Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до ТОВ «А-Мега Авто» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.08.2017 р. позивача було зараховано на посаду начальника юридичного відділу в ТОВ «А-Мега Авто» 23.04.2018 р. нею була подана заява про звільнення із зазначенням дати звільнення - 07.05.2018 року. В зв`язку із захворюванням 07.05.2018 р. позивачем був відкритий листок непрацездатності, про що повідомлено роботодавця. Після одужання і закриття 25.05.2018 р. листка непрацездатності вона повинна була приступити до роботи з врахуванням вихідних і святкових днів 29.05.2018. В подальшому було подано позов до Голосіївського районного суду м.Києва про поновлення на роботі та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 12.03.2019 р. позов задоволено, стягнуто з ТОВ «А-Мега Авто» на її користь середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в розмірі 85490,26 гривень, в іншій частині позовних вимог було відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 23.09.2019 р. рішення Голосіївського районного суду м.Києва залишено без змін, однак постановою ВС від 08.07.2020 р. скасовано рішення попередніх інстанцій та ухвалено нове рішення, яким змінено дату звільнення позивача з 07.05.2018 р. на 28.05.2018 р. Судами було встановлено, що середньоденний заробіток позивача складав 1473,97 гривень, а також встановлено, що відповідач здійснив розрахунок лише за1 день перебування на лікарняному. Позивач вказує, що після отримання постанови ВС від 08.07.2020 р. направила відповідачу вимогу щодо здійснення розрахунку та сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку. Вимога датована 20.07.2020 р. Відповідач 29.07.2020 р. повідомив листом № 90 від 29.07.2020 р., що здійснив оплату шляхом поштового переказу в розмірі 25885 гривень, що складає оплату днів тимчасової непрацездатності з 08 по 25 травня 2018 р., сплатив посадовий оклад за 28.05.2018 р. та оплатив грошову компенсацію за 2 дні невикористаної щорічної відпустки. Заробітна плата була сплачена 29.07.2020 р. Зважаючи, що відповідач не здійснив оплату середнього заробітку за час затримку розрахунку в період з 08.05.2018 р. по 29.07.2020 р., позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток в зв`язку із затримкою розрахунку при звільнення за період з 08.05.2018 р. по 29.07.2020 р. в розмірі 859324,51 гривня. 25.06.2021 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву. 18.08.2021 р. відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого ТОВ «А-Мега Авто» просить відмовити у задоволенні позову, зазначаючи на те, що при звільненні 07.05.2018 р. з позивачем було проведено повний розрахунок. 29.07.2019 р. після отримання постанови ВС від 08.07.2020 р. підприємство виконало рішення суду,видало наказ № 74-к про зміну дати звільнення [PERSON] на 28.05.2018 р., здійснило виплату днів тимчасової непрацездатності, виплатило в подвійному розмірі один робочий день 28.05.2018 р., виплатило грошову компенсацію за 2 дні невикористаної щорічної основної відпустки, про що листом № 90 повідомило [PERSON] та направлено копію наказу про зміни дати звільнення і розрахунковий лист. В подальшому ухвалою ВС від 09.09.2020 р. виправлено допущену у мотивувальній частині та резолютивній частині постанови від 08.07.2020 р. описку та визначено дату звільнення 28.05.2018 р. Після отримання ухвали 30.09.2020 р. підприємство добровільно виконало рішення суду та видало наказ № 97-к/тр «Про зміну дати звільнення [PERSON] , яким змінено дату звільнення та здійснено коригування виплат. Відповідач зазначає, що вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплат не підлягають задоволенню, оскільки вони були проведені своєчасно, крім того, у разі задоволення таких виплат, суд покладе на роботодавця подвійну відповідальність, оскільки за судовим рішенням з відповідача вже була стягнути сума середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки. 27.02.2022 р. позивачем подано відповідь на відзив, відповідно до якого [PERSON] зазначила, що поновлення порушеного права в судовому порядку є наслідком її неправомірного звільнення і відсутність з боку відповідача намірів вирішити спір в позасудовому порядку. 11.08.2022 р. позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої остання просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 132657,30 гривень за 90 робочих днів. 19.08.2022 р. відповідачем подано відзив на заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з відсутністю вини підприємства і проведенні своєчасного розрахунку з [PERSON] 12.04.2023 р. судом закрито підготовче провадження. В ході судового розгляду позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, з врахуванням заяви про зміну розміру позовних вимог, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві та порушення її прав в частині не здійснення відповідачем своєчасного розрахунку при звільненні. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, з підстав зазначених у письмовому відзиві, зазначаючи на відсутність вини підприємства та проведення своєчасних виплат з позивачем. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами. Відповідно до статей 2, 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України). Судом встановлено, що 09 серпня 2017 року [PERSON] була прийнята на роботу на посаду начальника юридичного відділу ТОВ «А-Мега Авто». 23 квітня 2018 року позивач звернулася до генерального директора ТОВ «А-Мега Авто» із заявою про звільнення з посади начальника юридичного відділу з 07 травня 2018 року за згодою сторін. 07.05.2018 р. з [PERSON] проведено розрахунок та сплачено грошові кошти в розмірі 38955,40 гривень, з яких:11058,16 гривень - заробітна плата за квітень 2018 р., 6539,41 - заробітна плата за період з 01.05.2018 р. по 06.05.2018 р., 21357,83 гривень - компенсація за невикористану відпустку. Наказом ТОВ «А-Мега Авто» від 23 квітня 2018 року № АМА00000015-0000000297 [PERSON] була звільнена із займаної посади з 07 травня 2018 року на підставі пункту 1 ч.1ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Згідно з листком непрацездатності серії АДІ № 243872 від 07 травня 2018 року [PERSON] перебувала на лікарняному з 07 травня 2018 року по 08 травня 2018 року, а згідно листка непрацездатності серія АДІ № 196871 від 10 травня 2018 року - з 10 травня 2018 року по 25 травня 2018 року. 04 липня 2018 року ТОВ «А-Мега Авто» отримало поштою від [PERSON] листок непрацездатності серії АДІ № 243872 від 07 травня 2018 року та листок непрацездатності серія АДІ № 196871 від 10 травня 2018 року, у зв`язку з чим на підставі рішення комісії із соціального страхування відповідач на наступний день оплатив один день листка непрацездатності серії АДІ № 243872 від 07 травня 2018 року у розмірі 1 186,54 грн. Судом встановлено, що [PERSON] не погодилась із своїм звільнення та звернулась до суду з позовом до ТОВ «А-Мега Авто» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки. Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 12.03.2019 р., що залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 23.09.2019 р. позов був задоволено частково, стягнуто з відповідача 85490,26 гривень середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки. В іншій частині позовних вимог було відмовлено. 27.09.2019 р. ТОВ «А-Мега Авто» перерахувало [PERSON] 85490,26 гривень середнього заробітку на виконання рішення суду. Постановою Верховного Суду від 08.07.2020 р. рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 12.03.2019 р. та постанову Київського апеляційного суду від 23.09.2019 р. в частині вирішення позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також в частині стягнення судових витрат скасовано та ухвалено нове рішення, відповідно до якого позов [PERSON] до ТОВ «А-Мега Авто» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулузадовольнити частково, змінено дату звільнення позивача з посади начальника юридичного відділу товариства з обмеженою відповідальністю «А-Мега Авто» відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України з 07 травня 2018 року на 28 травня 2018 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Змінено постанову Київського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року у частині стягнення з [PERSON] у дохід держави судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, визначивши суму судового збору, яка підлягає стягненню, у розмірі 7 812,04 грн. 29.07.2020 р. після отримання постанови ВС від 08.07.2020 р. генеральним директором ТОВ «А-Мега Авто» був виданий наказ № 74-К/тр про зміну дати звільнення [PERSON] з посади начальника юридичного відділу ТОВ «А-Мега Авто» відповідно до п.1ч.1 ст.36 КЗпП України з 07 травня 2018 р. на 28.05.2018 р., а також здійснено виплату грошових коштів в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю за період з 10.05.2018 р. по 25.05.2018 р.; виплату в подвійному розмірі заробітну плату за роботу в святковий день (28.05.2018 р. Трійця), виплату грошової компенсації за 2 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки. Крім того 29.07.2020 р. на адресу позивача надіслано лист № 90, до якого додано наказ про зміну дати звільнення та здійснення переказу Укрпоштою грошових коштів, а також запропоновано звернутись на підприємство для внесення змін до трудової книжки. Ухвалою Верховного Суду від 09.09.2020 р. було виправлено описку в постанові ВС від 08.07.2020 р. в частині визначення дати звільнення та виправлено на 29.05.2018 р. 30.09.2020 р. після отримання ухвали ВС генеральним директором ТОВ «А-Мега Авто» видано наказ № 97-к/тр «Про здійснення коригування розрахункових виплат [PERSON] та внесення змін до наказу № 74-к/тр від 29.07.2020 р. «Про зміну дати звільнення [PERSON] », яким змінено дату звільнення на 29.05.2018 р. та проведено коригування виплат. Того ж дня [PERSON] направлено лист № 101, яким повідомлено про видачу наказу про внесення змін до дати звільнення та здійснення переплати в розмірі 1667,78 гривень, запропоновано звернутись до підприємства для внесення змін до трудової книжки. Позивач, звертаючись до суду, посилається на те, що в зв`язку із затримкою виплат розрахунку при звільненні, а саме за листками непрацездатності, заробітної плати за 28.05.2018 р., компенсації за невикористану відпустку, відповідач повинен сплатити середній заробіток за час затримки виплат за період з 08.05.2018 р. по 29.07.2020 р. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України ( в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. За змістом статті 117 КЗпП України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Суд не погоджується з твердженнями позивача, оскільки право на такі виплати особа набула після ухвалення постанови Верховного Суду від 08.07.2020 р. та отримання даного судового рішення відповідачем 29.07.2020 р. Крім того, суд враховує, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Однак, відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 12.03.2019 р. за затримку видачі трудової книжки з відповідача було стягнуто середній заробіток за час затримки за період з 07 травня 2018 року по 05 липня 2018 року. Одночасне застосування стягнення середнього заробітку за порушення трудових прав працівника при одному звільненні призведе до подвійної відповідальності роботодавця. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі N 6-2912цс16. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, оцінюючи всі досліджені судом докази, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову [PERSON] . Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову з відповідача не підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: dismissed