Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

18.08.2022 р. до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся представник позивача [PERSON] - адвокат Молодецький О.С. із позовом до Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» в особі філії «Вінницька птахофабрика» Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард», в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» в особі філії "Вінницька птахофабрика", код ЄДРПОУ 00851519, розташованого за адресою: 03115, м. Київ, проспект Перемоги, 121 В, на користь [PERSON] , ІПН [NUMBER] , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 143452,92 (сто сорок три тисячі чотириста п`ятдесят дві) грн. 92 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. та документально понесені судові витрати. В обґрунтування цих вимог представник зазначив, що у період з 12 травня 2021 року по 30.04.2022 року [PERSON] , перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством "Агрохолдинг Авангард" в особі філії "Вінницька птахофабрика" (далі - Відповідач) на посаді водія бригади доставки готової продукції, що підтверджується записами у трудовій книжці [NUMBER] . За період виконання трудових обов`язків роботодавець у 2022 році не вчасно та не у повному обсязі здійснював виплату заробітної плати, що підтверджується випискою по рахунку заробітної плати, яка додається до позовної заяви. З січня по лютий 2022 року заробітної плати не було виплачено взагалі, а за березень та квітень було виплачено лише 27 липня 2022 року. 30 квітня 2022 року [PERSON] звільнено за угодою сторін відповідно до наказу №46-К від 29.04.2022 року, що підтверджується записами у трудовій книжці. Вказаним наказом, була також передбачена виплата вихідної допомоги, відповідно до ст. 44 КЗпП України та виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 23 календарних дні. Однак, в день звільнення відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. 17 червня 2022 року з метою встановлення фактів, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку при наданні правничої (правової) допомоги [PERSON] , виникла необхідність у зверненні із адвокатським запитом (із описом вкладенням) про витребування доказів (інформації) у відповідача. Проте, жодних витребуваних документів, копій наказів довідок, тощо відповідач не надав. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Як вбачається із виписки по рахунку заробітної плати за попередній місяць (за грудень 2021 року заробітна плата позивача склала 21612,36 грн.), розмір середньої заробітної плати з урахуванням виплат позивачу розраховується за формулою: 21612,36 грн. за грудень 2021 року ділимо на 23 робочих дні, та отримуємо суму 939,68 грн., яка є середньою заробітною платою позивача в день. Відповідно за січень відповідач заборгував позивачу 17853,92 грн. (939,68 грн. х 19 р.д. == 17853,92 грн.), за лютий відповідач заборгував позивачу 18793,60 грн. (939,68 грн х 20 р.д. = 18793,60 грн.). Крім того, як передбачено ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити своєму працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. в інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством , календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Оскільки, фактичний розрахунок на день звернення до суду так і не здійснено, проведено нарахування середнього заробітку. За попередні два місяці позивач отримав заробітну плату за березень 21855,35 грн., за квітень 29166,59 грн., всього за два місяці відпрацьовано: 22 р.д; + 21 р.д. = 43 р.д. За таких обставин, середньоденна заробітна плата позивача складає 1186,56 грн. Так, за травень відповідач заборгував 1186,56 грн. х 22 р.д. = 26104,32 грн., за червень 1186,56 грн. х 22 р.д. = 26104,32 грн., за липень відповідач заборгував 1186,56 грн. х 22 р.д. = 26104,32 грн., за серпень 1186,56 грн. х 15 р.д. = 1201,56 грн. Компенсація за 23 днів невикористаної відпустки 43308,30 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, з останнього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент подачі позову становить 95278,26 грн. Загальний борг по виплатах відповідача перед позивачем становить: - 36647,52 грн. - заробітна плата за січень та лютий 2022 р.; - 27290,88 грн. - компенсація за 23 днів невикористаної відпустки; - 79514,52 грн. - середній заробіток за час затримки в розрахунку. За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню у судовому порядку 143452,92 грн. та моральна шкода у розмірі 5000 грн. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області відкрито провадження у справі\~ за вказаним позовом за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 04.10.2022 р. задоволено клопотання представника позивача\~ [PERSON] адвоката Молодецького О.С. про витребування доказів. Відповідач ПАТ ««Агрохолдинг Авангард» в особі представника директора Руденка В. звернувся до суду із відзивом на позов (зареєстрованим 04.11.2022 р. за вх.№7954/22), в якому просить у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити, обґрунтовуючи свою позицію тим, що на момент звернення до суду із позовом з\~ позивачем було проведено усі розрахунки по виплаті заробітної плати, а саме: заробітну плату за січень та лютий 2022 року позивачем було отримано готівкою, що підтверджується відомостями на виплату\~ готівки № АААОР000028, та № 55; за березень та квітень 2022 року -\~ 27 червня 2022 року шляхом зарахування на картковий рахунок позивача, що підтверджується платіжними дорученнями № АОРОР00252. Затримка з остаточним розрахунком з позивачем, яка проведена 27.06.2022, обумовлена об`єктивними зовнішніми чинниками - збройна агресія Російської Федерації проти України, що розпочалась 24.02.2022, яка вплинула на виробничу діяльність філії «Вінницька птахофабрика», та Відповідача в цілому. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року введено в Україні воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який не одноразово продовжувався указами Президента України, на даний час - Указ Президента України від 12.08.2022 № 7664, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Торгово-промисловою палатою України (ТПП) оприлюднено лист №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким повідомлено, що збройна агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною. Крім того, ТПП на своєму сайті оприлюднила інформацію, що задля спрощення процедури засвідчення форс-мажорних обставин, вказаний лист ТПП слід вважати загальним офіційний листом щодо засвідчення форс-мажорних обставин, і його можна роздрукувати в якості відповідного підтвердження. Тобто, не потрібно звертатися за видачою індивідуального сертифіката. Положеннями Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» зазначено, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили (частина 3 статті 10 Закону). Таким чином, Відповідач у непростих для нашої країни умовах, вживаючи всі можливі заходи по відновленню роботи філії «Вінницька птахофабрика», за першої фінансової можливості в найкоротші термін забезпечив виплату всіх сум, що належать позивачу при звільненні. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені зазначає наступне. Розрахунок середнього заробітку за час затримки здійснюється у відповідності із Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 (далі - Порядок). Виходячи зі змісту пункту 2 Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Заробітна плата позивача за останні два місяці роботи, що передують звільненню становить: 27 523,17 грн (за лютий 2022 року) + 27 149,51 грн (за березень 2022 року) = 54 672,68 грн (з урахуванням податків та зборів). Кількість відпрацьованих робочих днів за два місяці роботи, що передують звільненню становить 43 робочих дні (лютий 2022 року - 20 днів + березень 2022 -23 дні). Отже, середньоденна заробітна плата позивача становить 1 271,46 грн (з урахуванням податків та зборів) = 54 672,68 грн / 43 робочих дні. Кількість робочих днів з дня звільнення (30.04.2022) по день здійснення остаточного розрахунку (27.06.2022) складає сумарно 40. Таким чином, наведений у позові обрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені виконаний без дотримання вимог, встановлених Порядком та, як наслідок, є безпідставним та необґрунтованим. Що стосується стягнення моральної шкоди, то за змістом частини 1 статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до частини 1 статті 2411 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку (частина 3 статті 2411 КЗпП України). Позивач звільнився з роботи у Відповідача 30.04.2022, а отже, про порушення свого права на своєчасну виплату заробітної плати та проведення остаточного розрахунку з ним він дізнався 30.04.2022. Слід зазначити, що моральна шкода не відноситься до виплат, що належить працівникові при звільненні, а отже до вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, встановлюється строк позовної давності, передбачений частиною 1 статті 233 КЗпП України. Означене підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, що викладена у пункті 16 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995, відповідно до якого до вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, встановлюється тримісячний строк позовної давності (стаття 233 КЗпП України). З огляду на викладене, передбачений тримісячний строк звернення до суду Позивача з вимогою про відшкодування моральної шкоди сплинув 30.07.2022, а тому, як наслідок, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Ухвалою суду від 27.03.2023 р. закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» в особі філії «Вінницька птахофабрика» Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди, та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Представник позивача [PERSON] - адвокат Молодецький О.С. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву за вх.№4028/23 від 08.05.2023 року про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в передбаченому законом порядку, в раніше поданій заяві просив розглянути справу у відсутність представника відповідача, на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Проти позову [PERSON] заперечує в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві від 02.11.2022р. та просить відмовити у задоволенні позову. З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши надані докази, судом встановлено наступне. На підставі наказу філії «Вінницька птахофабрика» ПрАТ «Агрохолдинг Авангард» № 29-К від 11.05.2021 позивача прийнято на посаду водія автотранспортних засобів бригади доставки готової продукції транспортного відділу з 12.05.2021 року (а.с. 92). Наказом філії «Вінницька птахофабрика» ПрАТ «Агрохолдинг Авангард» №46-К від 29.04.2022 позивача звільнено з роботи за угодою сторін з 30.04.2022 (п. 1 ст. 36 КЗпП України) (а.с. 93). Згідно журналу обліку руху трудових книжок, трудову книжку позивач отримав 30.04.2022 р., що підтверджується його підписом (а.с. 94-96). Відповідно до положень статей 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У відповідності до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Судом встановлено, що відповідачем всупереч вимог ст. 116 КЗпП України позивачу не було виплачено у день звільнення усі належні йому суми. Заробітну плату за березень та квітень 2022 року позивач отримав 27 червня 2022 року (а не 27 липня 2022р. як зазначено представником позивача у позові) шляхом зарахування на його картковий рахунок, що підтверджується випискою по картковому рахунку та платіжними дорученнями (а.с. 15-16, 90, 91). Вказані обставини відповідачем не заперечуються. Заробітну плату за січень та лютий 2022 року позивач отримав готівкою, що підтверджується відомостями на виплату готівки № АААОР000028 та № 55 (а.с. 87, 88-89). Вказані обставини представником позивача, у поданій ним заяві, заперечуються та останній зазначає, що у відомостях на виплату готівки відсутній підпис [PERSON] . Тобто відомості стосовно виплати заробітної плати відсутні. Враховуючи вищезазначене, суд не бере до уваги твердження представника позивача про відсутність відомостей стосовно виплати заробітної плати [PERSON] за січень лютий 2022р., оскільки останній отримав дані кошти готівкою у сумі 17271,99 грн. за січень 2022р. та 22156,15 грн. за лютий 2022р., що підтверджується його підписами у відомостях на виплату готівки. Заяв та клопотань, щодо того, що підписи у відомостях на виплату готівки вчинено іншою особою, а не позивачем до суду не надходило. За таких обставин вимога позивача про стягнення заробітної плати за січень та лютий 2022 року задоволенню не підлягає. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені слід зазначити наступне. Згідно листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року бо їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі № 243/2071/18 (провадження № 61-48088сво18) вказано, що: «зважаючи на вимоги позивача - виплата заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсації за затримку видачі трудової книжки та середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також встановлені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»)». Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/10 (провадження № 12-56гс21) зазначила, що заробітна плата є відповідальністю в розумінні статті 617 ЦК України, від якої роботодавець може бути звільнений внаслідок випадку або непереборної сили, а також, дійшла висновку, що: «Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (частина перша статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»). Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Викладене свідчить, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні». Разом з цим, обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо (стаття 82 ЦПК України). Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів. Відповідно до положень статті 263 ЦК України непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини) - це обставини, що перешкоджають виконанню зобов`язань однією із сторін, незалежні від її волевиявлення і контролю, а також непереборні при вживанні всіх розумних заходів щодо їх запобігання. Визначення обставин непереборної сили наведено у статті 79 Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів (укладена у Відні 11 квітня 1980 року). Для визначення яких-небудь обставин форс-мажорними необхідно обов`язкова наявність ряду чинників: непереборність сили, що викликала ці обставини; неможливість контролювати ситуацію, впливати на неї; виникнення перешкоди не могло бути передбачено під час укладення зобов`язання. Положеннями частини другої статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Із урахуванням положень частини першої статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та пункту 6.10 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії Торгово-промислової палати України 18 грудня 2014 року № 44(5), документом, який засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), є сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), який видає Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати, вимоги до якого встановлені пунктом 6.11 Регламенту. З огляду на вищезазначене слідує, що роботодавцю необхідно довести настання обставин непереборної сили, які б свідчили про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. Під час розгляду справи відповідач заперечує проти позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку, проте не надав суду належних і допустимих доказів того, що порушення по невиплаті усіх необхідних сум заробітної плати при звільненні позивача сталися внаслідок настання обставин непереборної сили (форс-мажору ведення на території, де знаходиться роботодавець, воєнних дій). Такі докази мали бути підтверджені сертифікатом Торгово-промислової палати України (уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат), як це передбачено чинним законодавством України та, в даному випадку, були б підставою для звільнення його від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань по своєчасній виплаті заробітної плати. Посилання відповідача на те, оприлюднений на сайті Торгово-промислової палати лист від 28 лютого 2022 року № 2021/02.0-7.1 слід вважати загальним офіційним листом щодо засвідчення форс-мажорних обставин, та звільняє від обов`язку звертатися за видачею індивідуального сертифіката, не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. За таких обставин вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню. Початок перебігу строку, з якого обчислюється середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні розпочинається з 30.04.2022, тобто з робочого дня, наступного за днем, у якому відповідач не виконав свій обов`язок з виплати належних позивачу при звільненні сум, та закінчується 27.06.2022, адже середній заробіток виплачується за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Розрахунок середнього заробітку за час затримки здійснюється у відповідності із Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 (далі - Порядок). Виходячи зі змісту пункту 2 Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Заробітна плата позивача за останні два місяці роботи, що передують звільненню становить: 27 523,17 грн (за лютий 2022 року) + 27 149,51 грн (за березень 2022 року) = 54 672,68 грн (з урахуванням податків та зборів) (а.с. 99). Кількість відпрацьованих робочих днів за два місяці роботи, що передують звільненню становить 43 робочих дні (лютий 2022 року - 20 днів + березень 2022 -23 дні). Отже, середньоденна заробітна плата позивача становить 1 271,46 грн (з урахуванням податків та зборів) = 54 672,68 грн / 43 робочих дні. Кількість робочих днів з дня звільнення (30.04.2022) по день здійснення остаточного розрахунку (27.06.2022) складає сумарно 40. Тому сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 50858,40 грн. (1271,46 х 40 робочих днів). Таким чином, оскільки обчислення середньої заробітної плати для виплати середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, визначення суми для виплати щорічної основної відпустки (невикористаної відпустки) здійснюється за однаковим порядком за останні два календарні місяці, то, відповідно, за кожен день невикористаної відпустки позивачем підлягає стягненню саме 1271,46 грн. компенсації. Тому сума компенсації за невикористану відпустку при звільненні складає 29243,58 грн. (1271,46 х 23 робочих дні). З огляду на викладене, суд вважає необхідним стягнути з Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» в особі філії "Вінницька птахофабрика" на користь позивача середній заробіток за період затримки розрахунку в сумі 50858,40 грн., грошову компенсацію за 23 дні невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 12.05.2021р. по 30.04.2022р в сумі\~ 29243,58 грн. з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів. Щодо стягнення моральної шкоди. За змістом частини 1 статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до частини 1 статті 2411 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку (частина 3 статті 2411 КЗпП України). Позивач звільнився з роботи у відповідача 30.04.2022, а отже, про порушення свого права на своєчасну виплату заробітної плати та проведення остаточного розрахунку з ним він дізнався 30.04.2022. Слід зазначити, що моральна шкода не відноситься до виплат, що належить працівникові при звільненні, а отже до вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, встановлюється строк позовної давності, передбачений частиною 1 статті 233 КЗпП України. Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, що викладена у пункті 16 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995, відповідно до якої до вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, встановлюється тримісячний строк позовної давності (стаття 233 КЗпП України). З огляду на викладене, передбачений тримісячний строк звернення до суду позивача з вимогою про відшкодування моральної шкоди сплинув 30.07.2022. За приписами статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З вимогою про відшкодування моральної шкоди, завданою несвоєчасною виплатою заробітної плати та проведенням остаточного розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду у серпні 2022 року, як наслідок, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших прцесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із п.п.1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Отже, порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України і у разі часткового задоволення позову судові витрати щодо сплати професійної правничої допомоги та витрати, пов`язані з вчиненням інших прцесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так, позов був заявлений на загальну суму 143452,92 грн., з якої: 36647,52 грн. заробітна плата; 27290,88 грн. - компенсація за 23 днів невикористаної відпустки; 79514,52 грн. - середній заробіток за час затримки в розрахунку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справив усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Проте, із прохальної частини позову вбачається, що позивачем заявлено стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсацію за невикористану відпустку. Пільга щодо сплати судового збору, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (або за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях. Зважаючи на такі норми чинного законодавства України, позивач не звільняється від сплати судового збору за заявленими вимогами не пов`язаними із стягненням заробітної плати та поновленням на роботі. Таку правову позицію виклав Верховний Суд України у своїй постанові від 30.11.2016 р. у справі № 226/168/15-ц (провадження № 6-1121цс16). Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору із позовних заяв майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, позивачу під час пред`явлення позову необхідно було надати докази сплати судового збору за вимоги майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсацію за невикористану відпустку у відповідному розмірі. Судом, при відкритті провадження помилково не було враховано той факт, що позивачем сплачено судовий збір лише за вимогу про відшкодування моральної шкоди, тому дані кошти підлягають стягнення під час винесення даного рішення. Так, позивачем був заявлений позов на суму 106805,40 грн. (без урахування вимоги про стягнення заробітної плати), а задоволений на 80101,98 грн., і судові витрати мали б скласти 1068,05 грн., то ці витрати розподіляються у такий спосіб: 106805,40 грн./80101,98 грн.=1,3; 1068,05 грн./1,3 =821,57 грн. Оскільки рішення постановлене у цій частині проти відповідача, то він і сплачує дану суму, а частину витрат, що залишилася (246,48 грн.), сплачує позивач, тому що вона буде пропорційна тій сумі, у якій позивачу відмовлено. Врахувавши вищевикладене, суд стягує з: Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» в особі філії "Вінницька птахофабрика" на користь держави, пропорційно до задоволених позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 821,57 грн.; [PERSON] на користь держави, пропорційно до задоволених позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 246,48 грн. Судові витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди в розмірі 992,40 грн. залишити за позивачем, оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Частиною 8 ст.141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).\~ Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.\~ У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Враховуючи зроблену представником позивача [PERSON] - адвокатом Молодецьким О.С. заяву від 08.05.2023 року, питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу слід вирішувати у порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141,\~ п. 5 ч. 7 ст. 265, п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 270 ЦПК України, у разі подання відповідних доказів про оплату правничої допомоги протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Тому, суд вважає за необхідне у відповідності до вимог ст. 246 ЦПК України призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу року та запропонувати представнику [PERSON] - адвокату Молодецькому О.С. подати докази щодо розміру понесених [PERSON] судових витрат на професійну правничу допомогу в строк до 28.06.2023 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial