Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом, в якому просять визнати: - за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за [ADDRESS] ; - за [PERSON] право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за [ADDRESS] , як за колишнім членом колгоспного двору; - за [PERSON] право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за [ADDRESS] , як за колишнім членом колгоспного двору. \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявлених вимог посилаються на те, що житловий будинок [ADDRESS] , відноситься до суспільної групи господарств колгоспний двір. Станом на 15.04.1991 року у вказаному будинку були зареєстровані: голова колгоспного двору [PERSON] , його дружина [PERSON] та дочки [PERSON] та [PERSON] , а отже кожен з них мав право на частку у майні колгоспного двору. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ [INFO] [PERSON] помер. \~ \~ \~ \~ [PERSON] прийняла спадщину у встановлений законом строк. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку у зазначеному будинку, позивачці [PERSON] нотаріусом було відмовлено, у зв`язку з тим, що домоволодіння відноситься до суспільної групи господарств «колгоспний двір» і відсутній правовстановлюючий документ, в якому визначені частки членів колгоспного двору. \~ \~ \~ \~Оскільки позивачі не мають іншої можливості зареєструвати своє право власності на нерухоме майно, тому за захистом своїх прав змушені звернутися до суду з цим позовом. Сторони в судове засідання не з`явились, надіславши заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши\~ матеріали\~ справи,\~ суд\~ приходить до\~ наступних висновків. Відповідно до копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 14.07.1987 року (а.с. 12) та копії технічного паспорта (а.с. 8) право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за колгоспним двором, головою якого був [PERSON] . Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК Української РСР в редакції 1963 року\~ майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Як суспільна група, колгоспний двір існував до 15 квітня 1991 року, тобто, до прийняття постанови\~\~Верховної Ради Української РСР № 885 - ХІІ, якою було введено в дію Закон України «Про власність». Згідно роз`яснень п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, до правовідносин, які виникли до прийняття 15 квітня 1991року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.\~Розмір частки члена колгоспного двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.\~ Копією довідки Безуглівського старостинського округу № 1 Талалаївської сільської ради Ніжинського району № 03-29/119 від 11.04.2023 р. та випискою з погосподарської книги № 2 за 1991-1995 роки (а.с. 38-39) підтверджується, що станом\~ на\~ 15.04.1991 року житловий будинок, розташований по [ADDRESS] \~ мав статус колгоспного двору і в ньому прописані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, кожен з них мав право на 1/4 частку в зазначеному будинку. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. \~ \~ \~Відмова в оформленні права власності на спірний будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, необхідність складання яких на той час не була регламентована законодавством, свідчить про наявність правових підстав для визнання цього права в порядку цивільного судочинства, що є підставою для задоволення позову в частині визнання права власності на будинок. З копії спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] , наданої на запит суду приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Борщ Н.О., вбачається, що спадщину після померлого прийняла його дружина [PERSON] і отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку. Постановою приватного нотаріуса від 16.02.2023 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований у [ADDRESS] , будинок відносився до групи «колгоспний двір» і відсутній правовстановлюючий документ, в якому визначена частка житлового будинку, належна особисто спадкодавцю. У пункті 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачі мають достатні підстави, передбачені законодавством, для набуття кожним з них права власності на 1/4 частку вищевказаного житлового будинку, як члени колгоспного двору, а [PERSON] також і на 1/4 частку будинку в порядку спадкування після померлого [PERSON] , а тому позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved