Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення частки в спільному майні подружжя, розподіл спільного майна подружжя, мотивуючи позов по тим підставам, що з 03.10.2003 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають двох дітей дочку [PERSON] [INFO] та дочку [PERSON] [INFO] . Зазначає, що на даний час з відповідачем припинила подружні відносини і в суді розглядається справа про розірвання шлюбу. Вказує, що в період шлюбу з відповідачем, 11.12.2007 року придбали трикімнатну квартиру [ADDRESS] на ім`я позивача за спільні кошти та частково за особисті кошти позивача, які вона отримала від продажу належної їй квартири Також зазначає, що в період шлюбу з відповідачем придбали автомобіль на ім`я позивача та причіп на ім`я відповідача. Зазначила, що оскільки автомобіль та причіп відносяться до неподільних речей, то не заперечує щоб вони були виділені відповідачу із стягненням з нього на користь позивача грошової компенсації за їх частину вартості. З урахуванням\~уточнених позовних\~вимог,\~просить визнати\~квартиру [ADDRESS] об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя [PERSON] \~та [PERSON] .\~В порядку\~розподілу спільного\~майна подружжя\~визнати за\~ [PERSON] право\~власності на\~ частини\~квартири [ADDRESS] та\~визнати в\~порядку розподілу\~спільного майна\~подружжя за\~ [PERSON] право\~власності на\~ частини\~квартири [ADDRESS] .\~Виділити відповідачу\~автомобіль MERSEDES - BENZ 220 1995 року випуску реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 84 000 тис. гривень та причіп марки ПГМФ 8302 2014 року виготовлення до автомобіля реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 14 000 грн., а всього на 98 000 гривень, визнавши виділені автомобіль та причіп особистою власністю відповідача. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача грошову компенсацію в сумі 49 000 (сорок дев?ять тисяч) гривень за частину вартості транспортних засобів. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засідання позов визнав. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, згідно свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , 03.10.2003 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно договору купівлі-продажу від 11.12.2007, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області Копиловою В.В. за №2-3608, квартира [ADDRESS] придбана [PERSON] . Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.12.2007 квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності в частці 1/1 - [PERSON] . Відповідно до довідки Територіального сервісного центру МВС №3247 від 16.02.2021 автомобіль марки MERCEDES-BENZ 220, д.н.з. [NUMBER] , 1995 року випуску, об`єм двигуна 2199, дата державної реєстрації 31.01.2008 року зареєстровані на ім`я [PERSON] . Причіп марки ПГМФ 8302, А13893XM, 2014 року виготовлення, дата реєстрації 24.12.2014 року, зареєстрований за [PERSON] на підставі акту прийома-передачі ТОВ398134 від 19.12.2014. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, враховуючи, що спірна квартира та автомобілі були придбані подружжям у період шлюбу, а тому, є їх спільною сумісною власністю, а частки сторін є рівними. Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007року № 11 сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або з реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України). При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21,24,41 Конституції України, статей 319,358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Тому, враховуючи зазначені положення закону, та той факт, що відповідач визнав позовні вимоги, суд приходить до задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved