Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-08 00:00:00

В серпні 2022 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що 20 лютого 2014 року між відповідачкою у справі та [PERSON] було укладено шлюб, від якого мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 квітня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 05 липня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, від якого мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Станом на момент звернення до суду неповнолітні діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з позивачкою у справі, по [ADDRESS] та знаходяться у неї на повному утриманні. Мати дітей - [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не піклується про фізичний та психічний стан здоров`я дітей, не створює належних умов для їх проживання, не піклується належним чином про дітей, чим порушує ст.ст. 150 та 155 Сімейного кодексу України. Виконавчим комітетом Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] . На підставі зазначеного, позивачка просила суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07.10.2022 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 07.11.2022. 07.11.2022 підготовче судове засідання відкладено за клопотанням відповідачки. Ухвалою суду від 06.12.2022 підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. 05.01.2023, 16.02.2023 судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці. 16.03.2023 судове засідання відкладено через неявку учасників справи. 20.04.2023 судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідача. 09.05.2023 до суду надійшли додаткові пояснення позивачки [PERSON] та клопотання про дослідження доказів. В клопотанні остання просить суд поновити строк на подання доказів та дослідити рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09.05.2023 у задоволенні клопотання позивачки відмовлено. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просили суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідачка позовні вимоги не визнала та пояснила, що належним чином виконує свої батьківські обов`язки, проживає разом з дітьми, доглядає, матеріально забезпечує, бере участь у їх вихованні. Вважає, що позивачка звернулася до суду з даним позовом через побутовий конфлікт, який виник між ними з приводу спільного нерухомого майна. В судовому засіданні представник відповідачки позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, вважав за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав, оскільки це буде повністю відповідати інтересам дітей. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] являється матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане 18.02.1995 Дрозднівською сільською радою Ковельського району Волинської області. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.04.2017 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 20.04.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 292, розірвано. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.10.2019, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 05.07.2017 виконавчим комітетом Радошинської сільської ради Ковельського району Волинської області, актовий запис № 2, розірвано. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане 14.01.2015 виконавчим комітетом Дрозднівської сільської ради Ковельського району Волинської області. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане 03.10.2017 виконавчим комітетом Радошинської сільської ради Ковельського району Волинської області. Згідно довідки ЗЗСО І-ІІІ ступенів «Дрозднівський ліцей» Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області від 15.06.2022 № 02-46/14, [PERSON] навчається в 3-му класі даного закладу. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23.08.2002, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії будинкової книги в вище вказаному будинку прописані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Орган опіки та піклування при Колодяжненській сільській раді вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно Акта обстеження умов проживання від 05.07.2022, за адресою проживання по [ADDRESS] , мама залишає дітей без нагляду, періодично зловживає алкоголем. Згідно Акта обстеження соціально-побутових умов проживання жительки села Дроздні Ковельського району [PERSON] від 24.06.2022, остання проживає з мамою [PERSON] , дочкою [PERSON] , сином [PERSON] . На день обстеження [PERSON] перебувала на заробітках. Двоє неповнолітніх дітей виховує бабуся. Умови проживання у будинку задовільні. З довідки Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області від 17.06.2022 №41 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] проживають: [PERSON] , [PERSON] , [INFO]; [PERSON] , [INFO] (проживає без реєстрації); [PERSON] . В характеристиці Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області від 17.06.2022 №4 на [PERSON] зазначено, що остання за час проживання в селі характеризується негативно, часто не ночує вдома, не займається вихованням дітей, зловживає спиртними напоями, розлучена, має постійні конфлікти з мамою та сестрою, до адміністративної відповідальності не притягувалась. Згідно Акта обстеження умов проживання від 09.02.2022, за адресою проживання по [ADDRESS] , між бабусею та мамою дітей виникають конфлікти, [PERSON] зловживає алкогольними напоями, залишає дітей без нагляду. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] попереджена про наслідки за невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей. Як вбачається з протоколу №5 від 19.05.2021, протоколу №8 від 18.08.2021, протоколу №11 від 17.11.2022 засідання ради безперервної профілактики правопорушень і злочинів Голобської селищної ради, стосовно [PERSON] розглядалися подання від ГУНП у Волинській області щодо вчинення останньою адміністративних правопорушень, передбачених 173-2,184 КУпАП. Оцінюючи аргументи сторін суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частина 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Стаття 166 СК України передбачає, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та її діти проживають в одному будинку. З метою отримання регулярного доходу та поліпшення умов утримання дітей, відповідачка пояснює, що часто залишає дітей [PERSON] , через що в неї з матір`ю виникають конфлікти. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вказаних обставин, а також приймаючи до уваги висловлене відповідачкою, бажання змінити своє ставлення до виховання малолітніх дітей у бік їх покращення та врахувавши, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для застосування до відповідачки крайнього заходу впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків, що є способом захисту прав та інтересів дітей, якою є позбавлення батьківських прав. Разом з тим, з метою захисту інтересів малолітніх дітей, суд вважає необхідним попередити [PERSON] про неприпустимість в подальшому порушення з її боку батьківських обов`язків щодо малолітніх дітей та про можливі наслідки у разі неналежного виконання батьківських обов`язків - позбавлення батьківських прав, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до задоволених вимог, в розмірі 496,20 грн.

Outcome: partial