Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

08.12.2016 [PERSON] в особі свого представника звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним кредитний договір №26Ф-ІК-400 від 18.02.2008 року, укладений між ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк», та [PERSON] ; та визнати недійсним договір іпотеки №26Ф-ІК-400/z1 від 18.02.2008 року, укладений між ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк», та [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані наступним. 18.02.2008 між ВАТ «ВТБ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ БАНК», та позивачем було укладено кредитний договір №26Ф-ІК-400, згідно до якого позивачу були надані кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу банку на строк з 18.02.2008 по 18.02.2028 включно в розмірі 140000 дол. США на придбання нерухомості. Вказаний кредит є споживчий. Умовами кредитного договору передбачена сплата страхових платежів, сплата за користування кредитом відсотків у розмірі 12,5% річних, винагорода за управління кредитом у розмірі 1% від суми виданого кредиту в гривнях. Кредитний договір також передбачає, що кредит видається в іноземній валюті доларах США та розрахунки між сторонами мають здійснюватися в тій самій валюті, доларах США. 18.02.2008 між ВАТ «ВТБ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ БАНК», та позивачем було укладено договір іпотеки №26Ф-ІК-400/z1, згідно до якого в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором позивач передала в іпотеку банку належне їй нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] . Сторона позивача вважає, що при укладенні спірного правочину відповідач свідомо та навмисно ввів позивача в оману щодо істотної умови кредитного договору його ціни, а саме абсолютного значення здорожчання кредиту та відсоткової ставки з метою привернення уваги до фінансової послуги саме цього кредитора, що є підставою для визнання кредитного та іпотечного договору недійсними. Згідно до п.п. 4.1, 8.3 кредитного договору погашення заборгованості має здійснюватися у відповідності до додатку №1 (Графік повернення кредиту і сплати процентів та розрахунок вартості супутніх послуг), що є невід`ємною частиною кредитного договору. Згідно до п. 2.4 кредитного договору підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він письмово ознайомлений та підтверджує свою згоду із кредитними умовами банку, сукупною вартістю кредиту тощо. Водночас, п.2.5 вказує, що розрахунок сукупної вартості кредиту надається саме в додатку №1 до кредитного договору. Також у вказаному додатку зазначені щомісячний розмір ануїтетного платежу в розмірі 599,10 дол. США та абсолютне значення здорожчання кредиту в сумі 174507,50 дол. США. Одже, підписанням спірного правочину позивач погодилась сплатити на користь відповідача протягом терміну кредитування саме ту суму абсолютного здорожчання кредиту, що зазначена в додатку №1 до кредитного договору і що саме ця істотна умова правочину відповідала її внутрішній волі. На погляд позивача вихідним параметрам кредитування відповідає інший ануїтетний платіж в меншому розмірі, ніж зазначено в додатку №1, натомість відповідачем встановлене значення даного платежу в сумі 599,10 дол. США. Такому значенню відповідає інша відсоткова ставка. Абсолютне значення здорожчання кредиту за такими умовами вище від значення задекларованого кредитором в умовах договору 174507,50 дол. США, а тому вказані невідповідності є істотними та в обох випадках не на користь споживача як слабшої сторони правочину і сталися у результаті свідомого порушення банком вимоги ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживача», а тому в діях відповідача вбачається факт обману та недобросовісної підприємницької практики, що є підставами для визнання правочинів недійсними. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Представником ПАТ «ВТБ Банк» подані до суду заперечення, в яких він просить відмовити в задоволенні вказаного позову, посилаючись на те, що оспорюваний позивачем кредитний договір містить усі істотні умови, які погоджені позивачем та підписані нею, та існуючі розбіжності у розмірах щомісячних платежів та відсоткової ставки можуть бути доведені експертним шляхом. Позивач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась судом у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомила. Від адвоката Індутного - Шматько С.М. в системі «Електронний суд» 24.04.2023 надійшла заява, в якій він просить не викликати його в судові засідання, оскільки ним припинено представництво інтересів позивача. Однак, в матеріалах справи міститься заява від адвоката Індутного - Шматько С.М., яка подана до канцелярії суду 15.09.2021 про розгляд справи за його відсутності, та просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача АТ «ТАСКОМБАНК» в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом в встановленому порядку, на електронну адресу суду спрямував заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, та проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі з підстав зазначених у запереченнях поданих банком попередньо, та висновок експертизи, а тому позовні вимоги є безпідставними, та такими, що підлягають залишенню без задоволення. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі учасників судового розгляду, та за наявними в справі доказами. 08.12 2016 вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Золотарьовій Л.І. Ухвалою судді від 12.12.2016 відкрито провадження по вказаній справі. Ухвалою суду від 14.09.2017 по вказаній справі призначено судово-економічну експертизу, та зупинено провадження по справі. Ухвалою суду від 02.02.2018 витребувано докази з метою проведення призначеної ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14.09.2017 судово-економічної експертизи. 29.05.2018 на адресу суду надійшов висновок судової економічної експертизи від 27.04.2018. Ухвалою судді від 30.05.2018 відновлено провадження по вказаній справі. Ухвалою суду від 05.12.2018 вказану позовну заяву залишено без розгляду, яка оскаржена в апеляційному порядку стороною позивача. Постановою Харківського апеляційного суду від 30.01.2019 ухвалу суду від 05.12.2018 скасовано та справу направлено до суду для продовження розгляду. 12.02.2019 вказана справа надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Золотарьовій Л.І. 14.04.2020 здійснено повторний автоматизований розподіл вказаної справи, справу перерозподілено судді Ляху М.Ю. Ухвалою судді від 29.04.2020 прийнято вказану цивільну справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 28.05.2020 по вказаній справі призначено судово-економічну експертизу, та провадження по справі на час її проведення зупинено. Ухвалою суду від 11.12.2020 поновлено провадження у справі, залучено до участі в справі в якості правонаступника позивача АТ «Універсал Банк», та витребувано докази. Ухвалою суду від 11.01.2021 виправлено описку в ухвалі судді від 11.12.2020. Ухвалою суду від 11.01.2021 у задоволенні клопотання представника позивача про застосування заходів процесуального примусу відмовлено, та повторно направлено ухвалу про витребування доказів. Ухвалою суду від 11.01.2021 направлено додаткові матеріали по Харківського НДІСЕ ім. засл. проф. С.М. Бокаріуса для проведення судово-економічної експертизи. 12.05.2021 до суду надійшов висновок експерта №12155 за результатами проведення додаткової судової економічної експертизи від 28.04.2021. Ухвалою суду від 17.05.2021 поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 30.06.2021 залучено до участі в справі в якості правонаступника відповідача АТ «Універсал Банк» - АТ «Таскомбанк». Ухвалою суду від 30.06.2021 постановлено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження по даній цивільній справі. Ухвалою суду від 12.08.2021 закрито підготовче провадження по вказаній справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. 19.10.2022 здійснено повторний автоматизований розподіл вказаної справи, справу перерозподілено судді Зубу Г.А. Ухвалою судді від 30.03.2023 прийнято вказану справу до провадження судді, та призначено судове засідання. Між ВАТ ВТБ Банк та [PERSON] (після укладення шлюбу « [PERSON] ») укладено кредитний договір №25Ф-ІК-400 від 18.02.2008, предметом якого є надання банком позичальникові грошових коштів (кредит) на таких умовах: сума кредиту 140000,00 доларів США, строк кредитування 20 років до 18.02.2028; проценти за користування кредитом 12,5 відсотків річних. Грошові кошти отримані позичальником за цим договором використовуються за цільовим призначенням: на придбання 2-кімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 79,3 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м. Підписанням цього договору позичальник підтвердила, що вона письмово ознайомлена про особу і місцезнаходження Банку, про його кредитні умови та умови договору застави, про сукупну вартість кредиту та послуг з оформлення договорів застави, страхування, оцінки майна та інші фінансові зобов`язання. Позичальник цим підтверджує свою згоду із зазначеними діючими умовами. Позичальник зобов`язаний повернути банку отриманий кредит та сплатити банку проценту за користування кредитом у валюті кредиту до 18.02.2023 у розмірі та порядку встановленому пп. 8.1, п. 8.3 кредитного договору. Валютні ризики, які пов`язані зі зміною курсу долара США до гривні під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе позичальник. Початком нарахування процентів за користування кредитом є дата списання коштів, вказаних в п.п. 1.1 кредитного договору. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно з 25 числа по останній робочій день поточного місяця, виходячи із календарної кількості днів і суми залишку кредиту. При нарахуванні процентів враховується день списання коштів з позичкового рахунку і не враховується день повернення кредиту або його частини. При розрахунку відсотків використовується кількість днів у році 360 днів. Розрахунок суми процентів за один день користування кредитом здійснюється за такою формулою: P=(D*Q):100:360, де P- сума процентів за один день користування кредитом, D- сума заборгованості за кредитом, Q- розмір відсоткової ставки, діючої на дату нарахування процентів, 360- кількість днів у році. Погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється позичальником згідно Додатку №1 до цього Договору (Графік повернення кредиту і сплати процентів за розрахунок вартості супутніх послуг), який є його невід`ємною частиною. Між ВАТ ВТБ Банк та [PERSON] (після укладення шлюбу « [PERSON] ») укладено іпотечний договір №25Ф-ІК-400/z1 від 18.02.2008, який для забезпечення виконання боржником зобов`язань за кредитним договором №25Ф-ІК-400 від 18.02.2008, передано в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Договір посвідчено 18.02.2008 приватним нотаріусом ХМНО Машковою С.Л., зареєстровано в реєстрі за №447. В подальшому до нього внесено зміни Договором про внесення змін №1 від 10.09.2009 у зв`язку зі зміною прізвища позивача, та внесенням змін до кредитного договору. В подальшому 25.03.2009 та 10.09.2009 між ВАТ ВТБ Банк та позивачем укладені договори про внесення змін №1 до кредитного договору від 18.02.2008 №25Ф-ІК-400, та про внесення змін №2 до кредитного договору від 18.02.2008 №25Ф-ІК-400 у зв`язку зі зміною прізвища позивача, та доповнено п. 2,6, 2.7, та викладено пункти в змінених редакціях. За вказаними договорами були складені нові Графіки погашення кредиту і процентів, які підписані самою позивачкою. 28.09.2010 позивач звернулась із заявою на ім`я банку, в якій попросила змінити схему погашення з класики на ануїтет по її кредитному договору від 18.02.2008 №25Ф-ІК-400. У зв`язку з чим, 28.09.2010 між ПАТ ВТБ Банк та [PERSON] укладено договір про внесення змін №3 до кредитного договору від 18.02.2008 №25Ф-ІК-400, відповідно до якого встановлені ануїтетні платежі, встановлена формула їх розрахунку, та погоджений розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки по кредитному договору від 18.02.2008 №25Ф-ІК-400 в редакції від 28.09.2010. Вказаний договір та розрахунок підписані самою позивачкою. Позивач вважає вказані нарахування процентної ставки за кредитом несправедливими, та нечесною підприємницькою діяльністю, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом як споживача банківських послуг. Судом встановлено, що позивач порушила свої зобов`язання за укладеним кредитним договором від 18.02.2008 №25Ф-ІК-400, у зв`язку з чим в неї виникла заборгованість. Згідно з висновком судової економічної експертизи №19789 від 27.04.2018 (т. 4, а.с. 146-185), проведеним дослідженням в обсязі наданих матеріалів, стосовно відповідності наявних у матеріалах справи графіків погашення заборгованості позичальника (по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу) перед банком умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного договору та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за кредитним договором №26Ф-ІК-400 від 18.02.2008 з урахуванням змін внесених додатковими договорами, платежам, що підтверджують погашення кредиту встановлено, що за період з 18.02.2008 п 28.09.2010 дані нарахованих та погашених сум основного боргу та відсотків за користування кредитом, вказані у графіку погашення відповідають даним виписок банку і відповідно розрахунковим документам, що підтверджують погашення зобов`язань за кредитним договором. Однак, у ході дослідження встановлено, що згідно наданої у п. 7.6 договору про внесення змін №3 від 28.09.2010 формули розрахунку ануїтетного платежу сума такого показника становить 1562,74 дол. США, що не відповідає даним додатку №1 «розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки по кредитному договору №26Ф-ІК-400 від 18.02.2008 в редакції змін від 28.09.2010. Сума ануїтетного платежу визначена банком у розмірі 1578,00 дол. США. Різниця між зазначеними сума становить 15,26 дол. США. Також нарахування відсотків за користування кредитними коштами за збільшеною процентною ставкою у розмірі 14,5% не відповідає даним додатку №1 до договору про внесення змін №3 «розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки по кредитному договору №26Ф-ІК-400 від 18.02.2008 в редакції змін від 28.09.2010». У ході проведеного дослідження встановити відповідність методу нарахування банком процентів за кредитним договором N26Ф-IK-400 від 18.02.2008р. вимогам правил (порядку) споживчого кредитування позичальників ПАТ «ВТБ Банк» не надається можливим. До матеріалів справи не надано правила споживчого кредитування ПАТ «ВТБ Банк». Клопотання експерта не задовільнено. Проведеним дослідженням в обсязі наданих матеріалів встановлено, що станом на 01.03.2018 заборгованість по основному боргу за кредитним договором №26Ф-ІК-400 від 18.02.2008 складає 120566,57 дол. США. Проведеним дослідженням в обсязі наданих матеріалів встановлено, що станом на 01.03.2018 заборгованість по відсотках за користування кредитом за кредитним договором №26Ф-ІК-400 від 18.02.2008 складає 49981,20 дол. США. У ході проведеного дослідження встановлено, що реальна процентна ставка за договором кредиту №26Ф-ІК-400 від 18.02.2008 на момент його укладення становить 14.99%. Віповідно до проведеного розрахунку встановлено, що сума абсолютного значення подорожчання кредиту за договором кредиту №26Ф-ІК-400 від 18.02.2008 на момент його укладання складає 196817,68 дол. США. Відповідно до висновку експерта №12155 за результатами проведення додаткової судової економічної експертизи від 28.04.2021 в обсязі наданих на дослідження документів, відповідно до умов кредитного договору №26Ф-ІК-400 від 18.02.2008 та змінам, внесеним до нього, укладеними Договорами про внесення змін №1-№3, відсотки за користування кредитом, нараховувались банком за методом «факт/360» , що відповідає вимогам постанови НБУ №255 «Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України». На даний час, правонаступником всіх прав та обов`язків за кредитним договором №26Ф-ІК-400 від 18.02.2008, та іпотечним договором №25Ф-ІК-400/z1 від 18.02.2008, укладеними з позивачем є АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі договору факторингу №НІ/11/2-Ф від 29.04.2021. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України (ч.2 ст.509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч.1 ст.510 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ст.1054 ЦК України). З позовними вимогами про визнання недійсними кредитного та забезпечувального договорів позивач звернулась до суду 08.12.2016 року, тобто через 8 років після укладення спірних договорів та виконання нею кредитних зобов`язань. Визнання недійсними договорів заявлено з підстав, передбачених частиною 1 статті 203, частиною 1 статті 215 ЦК України, статті 19 Закону України Про захист прав споживачів . Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України). Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ч.2 ст.202 ЦК України). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч.4 ст.202 ЦК України). Загальні вимоги, держання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, відповідно до положень частини 1 якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Закріплена у статті 204 ЦК України презумпція правомірності правочину передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України). У розумінні вказаних позивачем підстав недійсності кредитного договору підлягає встановленню те, що зміст кредитного договору як правочину суперечить Закону України Про захист прав споживачів, а саме положенням частини 1 статті 19 Закону, якою заборонена нечесна підприємницька діяльність. Отже, для доведеності правових підстав недійсності кредитного договору (від дійсності кредитного договору залежить дійсність забезпечувальних договорів) підлягає встановленню здійснення банком в момент укладення договору (вчинення правочину) нечесної підприємницької діяльності. Наявні в справі докази не надають підстав вважати, що заборонена частиною 1 статті 19 Закону України Про захист прав споживачів нечесна підприємницька діяльність в момент укладення з позивачкою кредитного договору з боку банку мала місце. Відповідно до положень статті 19 Закону України Про захист прав споживачів в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору, нечесна підприємницька практика включала: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману (перелічені у пунктах 1-6 частини 2 випадки стосуються обставин, відмінних від кредитування). Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Сторона позивача нечесну підприємницьку практику ВАТ «ВТБ Банк» пов`язує з діяльністю, що ввела її як споживача в оману. За змістом позовних вимог позивач вважає, що при укладенні спірного правочину банк свідомо та навмисно ввів її в оману щодо істотної умови кредитного договору як то його ціни, а саме абсолютного значення здорожчання кредиту та реальної відсоткової ставки з метою привернення уваги до фінансової послуги саме цього кредитора. Передумовою введення її в оману було навмисне невиконання банком переддоговірної роботи в порядку статті 11 Закону України Про захист прав споживачів , з чого вбачається наявність в діях банку ознак нечесної підприємницької практики. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Відповідно до статті 6 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст.627 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ҐЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.ч.1. 2 ст.638 ЦК України). Позивачка не оспорює укладення кредитного договору, отже, у сенсі положень частин 1, 2 статті 638 ЦК України слід виходити з того, що сторонами договору якими був ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] , станом на 18.02.2008 було досягнуто в належній формі згоди щодо усіх істотних умов договору, в тому числі й щодо предмету договору (валюти договору, строку кредитування, повернення кредиту, сплати процентів за користування коштами, надання кредиту для особистих потреб позичальника, черговості погашення заборгованості тощо), умов забезпечення кредиту, прав та обов`язків банку та позичальника, відповідальності сторін тощо, та сама звернулась до банку з заявою про переведення схеми погашення кредиту на ануїтет, та погоджувалась зі складеним розрахункам. Доводи сторони позивача про не проведення банком переддоговірної роботи в порядку статті 11 Закону України Про захист прав споживачів, що на думку позивача, вказує на наявність в діях банку ознак нечесної підприємницької практики, не мають підтвердження належними та допустимими доказами. В силу передбаченого статтею 627 ЦК України принципу свободи договору позивач була вільною в укладенні кредитного договору саме з ВАТ «ВТБ Банк», у виборі саме цього банку як сторони кредитних відносин, у визначенні умов кредитного договору тощо. На момент укладення у 2008 році спірного договору ВАТ «ВТБ Банк» мав передбачені законодавством ліцензії та дозволи, Національний банк України не мав зауважень щодо діяльності цього банку, в тому числі й щодо валютного кредитування. Ризики надання кредиту в іноземній валюті рівною мірою були і є ризиками як банку так і позичальника, такі ризики жодним чином не свідчать про нечесну підприємницьку практику, введення в оману тощо, та позивач в укладеному договорі погодилась з вказаними ризиками. Позивач свідомо обрала ВАТ «ВТБ Банк» для кредитування власних поточних потреб, уклала договір на отримання кредиту в іноземній валюті доларах США, отримала кредитні кошти в погодженій сумі на відкритий нею ж в банку особовий рахунок та розпорядилася коштами на власний розсуд. Виконання позивачем кредитного договору в частині погашення кредиту та сплати процентів за користування коштами з 2008 року безспірно підтверджує те, що умови кредитного договору їй були відомі, зрозумілі та прийнятні, та питання недійсності кредитного договору порушила лише після виникнення заборгованості, не згода з сумою боргу не є підставою для визнання правочину недійсним, та нарахування відсотків за кредитом відповідає вимогам постанови НБУ №255 «Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України». За вказаних обставин, позивачем не доведено її прав в момент укладення кредитного договору, правові підстави для визнання кредитного договору та забезпечувального договору (договору іпотеки) недійсними відсутні, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі за наведених вище обставин. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed