Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивачі звернулись до суду з вказаною позовною заявою та просять стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання колишньої дружини, яка втратила працездатність та є особою з інвалідністю 2 групи, щомісячно, в розмірі частки всіх видів його доходу (заробітку) та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання непрацездатного повнолітнього сина, який є особою з інвалідністю 2 групи, щомісячно, в розмірі частки всіх видів його доходу (заробітку). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] та [PERSON] з 25.04.1987 року по 12.09.2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням суду від 12.09.2018 року шлюб було розірвано. Від шлюбних відносин мають сина [PERSON] , [INFO] , якому у 2020 році встановлено ІІ групу інвалідності загального захворювання. З 28.03.2019 позивачу [PERSON] було встановлено ІІ групу інвалідності терміном на один рік. За результатами повторного огляду 16.03.2020 року групу інвалідності продовжено на два роки. 20.04.2022 року [PERSON] визнана особою з інвалідністю ІІ групи з ураженням опорно-рухового апарату безтерміново. Тобто інвалідність встановлена протягом одного року від дня розірвання шлюбу. Позивачі зазначають, що вони постійно потребують матеріальної допомоги, оскільки єдиним джерелом доходу є пенсія у зв`язку з інвалідністю, розмір якої (на момент звернення до суду) у [PERSON] становить 2100 грн на місяць, у [PERSON] 4003,19 грн на місяць. Цих коштів недостатньо для забезпечення найнеобхідніших потреб, пов`язаних з лікуванням, харчуванням та проживанням. Відповідач є працездатною особою, жодних стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, на утриманні дітей або інших осіб не має, офіційно працює, а тому має можливість надавати допомогу, проте не бажає цього зробити. Посилаючись відповідні\~норми Сімейного кодексу, позивачі просять позовні вимоги задовольнити, оскільки вони є особами з інвалідністю та потребують матеріальної допомоги та відповідного утримання. 18 квітня 2023 року представником відповідача [PERSON] на адресу суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю. Вказує, що суд вирішує питання про стягнення аліментів у зв`язку з інвалідністю одного з колишнього подружжя лише при наявності однієї з підстав, передбачених законом, до них відносяться: потреба, інвалідність, придбана до розірвання шлюбу, інвалідність, що настала протягом року з моменту розірвання шлюбу. Суд обов`язково враховує висновок лікарів про те, чи може чоловік-інвалід при наявності в нього відповідного захворювання займатися робочою діяльністю, як наприклад, друга і третя групи інвалідності можуть бути робочими. Зазначає, що відповідно до довідок до акту огляду МСЕК [PERSON] та [PERSON] мають можливість на працю в спеціально визначених умовах, тобто обоє позивачів мають можливість заробляти кошти своєю працею. Звертає увагу на практику Верховного Суду в аналогічних спорах, зокрема ВС у складі колегії суддів Другої судової палати КЦУ 11.10.2018 року у справі №161/16931/16-ц виніс постанову, в якій зазначив, що аналіз ч.ч. 2-4 ст. 75 та ч.ч. 1-2 ст. 76 СК України діє підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (ст. 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Тобто, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Вказує, що позивачі отримують пенсію по інвалідності у розмірі, що забезпечує їх прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому їх не можна вважати особами, які потребують матеріальної допомоги в розумінні ч. 4 ст. 75 СК України. З врахуванням наведеного, просить суд відмовити позивачам в задоволенні позову. У подальшому, представник позивача [PERSON] [PERSON] та представник позивача [PERSON] [PERSON] подали до суду відповіді на відзив, у яких вказують, що заперечення відповідача свідчать про небажання надавати матеріальну допомогу сину та колишній дружині, які є особами з інвалідністю, що суперечить чинному законодавству. Зазначають, що позивачі є інвалідами другої групи, внаслідок чого вони не працюють та позбавлені можливості одержувати доходи, окрім пенсії, потребують постійного прийому ліків, які є дороговартісними. Представник позивача [PERSON] звертає увагу суду на висновки ВС у постанові від 24.06.2021 року по справі № 759/6629/19, які вказують на те, що положення ст. 75 СК України в частині забезпечення одного із подружжя прожитковим мінімумом можна визнати допустимим у випадках лише нормального життєзабезпечення людини, але він не є достатнім у разі, якщо мова йде про непрацездатну особу, зокрема, яка позбавлена можливості працювати. Оскільки відповідач є працездатним, отримує заробітну плату, утриманців не має, має можливість матеріально допомагати колишній непрацездатній дружині та повнолітньому непрацездатному сину. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Литовченко О.М., представник позивача [PERSON] адвокат Біцан О.М. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Брухно В.С. проти позовних вимог заперечували. Відповідач зазначав, що не згодний платити аліменти на утримання колишньої дружини взагалі, сину б надавав допомогу добровільно без стягнення через суд, але в меншому розмірі, чим зазначено в позовній заяві. Після розлучення все майно залишив дружині. Не має змоги сплачувати аліменти, так як має незначний дохід - працює підсобним робітником, отримує одну заробітну плату, переніс операцію на оці в 2021 році, зараз потрібно оперувати інше око, так як діагноз катаракта та робити операцію на видалення пахової грижі, а на це потрібно гроші. Проживає на даний час з цивільною дружиною, за її кошти на його ім`я було придбано автомобіль ВАЗ 2107, 2005 року. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 1987 року, який рішенням Сумського районного суду Сумської області від 12.09.2018 року розірвано. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 9,10). Відповідно до Акту огляду МСЕК №282 28.03.2019 року [PERSON] було встановлено другу групу інвалідності загального захворювання з зазначенням дати чергових переоглядів, останній переогляд 01.04.2022 року (а.с. 17-18,61). Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК від 21.04.2022 № 267699, [PERSON] , [INFO] , встановлено інвалідність другої групи у зв`язку із загальним захворюванням, безтерміново (а.с. 7). Крім того, [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] , [INFO] , який також є особою з інвалідністю. Як вбачається з довідки до акту огляду МСЕК від 20.05.2022 № 267774, [PERSON] , [INFO] , було встановлено інвалідність другої групи у зв`язку із загальним захворюванням на строк до 01.06.2023 року (а.с. 8). Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК від 01.06.2023 № 662987, [PERSON] , [INFO] , встановлено третю групу інвалідності із загальним захворюванням на строк до 01.06.2026 року з датою чергового переогляду 23.05.2026 року (а.с. 84). У позовній заяві [PERSON] та [PERSON] зазначають, що за станом здоров`я вони постійно приймають лікарські засоби, придбання яких потребує значних коштів, що підтверджується копіями консультативних висновків спеціалістів, виписок з медичної картки, рахунків про замовлення та оплату ліків, чеків за купівлю ліків (13-16, 19-27). [PERSON] отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2100 грн на місяць, [PERSON] - 4003,19 грн на місяць, що підтверджується довідками про доходи, виданими Сумським об`єднаним управлінням ПФУ в Сумській області (а.с. 11,12). Звернувшись до суду із вказаним позовом, [PERSON] , посилаючись на норми статей\~75,\~76 Сімейного кодексу України\~зазначає, що оскільки їй встановлена інвалідність протягом року після розірвання шлюбу, мінімальний розмір пенсії по інвалідності не дозволяє оплачувати лікування та основні потреби у харчуванні та проживанні, вона потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має можливість надавати. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2-4\~ст. 75 Сімейного кодексу України\~дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. За ч. ч. 1-2\~ст. 76 Сімейного кодексу України\~розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Як встановлено судом, набуття інвалідності позивачем [PERSON] відбулося 28.03.2019 року, тобто протягом року після розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] . За правилами частин 2 та 3\~ст. 75 Сімейного кодексу України\~право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, в тому числі є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Крім того, така особа повинна бути такою, що потребує матеріальної допомоги. Вирішуючи питання чи є [PERSON] такою, що потребує матеріальної допомоги суд виходить із наступних обставин. Так, відповідно до висновку за результатами консультації обласного рентгенолога [PERSON] від 21.01.2019 року, [PERSON] має наступні діагнози: ДОА колінних суставів 3 ст., ознаки двостороннього коксартрозу 3 ст. ускладнене асептичним некрозом головки правого стегна, ст. імпресійного перелому, клиновидна деформація тіл Т7, Т11, як наслідок перелому1, індекс клиновидності 2ст, посттравматичний деформуючий спондильоз та патологічний грудний гіперкіфоз (а.с. 16). Згідно з консультаційним висновком спеціаліста від 09.01.2020 року [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні з 13.12.2019 по 27.12.2019 з діагнозом двосторонній коксартроз ІІІ ст., гомартроз ІІІ ст., остеохондроз хребта, виражене порушення організації опори та ходьби, укорочено праве коліно 4 см (з зазначенням переліку лікарських засобів) (а.с. 15). Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста від 01.03.2023 року [PERSON] потребує постійного прийому лікарських засобів (перелік зазначений), потребує регулярного реабілітаційного лікування двічі на рік (а.с. 14). На підтвердження понесених витрат представником позивача були надані фіскальні чеки та копії рецептів (а.с. 67-65). Також, як уже було встановлено судом, на момент розгляду справи [PERSON] не працює, не отримує виплат по безробіттю або інших соціальних виплат. За таких обставин суд доходить до висновку про те, що [PERSON] є особою, яка на даний час є непрацездатною, потребує матеріальної допомоги, оскільки несе додаткові витрати на лікування, а розмір її пенсії по інвалідності становить 2100 грн. Також суд вважає за необхідне врахувати при розгляді даної справи висновки Верховного Суду щодо застосування\~ст. 75 Сімейного кодексу України, викладені в постанові від 24.06.2021 по справі № 759/6629/19. Так, Верховний Суд зазначив, що в розумінні положень ч. 4\~ст. 75 Сімейного кодексу України один\~із подружжя, який є особою з інвалідністю, не є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо його пенсія забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, однак, внаслідок наявності у нього інвалідності така особа обтяжена необхідністю несення додаткових витрат на своє лікування. З цієї точки зору факт отримання одним із подружжя пенсії, яка формально забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, слід тлумачити змістовно, виходячи із реального розміру цієї пенсії, а також витрат, які несе ця особа на лікування й на потреби із забезпечення свого життя. Також варто враховувати обов`язок подружжя із забезпечення (утримання) іншого подружжя, який визначений як в частині першій\~статті 75 Сімейного кодексу України, так і в низці інших приписів\~Сімейного кодексу України. Згідно з частинами 1, 2\~ст. 77 Сімейного кодексу України\~утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Таким чином, зміст ч. 4\~ст. 75 Сімейного кодексу України\~слід тлумачити системно, враховуючи встановлений іншими статтями\~Сімейного кодексу України\~обов`язок подружжя утримувати інше подружжя й міжнародні стандарти правового захисту осіб з інвалідністю, яким у даній справі є подружжя, яке потребує матеріальної допомоги. Відповідно до\~ст. 8 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Останній, зокрема, полягає у визнанні людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції). Конституція України\~в статті 1 проголошує, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Згідно з\~Основним законом України\~ознаками України як соціальної держави є соціальна спрямованість економіки, закріплення та державні гарантії реалізації соціальних прав громадян. Одним з найважливіших соціально-економічних прав людини є право на достатній життєвий рівень для особи та її сім`ї (стаття 48), між тим поняття "достатній життєвий рівень" в\~Конституції України\~не розкривається і не визначається, як він співвідноситься із прожитковим мінімумом. В той же час у Рішенні Великої палати Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року зазначено, що "у державі, яку проголошено соціальною, визначений законодавцем розмір прожиткового мінімуму має реально забезпечувати гідний рівень життя людини" (речення друге абз. 1 п. п. 2.3 п. 2 мотивувальної частини). Це зобов`язує державу створити ефективну систему соціального захисту різних категорій осіб, яка сприяла б узгодженню рівня їхнього життя з реалізацією права на достатній життєвий рівень для них та їхніх сімей шляхом надання відповідного соціального забезпечення (абз. 4-5 п. п. 2.3 п. 2 мотивувальної частини Рішення Великої палати Конституційного Суду України). Отже, призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його. Таким чином, державні органи України, в тому числі судової гілки влади при розгляді питань, пов`язаних з правом особи на охорону життя і здоров`я, повинні керуватися вищезазначеними положеннями\~Конституції України\~та міжнародних документів як основоположних нормативно-правових актів, в яких знаходить своє втілення принцип верховенства права. Тобто отримання стороною пенсії, яка формально забезпечує встановлений законом прожитковий мінімум, не означає безумовної заборони щодо можливості отримання такою особою утримання від іншого із подружжя (в тому числі колишнього). Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За таких обставин суд вважає, що [PERSON] має право на утримання (аліменти) від колишнього чоловіка. Згідно з положеннями ст.\~ст. 79-80 Сімейного кодексу України\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. При визначенні розміру аліментів, які мають бути стягнуті на користь позивача та визначаючи обґрунтованість розміру заявлених аліментів, суд враховує наступне. [PERSON] є особою працездатного віку, працює підсобним робітником в ТОВ «Фавор» та його дохід за період з 04.11.2022 року по 31.03.2023 року склав 62\~829,83 грн (а.с. 63,64). У судовому засіданні відповідач повідомив суд, що перебуває у цивільному шлюбі з жінкою, яка має двох повнолітніх дітей. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач [PERSON] просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі частки всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, однак суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та на користь [PERSON] з [PERSON] підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 16.03.2023 року, протягом встановленого строку інвалідності, а саме безстроково. Доводи представника відповідача про можливість [PERSON] працювати в спеціально створених умовах не впливає на висновок суду, оскільки позивач пересувається на двох милицях зі сторонньою допомогою, а тому не має можливості працювати та потребує постійного лікування. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь аліментів на його утримання як повнолітньої непрацездатної сина, слід зазначити наступне. Згідно зі ст. 198 СК України\~батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати. Таким чином, аналіз змісту ст.198 СК України\~дає підстави для висновку, що для виникнення обов`язку батька (матері) утримувати сина (дочку) необхідно наявність трьох умов: син (дочка) є непрацездатними; син (дочка) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати сина (дочку). Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). Сімейний КодексУкраїни\~не містить поняття "повнолітня непрацездатна дитина". Згідно з ч. 4 ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум"\~до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку. Відповідно до абз. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язковедержавне пенсійне страхування"\~непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого ст.2 6 цього Закону\~пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Положення ч. 3 ст. 75 СК України\~відносять до категорії "непрацездатні" осіб з інвалідністю I, II та III групи. Отже, повнолітньою непрацездатною дитиною у розумінні ст. 198 СК України\~є повнолітні син або дочка, визнані в установленому порядку особами з інвалідністю (таке ж тлумачення указаного поняття здійснено Конституційним Судом України у рішенні від 11 лютого 2014 року №1-рп/2014). За приписами ст. 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні"\~особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється І, ІІ чи ІІІ група інвалідності (ч. 3\~ст. 7 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні"). Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] 20.05.2022 року було встановлено інвалідність другої групи у зв`язку із загальним захворюванням на строк до 01.06.2023 року. Під час розгляду справи в суді представником позивача [PERSON] було долучено довідку до акту огляду МСЕК, відповідно до якої [PERSON] 01.06.2023 року встановлено третю групу інвалідності у зв`язку із загальним захворюванням на строк до 01.06.2026 року (а.с. 84). Як вбачається з наявних у матеріалах справи консультаційних висновків спеціаліста, виписок із медичної картки хворого (а.с. 23,24,25,26) [PERSON] встановлений діагноз: внутрішньомозкова пухлина правої лобної ділянки з вториною епілепсією та для підтримки стану здоров`я він вимушений постійно приймати ліки, на придбання яких потрібні значні кошти. Крім того, [PERSON] мешкає разом з матір`ю [PERSON] , яка також має інвалідність другої групи та отримує мінімальну пенсію по інвалідності, а тому матеріальне становище є тяжким і він потребує додаткових коштів на своє утримання. За змістом положень ст. 200 СК України\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей\~187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу (ст. 201 СК України). Аналіз статтей\~198,\~200 СК України\~свідчить, що при встановленні, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання повнолітнім непрацездатним дочкою, сином доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання. Відповідач [PERSON] є працездатним, отримує заробітну плату, а тому може надавати матеріальну допомогу своєму непрацездатному сину та в силу закону має відповідний обов`язок. Суд вбачає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, допомоги на утримання сина не надає, а тому аліменти підлягають присудженню за рішенням суду. Доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти відповідачем до суду не надано. А тому, беручи до уваги обставини справи, стан здоров`я повнолітнього непрацездатного сина, враховуючи, що він проживає з матір`ю [PERSON] , яка також є особою з інвалідністю, суд вважає можливим частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на його утримання як повнолітньої непрацездатної дитини, в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 16.03.2023 року і на весь період непрацездатності. оскільки такий розмір аліментів є обґрунтованим та доцільним з огляду на характер захворювання [PERSON] . Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 2147,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial