Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-15 00:00:00

Короткий виклад обставин справи: [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] , в якому просить: - визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] , [INFO] , квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 61,3 кв.м., в тому числі житловою площею 27,7 кв.м.; - здійснити поділ майна подружжя, що є спільною сумісною власністю, а саме: ? визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 61,3 кв.м., в тому числі житловою площею 27,7 кв.м.; ? визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 61,3 кв.м., в тому числі житловою площею 27,7 кв.м. В обгрунтування позову посилається на те, що сторони по справі зареєстрували шлюб 25.05.2004 року, про що посадовою особою виконавчого комітету Чумалівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №8. Від шлюбу в них народились двоє синів: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , які на даний час знаходяться на повному утриманні позивача. Шлюб між сторонами було розірвано, згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.10.2019 року (справа №308/5832/19), яке набрало законної сили 25.11.2019 року. Питання про поділ майна подружжя в даній цивільній справі не ставилося, але на даний час у зв`язку з позицією відповідачки, яка не бажає оформити нотаріальний договір про поділ спільно нажитого майна виникла необхідність у захисті його майнових прав шляхом звернення до суду. Позивач зазначив що після одруження з відповідачем в 2004 році вони разом почали проживати в [ADDRESS] , яка належала матері позивача. За період спільного проживання з відповідачкою з 2004 року позивач сезонно виїжджав на заробітки за кордон, щоб заробити гроші, заощадити їх і придбати для нього та його сім`ї житло. В квартирі матері позивача вони проживали до 2018 року, потім мати позивача продала свою квартиру і надала йому грошові кошти, за які вони придбали квартиру по [ADDRESS] (квартира двох кімнатна). Договір купівлі-продажу квартири від 30.05.2018 року був оформлений приватним нотаріусом Журкі О.Т. на ім`я [PERSON] , а позивач надав свою письмову нотаріально посвідчену згоду на придбання квартири. Позивач зазначає, що дана квартира є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Згідно даного договору квартира знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 61,3 кв.м., в тому числі житловою площею 27.7 кв.м., ринкова вартість квартири, яка продається за цим договором 31 300 гривень. Дана квартира потребувала ремонту і тому на протязі майже року за спільні кошти позивач з відповідачкою провели капітальний ремонт у квартирі, зокрема було зроблено наступні роботи: перепланіровка (вартість 6 000 гривень), розбивання пере стінок і утеплення потолків (вартість 9 000 гривень) натяжні потолки ( 22 000 гривень), заміна системи електропостачання (вартість матеріалів та роботи не менше 20\~000 гривень), купівля та встановлення двох інверторних кондиціонерів (вартість 50\~000 гривень), заміна і встановлення покриття (ламінат) підлог (вартість 30\~000 гривень), оздоблення стін у кімнатах та підлоги у ванні кімнаті (вартість 40\~000 гривень), заміна дверей вхідних та міжкімнатних (вартість 30\~000 гривень), сантехніка на суму 35\~000 гривень, система отоплення (бойлер і тепла підлога на суму 30\~000 гривень) та інше. Також вся квартира була за мебльована і були куплені різна побутова техніка та інші необхідні речі на суму не менше 120\~000 гривень. Позивач зазначає що в даній квартирі вони практично не проживали, так як в 2019 році між ними погіршились відносини і відповідачка подала в суд позовну заяву про розірвання шлюбу. Станом на листопад 2022 року у квартирі позивач та діти особисто не проживають, доступ до квартири він не має, так як відповідачка змінила замки на вхідних дверях. На даний час позивач має нову сім`ю: дружину [PERSON] та дочку [PERSON] , [INFO] . Вартість нерухомого майна квартири згідно Звіту про експертну грошову оцінку від 16.12.2022 року складає 1\~254\~879 (один мільйон двісті п`ятдесят чотири тисячі вісімсот сімдесят дев`ять) грн. 00 коп. без ПДВ. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек , Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Журкі О.Т., зареєстрованого в реєстрі за №879 належить на праві приватної власності [PERSON] . Процесуальні дії по справі, заяви сторін: Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.12.2022 року позовну заяву залишено без руху (а.с.40-42). При цьому, 27.12.2022 року позивач усунув зазначені в ухвалі недоліки, надав звіт про оцінку майна від 16.12.2022 року. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.01.2023 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, про що повідомлено учасників справи (а.с.65-66). Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.04.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.91-92). У судовому засіданні 24.05.2023 року позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Доповнив, що у 2018 році його мати продала свою власну квартиру та передала гроші йому. За вказані кошти та інші спільні кошти поджужжя було придбано квартиру для дітей. Оформлення вказаної квартири було здійснено на відповідачку. В квартирі було зроблено капітальний ремонт і частково куплено меблі. З відповідачем в добровільному порядку вони не можуть дійти згоди щодо поділу та користування квартирою. У судове засідання 16.06.2023 року позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. При цьому, подав заяву згідно якої просив завершити розгляд справи за його позовом до [PERSON] без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, щодо заочного розгляду не заперечує. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести судове засідання та завершувати розгляд справи за відсутності позивача, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, шляхом направлення судової повістки, про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності та відзиву не подавала. У відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Крім того, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи що позивач не заперечує щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 25.05.2004 року у виконкомі Чумалівської сільради Тячівського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації про одруження 25.05.2004 року зроблено актовий запис за №8. З копії повторного свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 10 лютого 2021 року вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , його батьками записані батько [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 12). З копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 25 лютого 2014 року вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , його батьками записані батько [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 11). Також встановлено, що 30 травня 2018 року між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) було укладено договір купівлі продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Журкі О.Т. та зареєстрований в реєстрі за №879. Відповідно до умов договору Продавець передає у власність (продає), а Покупець приймає у власність (купує) належну продавцю квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] і сплачує за нею ціну, визначено в договорі. Квартира, яка продається, складається з двох кімнат, має загальну площу 61,3 кв.м. та житлову площу 27,7 кв.м. (а.с.15-16). У пункті 4.6. Договору купівлі-продажу квартири зазначено, що цей договір укладається за згодою чоловіка Покупця [PERSON] , яка викладена у формі заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Журкі О.Т. 30.05.2018 року за р.№864. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.10.2019 року у справі №308/5832/19, яке набрало законної сили 25.11.2019 року, розірвано шлюб, зареєстрований 25.05.2004 року між [PERSON] та [PERSON] (а.с.8-10). Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 30 вересня 2020 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , 30.09.2020 року зареєстровано шлюб Тячівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), про що складено відповідний актовий запис за №240 (а.с.13). З копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 09 серпня 2022 року вбачається, що [INFO] народилася [PERSON] , її батьками записані батько [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 14). У відповідності до Звіту про оцінку майна, виданого ТОВ «Нерухомість Дельта» ринкова вартість житлової 2-х кімнатної квартири загальною площею 61,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , станом на 16.12.2022 року становить 1\~254\~879 грн. (а.с.50-63). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, інформаційна довідка №335753236 від 15.06.2023року, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 61,3 кв.м, житловою площею 27,7 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Журкі О.Т., зареєстрованого в реєстрі за №879 належить на праві приватної власності [PERSON] . Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів: Згідно з ч.3 ст.3\~ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України). У частині 1 статті 16\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи захисту цивільних справ та інтересів судом. За змістом статей 12 та 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з частиною третьої статті 368\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~частин першої\~та другої\~статті 60\~СК України\~майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно частин першої, третьої ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.\~62\~СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності. При цьому не мають значення підстави, на яких майно придбане: куплене, одержане в результаті обміну чи у вигляді винагороди за працю. Не має значення також і те, на чиє ім`я виданий правовстановлюючий документ на майно. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована та один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у цивільній справі №345/5108/18, постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 липня 2018 року у цивільній справі № 308/11958/14-ц. Суд бере до уваги пояснення позивача, які він надав у судовому засіданні, про те, що квартируза адресою: [ADDRESS] було придбано за спільні кошти подружжя, в якій було зроблено капітальний ремонт і частково куплені меблі. Враховуючи, що спірна квартира була придбана сторонами під час шлюбу, матеріали справи не містять доказів щодо придбання вищенаведеного майна за особисті кошти будь-кого з подружжя, презумпція спільності права власності подружжя на квартиру [PERSON] не спростована, суд приходить до висновку, що зазначене майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ), квартира [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому дана вимога підлягає до задоволення. Згідно зі ст.\~63\~СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до змісту ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За правилом ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частинами першою та другою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Враховуючи, що квартира за адресою: [ADDRESS] , була набута [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу, вказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю, у зв`язку із чим підлягає поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, шляхом визнання за кожним із співвласників права власності на 1/2 частину квартири. На підставі наведеного позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved