022, заведеної після смерті [PERSON] містяться письмові заяви - відмови від прийняття спадщини від дружини померлого - [PERSON] та старшого сина - [PERSON] . Також, в дані йспадковій справі є заява [PERSON] при прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що єдиним спадкоємцем спадкового майна за законом після смерті [PERSON] є його син - позивач [PERSON] , який в порядку спадкової трансмісії має право на 1/2 частину спадкового майна після смерті [PERSON] . Постановами №№655/02-31, 656/02-31 від 11.05.2023 про відмову у вчиненні нотаріальних дій, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом після смерті [PERSON] , зокрема з підстав розбіжностей у документах, що посвідчують право власності на житловий будинок, відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, а також відсутності доказів фактичного прийняття спадщини [PERSON] після смерті свого чоловіка [PERSON] . Так, відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1)\~якщо він\~фактично вступив\~в управління\~або володіння\~спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Вказане узгоджується із правовим висновком, зробленим у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17. За таких обставин, у судовому засіданні було підтверджено факт прийняття спадщини [PERSON] , яка померла [INFO] , після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до частини 1 статті 1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із частиною 1 статті 1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина 1\~статті 1218 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина 3\~статті 1268 ЦК України). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Так, за життя [PERSON] рішенням 13 сесії 21 скликання від 25.12.1993 року Райгородської сільської ради народних депутатів Немирівського району Вінницької області «Про передачу земельних ділянок у приватну власність жителям сільської Ради», йому було передано у власність земельну ділянку розміром 0,25 га., яка розташована біля житлового будинку [ADDRESS] . Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (пункт «г» частини першої\~статті 81 Земельного кодексу України). Земельний кодекс України\~у редакції чинній до 01 січня 2013 року, установлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано-право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком установлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України. Однак, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 14-652цс18, а також у Постановах Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №128/1911/15-ц, від 30.06.2020 у справі №623/633/17, від 25.03.2020 у справі №158/1672/17, від 29.08.2019 у справі №554/1195/17. Таким чином, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення процедури приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X\~"Перехідні\~положення"\~ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок"(втратив чинність на підставіЗакону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно ізЗаконом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Через фактично не завершення процедури приватизації [PERSON] за життя не було отримано державний акт, а тому право на завершення приватизації та одержання правовстановлюючих документів на ім`я спадкоємця, шляхом здійснення всіх реєстраційних дій, пов`язаних з державною реєстрацією спірної земельної ділянки спочатку перейшло до [PERSON] , а після її смерті перейшло в порядку спадкування за заповітом до [PERSON] та в порядку спадкування за законом після смерті свого батька [PERSON] (спадкова трансмісія) - до [PERSON] .. Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивачів обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved