Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії у приміщення, розташоване за адресою: за адресою: [ADDRESS] , І поверху, площею 10,4 кв.м., в розмірі 1\~585,27 грн., нараховані на суму боргу інфляційні втрати і 3% річних та витрат по сплаті судового збору в сумі 2\~481 грн. Позов обґрунтований тим, що позивач концерн «Міські теплові мережі» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії у приміщення власником, якого є відповідач. 01.11.2014 року між сторонами укладено договір №102400 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді. Позивачем надано послугу з постачання теплової енергії відповідачу в опалювальні періоди 2019-2020рр., 2020-2021рр. Відповідач не виконав свої обов`язки згідно договору по сплаті за надану послугу з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим виникла грошова заборгованість. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути визначену суму заборгованості та судовий збір. Відповідач у відзиві на позов заперечив проти позовних вимог у повному обсязі, вказавши на те, що представник позивача взагалі не мав повноважень подавати таку позовну заяву. Крім того, відповідач вказує на те, що: - філія не є юридичною особою, відтак подані суду договір та акти є нікчемними; - визначений позивачем відповідач не може нести відповідальність, оскільки у позивача відсутнє спеціальне доручення, видане в порядку ст. 173 ЦК України; - суд не може судити живу людину; - стягнення боргу є неможливим, адже відсутній спеціальний порядок, затверджений Державою - позивач використовує воду на власний розсуд без спеціального дозволу. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. 16.02.2023 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2023 року надійшла цивільна справа №335/7967/22 за позовом концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення суми. Провадження у справі відкрито ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.12.2022 року. Разом із матеріалами справи №335/7967/22 до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до концерну «Міські теплові мережі» про зобов`язання вчинити певні дії. У тексті зустрічної позовної заяви [PERSON] просить суд звільнити його від сплати судового збору за її подання, мотивуючи це тим, що він є споживачем послуг позивача у розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Водночас, [PERSON] заперечує факт надання концерном «МТМ» «реального» договору із ним. Ухвалою суду від 21.02.2023 року первісну позовну заяву концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення суми до розгляду, зустрічну позовну заяву [PERSON] до концерну «Міські теплові мережі» про зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху. Копію названої ухвали суду [PERSON] отримав особисто 01.03.2023 року. 13.03.2023 року через канцелярію суду [PERSON] подано звернення-заяву про роз`яснення ухвали від 11 лютого 2023 року у справі №335/7967/22 та про винесення окремої ухвали суду. Ухвалою суду від 14.03.2023 року заяву [PERSON] про роз`яснення ухвали від 11 лютого 2023 року у справі №335/7967/22 залишено без розгляду, у задоволені заяви [PERSON] про прийняття окремої ухвали відмовлено, зустрічну позовну заяву [PERSON] до концерну «МТМ» про зобов`язання вчинити певні дії повернуто без розгляду [PERSON] , справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 24.04.2023 року відмовлено у задоволені заяви [PERSON] про роз`яснення ухвал від 21.02.2023 року та від 14.03.2023 року у справі №335/7967/22, відмовлено у задоволені заяви [PERSON] про залишення позову без руху, відмовлено у задоволені заяви [PERSON] про залишення позову без розгляду. Ухвалою суду від 19.05.2023 року задоволено заяву [PERSON] про призначення судового засідання у справі задоволено, розгляд справи призначено у судовому засіданні на 26.05.2023 року. Судове засідання, призначене на 26.05.2023 року не відбулось у зв`язку із неявкою відповідача та відкладено на 12.06.2023 року. У судове засідання, призначене на 12.06.2023 року відповідач повторно не з`явився. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом. Позивач є виконавцем послуг з виробництва та постачання теплової енергії для централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) у житловий будинок у якому розташована приміщення, власником якої є відповідач. Відповідач є власником приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , І поверху, площею 10,4 кв.м., що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 01.04.2010 року. 01.11.2014 року між [PERSON] та концерном «Міські теплові мережі» в особі директора філії концерну «Міські теплові мережі» Ленінського району Худолія В.Д. укладено договір №102400 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді. Станом на дату розгляду справи у суду відсутні відомості про розірвання вказаного договору. Позивач у період з лютого 2019 року по квітень 2021 року надав послуги загальною вартістю 1\~585,27 грн. Відповідач за вказаний період не сплачував за послуги позивача. ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У частині сьомій статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Приписами ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Між сторонами укладено договір, який є діючим та нерозірваний. Пунктом 6.2. договору передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Відповідно до п. 6.4. договору, споживач зобов`язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації заборгованості за спожиту теплову енергію. Згідно п. 6.7. договору, споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, отримати від теплопостачальної організації документи за розрахунковий період: - \~ \~ \~ \~рахунок; - \~ \~ \~ \~акт приймання-передачі теплової енергії; - \~ \~ \~ \~податкову накладну (платнику ПДВ). Пунктом 6.7.1. договору встановлено, що отриманий акт приймання-передачі теплової споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу теплопостачальної організації на протязі п`яти днів з дати отримання. Датою отримання акту вважається: - \~ \~ \~ \~при отриманні нарочним - дата вручення представнику споживача; - \~ \~ \~ \~при направлені рекомендованим листом - дата, зазначена у відбитку поштового ШТЄІУ документі, що зроблений поштовим відділенням та підтверджує відправлення, з урахуванням пробігу документа. Згідно п. 6.7.2. Договору, у разі неотримання теплопостачальною організацією підписано приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений і договору, акт підписується теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для про остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019(в редакції постанови КМУ №1022 від 08.09.2021) ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати. Відповідно до п. 13 цих Правил надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Преамбулою Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначення, що цей Закон визначає засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг. Приписами ч. 1 ст. 10 названого Закону визначено, що у будівлях, зазначених у частинах другій і третій статті 4 цього Закону, обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням), розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів - розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої - четвертої цієї статті. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку: загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії/прилади - розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів. Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» власники (співвласники) приміщень у будівлі, в якій окремі приміщення є самостійними об`єктами нерухомого майна, у разі приєднання такого будинку (будівлі) до зовнішніх інженерних мереж або обладнання такого будинку (будівлі) системою автономного теплопостачання, автономного гарячого водопостачання, автономного водопостачання зобов`язані забезпечити оснащення належних їм приміщень вузлами розподільного обліку відповідно теплової енергії, гарячої води, питної води, крім випадків, передбачених частинами п`ятою - сьомою цієї статті. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Факт постачання теплової енергії у приміщення власником, якого є відповідач, підтверджуються наданими позивачем документи. Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Приписами статті 610 ЦК України закріплено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Укладаючи договір, кожна його сторона вправі розрахувати на отримані належного їй. Отже, укладаючи договір №102400 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді позивач мав правомірні сподівання на отримання належної оплати за надані послуги. Будь-яких доказів, які б спростовували факт постачання теплової енергії у приміщення відповідача, самим відповідачем не надано, так само відповідачем не надано доказів того, що він не отримував послуги позивача чи заперечував щодо їх якості чи відмовлявся від послуг позивача, зокрема, через відсутність повноважень у директора філії позивача на підписання договору. Доводи відповідача щодо відсутності повноважень у представника позивача подавати позов оцінені судом у відповідних ухвалах суду про відмову у задоволені відповідних заяв про залишення позову без руху та без розгляду. У той же час доводи відповідача, зокрема стосовно того, що його не можна судити, адже він є живою людиною чи необхідність позивачу отримати спеціальний дозвіл на користування водою, суд розцінює, як певні філософські погляди самого відповідача, які загалом не мають жодного відношення до суті спору і до чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, а відтак не підлягають окремій оцінці чи спростуванню. Згідно приписів ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Дана стаття визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та відсотки річних, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно із вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved