Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

Приморська районна адміністрація Одеської міської ради 13.11.2015 року звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , за участі третьої особи [PERSON] в якому просить зобов`язати [PERSON] привести в первинний стан квартиру [ADDRESS] шляхом демонтажу самовільно улаштованої веранди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] , яка є власником квартири [ADDRESS] , самовільно виконала будівельні роботи з реконструкції вказаної квартири зі збільшенням площі за рахунок улаштування веранди, площею до 10 кв.м. Ухвалою суду від 04.12.2015 року по справі відкрито провадження та призначено її до розгляду. 07.04.2016 року Приморська районна адміністрація Одеської міської ради звернулась до суду з уточненим позовом до [PERSON] , Виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа [PERSON] , в якому просила визнати недійсним свідоцтво про право власності ( [NUMBER] ) від 19.12.2012 року на квартиру [ADDRESS] , видане [PERSON] виконавчим комітетом Одеської міської ради; зобов`язати [PERSON] привести в первинний стан квартиру [ADDRESS] шляхом демонтажу самовільно улаштованої веранди. Уточнені позовні вимоги вмотивовані тим, що [PERSON] , яка є власником квартири [ADDRESS] , самовільно виконала будівельні роботи з реконструкції вказаної квартири зі збільшенням площі за рахунок улаштування веранди, площею до 10 кв.м., а свідоцтво про право власності ( [NUMBER] ) від 19.12.2012 року на квартиру [ADDRESS] , видане виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі декларації про готовність об`єкту до експлуатації від 16.10.2012 року за № 14212191590, яка в подальшому була скасована. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.07.2016 року вирішено позов Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до [PERSON] , Виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа: [PERSON] \~ про приведення приміщення в попередній стан - задовольнити. Визнати недійсним свідоцтво про право власності ( [NUMBER] ) від 19.12.2012 року на квартиру [ADDRESS] , видане [PERSON] виконавчим комітетом Одеської міської ради. Зобов`язати [PERSON] привести в первинний стан квартиру [ADDRESS] шляхом демонтажу самовільно надбудованої веранди. Стягнути з [PERSON] на користь Приморської районної адміністрації Одеської міської ради судові витрати в розмірі 1218,00\~ грн. В подальшому, ухвалою суду від 01.08.2017 року заочне рішення було скасовано, а справу призначено до розгляду по суті. 20 жовтня 2017 року від представника [PERSON] до суду надійшли заперечення, у відповідності до яких зазначено, що представник просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що декларація про готовність об`єкту до експлуатації від 16.10.2012 року за № 14212191590 вичерпала свою дію фактом її виконання, на підставі чого відповідачу видано спірне свідоцтво про право власності, а отже її скасування не може мати наслідками скасування даного свідоцтва та визнання реконструкції квартири відповідачкою, як самовільно збудованою. Крім того, рішенням суду по справі № 522/13854/15-а, підтверджено відповідність проведеної [PERSON] реконструкції квартири до норм закону, що були чинними на час проведення реконструкції. 21.11.2017 року до суду подані письмові пояснення представника третьої особи Дечевої М.О., в яких представник просить позовну заяву задовольнити, посилаючись на те, що відповідач провела реконструкцію на об`єкті культурної спадщини без належного погодження будь-якої проектної документації та без дозволу Управління, декларація про готовність об`єкту до експлуатації від 16.10.2012 року за № 14212191590, як підстава набуття права власності на реконструйовану квартиру з улаштуванням веранди скасована, отже і право власності відповідача, зареєстроване на підставі скасованої декларації теж підлягає скасуванню. Протокольною ухвалою суду від 21 листопада 2017 року залучено до участі в справі третю особу Департамент Державної архітектурно - будівельної інспекції в Одеській області. 16 квітня 2018 року від представника [PERSON] до суду надійшла заява про стягнення судових витрат та їх розрахунок. Ухвалою суду від 06 березня 2019 року провадження по цивільній справі закрито. Постановою Одеського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року апеляційну скаргу представника Приморської районної адміністрації Одеської міської ради задоволено. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2019 року скасовано. Цивільну справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 7.04.2020 року справа передана судді Чернявській Л.М. Ухвалою суду від 09 квітня 2020 року прийнято до провадження цивільну справу. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року касаційну скаргу представника [PERSON] залишено без задоволення. 11 березня 2021 року від представника [PERSON] до суду надійшли додаткові пояснення по справі. 31 травня 2022 року від представника Позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності. Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав надання представником [PERSON] заяв про відкладення розгляду справи. 13 червня 2023 року від представника [PERSON] до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи з підстав знаходження представника поза межами України. 15 червня 2023 року від представника [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності. Позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. В судове засідання 15 червня 2023 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд з врахуванням того, що представник [PERSON] надавав до суду ідентичні заяви про відкладення розгляду справи, не приймає до уваги клопотання представника [PERSON] від 13 червня 2023 року, оскільки представник Відповідача не позбавлений можливості звернутись до суду з клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Разом з цим, представник з таким клопотання до суду не звертався, а відтак суд з врахуванням заяви Позивача про розгляд справи за відсутності та надання третьою особою заяви про розгляд за відсутності, вирішив розглянути справу за відсутності сторін. Враховуючи положення ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Статтею 13 ЦПК України\~визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог\~ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , яка є власником квартири [ADDRESS] , виконала будівельні роботи з реконструкції вказаної квартири зі збільшенням площі за рахунок улаштування веранди, площею до 10 кв.м, що відображено в технічному паспорті на вказану квартиру, виготовленому в жовтні 2012 року ОМБТІ та РОН. Вказана реконструкція виконана [PERSON] в порушення вимог \~ст. 26 Закону України «Про охорону культурної спадщини», відповідно до якої будь-які будівельні роботи повинні здійснюватись за дозволом органу охорони культурної спадщини обласної державної адміністрації, виданої на підставі погодженої з ним науково-проектної документації. Вказані перебудови відповідач провела без належної проектно-дозвільної документації. Так в матеріалах справи (а.с. 14 т. 1) міститься відповідь Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини № 01\\16\\49Д від 02.07.2014 року, з якої вбачається, що відповідач провела реконструкцію на об`єкті культурної спадщини без належного погодження будь-якої проектної документації та без дозволу Управління. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про охорону культурної спадщини» забороняється знесення, заміна пам`яток архітектури. Статтею 24 ЗУ "Про охорону культурної спадщини» передбачено, що власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору. Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо. Окрім того будівельні роботи з реконструкції квартири з улаштуванням веранди було проведено всупереч вимогам ч. 1, ст. 34 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності", відповідно до якої замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України. Як вбачається з матеріалів справи, 04.12.2009 року Інспекцією ДАБК було виявлено самочинне будівництво відповідача шляхом реконструкції квартири з улаштуванням веранди, що підтверджується листом № 01\\11-5236 (а.с. 169 т. 1). З листа Інспекції ДАБК від 07 листопада 2014 року за № 01/11-13268 вбачається, що 17.07.2014 року Наказом № 84 «СК» (Про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність об`єкта до експлуатації), Інспекцією було скасовано декларацію про початок виконання будівельних 27.07.2012 року за № ОД 08212128984 та декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 16.10.2022 року за № ОД 14212191590 на «реконструкцію квартири без зміни функціонального призначення» за адресою: [ADDRESS] (замовник є [PERSON] ) (а.с. 13 т. 1). Відповідно до ч. 5, ст. 39 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Відповідно до ч. 9, ст. 39 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього. Відповідно до ч.1, ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Так у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, а також у разі скасування містобудівних умов та обмежень реєстрація такої\~декларації, право на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, підлягають скасуванню відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про скасування декларації чи права на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення, відповідний орган державного архітектурно-будівельного контролю письмово повідомляє замовника протягом трьох робочих днів з дня скасування. Замовник будівництва після скасування права на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення, або декларації про готовність об`єкта до експлуатації може повторно надіслати повідомлення або подати декларацію згідно з вимогами, встановленими законодавством. (ст. 39' 1. ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності". Таким чином, як підтверджено матеріалами справи декларацію про готовність об`єкта до експлуатації № ОД14212191590 від 16.10.2012 року, як підставу для набуття права власності на реконструйовану квартиру з улаштуванням веранди - скасовано, отже і право власності відповідача, зареєстроване на підставі скасованої декларації підлягає скасуванню. Свідоцтво про право власності це правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, а саме Виконавчим комітентом Одеської міської ради, а від так згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Пунктом 27 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» визначено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане відповідно до закону, належить до документів, на підставі яких згідно зі статтею 19 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» провадиться реєстрація права власності, яке вони посвідчують. У зв`язку із цим суд відповідно до частини першої статті 21, статті 393 ЦК визнає незаконним і скасовує такий акт, виданий владним органом, повністю або частково, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси. При цьому, суд враховує, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 17.08.2015 року по справі № 522/13854/15-а, вирішено позовні вимоги [PERSON] до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити. Скасувати постанову Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про адміністративне правопорушення №338 від 19 червня 2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 10 ст. 96 КУпАП. Разом з цим, зазначена постанова Приморського районного суду м. Одеси від 17.08.2015 року по справі № 522/13854/15-а не спростовує обставини, відносно того, що позивач вказує на те, що свідоцтво про право власності ( [NUMBER] ) на квартиру [ADDRESS] видано виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі декларації про готовність об`єкту до експлуатації від 16.10.2012 року за № ОД 14212191590, яка в подальшому була скасована, реконструкція квартири проведена без дозвільних документів, а відтак має бути скасованим і вказане свідоцтво, а [PERSON] , порушуючи вимоги та положення чинного законодавства України самовільно почала виконувати реконструкцію квартири зі збільшенням її площі, в зв`язку з чим Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради 07.10.2015 року було прийнято розпорядження № 690\~ про приведення самовільно реконструйованої квартири [ADDRESS] у попередній стан. Згідно\~ст. 100 ЖК України\~переобладнання і перепланування жилого приміщення допускаються з дозволу виконавчого комітету (районної державної адміністрації). Наймач, який допустив самовільне перепланування чи переобладнання жилого або підсобного приміщення, зобов`язаний за свій рахунок привести приміщення в попередній стан. Відповідно до\~ст. 152 ЖК України\~переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, проводиться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Згідно\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового будівництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. У відповідності до норм ч. ч. 1, 3\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). За положеннями\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1\~ст. 8 ЦПК України). У відповідності до ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено ч. 7\~ст. 81 ЦПК України. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Стаття 15 ЦК України\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Розглядаючи справу суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем надано належні та допустимі докази у розумінні\~ст. 76-81 ЦПК України\~на підтвердження своїх позовних вимог. Виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, приймаючи до уваги наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи обґрунтування позову та доводи заперечень, суд приходить до висновку про те, що позивачем подані належні та допустимі докази, що містять відомості щодо предмета доказування, і за таких умов заявлений позов підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог сума сплаченого при поданні позовної заяви судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved