Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право приватної власності у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок загальною площею 63,5 кв.м, житловою площею 37,5 кв.м, з надвірними господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що залишився після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування заявленого позову посилається на таке, [INFO] у віці 71 років в смт Комінтернівське, Комінтернівського району, Одеської області помер [PERSON] . Після його смерті залишилася спадщина: житловий будинок з надвірними господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: в [ADDRESS] . Скориставшись правом на заповіт, за життя [PERSON] зробив заповідальне розпорядження, яким заповів [PERSON] , все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося Позивач у встановлений законом строк з питання оформлення спадщини за заповітом звернулася до Лиманської державної нотаріальної контори Одеської області, але нотаріусом було рекомендовано звернутися до суду з позовом. Спадковий житловий будинок з надвірними господарчими будівлями і спорудами належав спадкодавцеві на підставі договору купівлі - продажу №97-1066 від 29 грудня 1997 року на нерухоме майно, посвідченого Одеською універсальною біржею «Вітязь», та станом на 05 березня 1998 року КП «Комінтернівське РБТ1» зареєстровано право власності на паперових носіях в реєстровій книзі №2 за реєстрованим №418 сторінка 484. В судове засідання представник позивача адвокат Гарчева Л.М. надала заяву якою просить проводити розгляд справи без її участі позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області надав до суду заяву якою просить суд проводити судовий розгляд без його участі проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов наступного. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] у віці 71 років в смт. Комінтернівське, Комінтернівського району, Одеської області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до Заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Білоконь Олександрою Микитівною 13 грудня 2010 року [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право заповідав [PERSON] , [INFO] . Судом досліджено Спадкову справу №354/2011 до майна померлого [INFO] [PERSON] , з якої вбачається, що [PERSON] , 03 жовтня 2011 року звернулась Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини. Окрім позивача ніхто із заявою про прийняття спадщини не звертався. Листом від 22 березня 2023 року №322/02-14 державний нотаріус Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області Лисак АВ. надала [PERSON] роз`яснення, яким повідомила, про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13 грудня 2010 року за реєстровим № 2174 до майна [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок під [ADDRESS] , оскільки договір купівлі продажу будинку нотаріально не посвідчений. Судом досліджено Договір №97-1066 купівлі-продажу нерухомого майна від 29 рудня 1997 року, укладений на Одеській Універсальній Біржі «Вітязь», відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту виготовленого КП «Доброславське бюро технічної Інвентаризації» житловий будинок з надвірними господарчими будівлями та спорудами під [ADDRESS] , складається з: літ. А житловий будинок, літ. а прибудова, літ. а3 навіс, літ. В - Гараж, літ. Д - Погріб, літ. Е- літня кухня, літ. Ж - вбиральня, літ. З - навіс, І - цистерна, II - брукування, №3 - ворота, №4 - огорожа, загальною площею - 63, 5 кв.м., житловою - 37, 5 кв. м. На запит Лиманської державної нотаріальної контори комунальне підприємство Доброславське бюро технічної інвентаризації повідомило що право власності на житловий будинок за адресою : [ADDRESS] належить [PERSON] (нині померлому) на підставі договору купівлі продажу №97-1066 від 29.12.1997р.на нерухоме майно, посвідчений Одеською універсальною біржею Вітязь, станом на 05.03.1998р. КП Комінтернівське РБТІ зареєстровано на паперових носіях в реєстровій книзі № 2 за реєстровим №418, сторінка 484. В Електронному реєстрі право власності не зареєстровано. Згідно з\~ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В ході судового розгляду справи встановлено, що на момент смерті спадкодавець [PERSON] був єдиним власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 638 ЦК України (2003 р.) договір є укладеним з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст.47 ЦК УРСР в редакції 1963 року, тобто діючого на час укладення договору купівлі-продажу між позивачем та відповідачами, якщо сторона повністю або частково виконала угоду, то суд має право визнати таку угоду дійсною. Ці ж вимоги викладені і в статті 220 Цивільного кодексу України, діючого в даний час. Відповідно до ст.209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. В силу ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Статтею 650 ЦК України визначено, що особливості укладення договорів на біржах встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, яка в цілому відповідає умовам: представляє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товару, допущених до обороту на товарній біржі; якщо її учасники є членами біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за укладеною угодою дня. Угоди зареєстровані на біржі не потребують нотаріального засвідчення. На підставі ч.4 ст.15 Закону України „ Про товарну біржу" угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, судом встановлено, що єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є позивач по справі [PERSON] , окрім позивача, до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved