Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

АТ «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 24 лютого 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір №051/84587. У зв`язку із невиконанням свого обов`язку по сплаті кредиту, 09 вересня 2010 року Староміським районним судом м. Вінниці ухвалене рішення, яким з відповідача на користь АКБ «Укрсоцбанк» в особі Хмельницької обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» стягнута заборгованість за кредитним договором в сумі 46386,35 доларів США, що еквівалентно 367644,29 грн, пеню в сумі 22546,70 грн, 1700,00 грн судового збору, 120,00 грн витрат на ІТЗ. Посилаючись на норми ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач вважає, що не позбавлений права отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання. Отже внаслідок невиконання умов договору позивачем нараховані 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, що станом на 14 грудня 2022 року становить 3986,69 доларів США, які позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 березня 2023 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. 07 квітня 2023 року до суду надійшла заява АТ «Сенс Банк» про збільшення позовних вимог у якій банк просить на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача 3% річних за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року на прострочену заборгованість в сумі 46386,35 доларів США, стягнутих за рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 09 вересня 2010 року, що становить 6586,23 доларів США. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2023 року прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, встановлено для відповідача строк для подання відзиву на таку заяву банку, здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін у даній цивільній справі до її розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Також цією ухвалою витребувано у АТ «Сенс Банк» докази в обґрунтування суми заборгованості (44296,55 доларів США) на яку проводиться нарахування процентів, передбачених ст. 625 ЦК України та в підтвердження невиконання рішення суду. Наданим законом правом подання відзиву на позовну заяву та заяву про збільшення вимог відповідач не скористався, такий суду поданий не був. Натомість [PERSON] подана заява про застосування строків позовної давності щодо вимог АТ «Сенс Банк». Представник позивача АТ «Альфа Банк» у судове засідання не з`явився, однак надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, вказував на відсутність підстав для застосування строків позовної давності. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Тюркін О. С. позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на пропуск позивачем строків позовної давності. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до таких висновків. Судом установлено, що 24 лютого 2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») та [PERSON] укладено договір кредиту №051/8-4587 за яким кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 50000,00 доларів США зі сплатою 12,5% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 10 лютого 2016 року. 28 жовтня 2008 року сторонами укладено додаткову угоду №051/8-7639 про внесення змін до договору кредиту від 24 лютого 2006 року, якою встановлено з 20 жовтня 2008 року процентну ставку за користування кредитом на рівні 15% річних. Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 09 вересня 2010 року стягнуто з [PERSON] на користь АКБ «Укрсоцбанк» в особі Хмельницької обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 46386,35 доларів США, що еквівалентно 367644,29 грн, пеню в сумі 22546,70 грн, 1700,00 грн судового збору та 120,00 грн витрат на ІТЗ розгляду цивільних справ. Сума заборгованості за рішенням суду від 09 вересня 2010 року погашена лише в сумі 2089,80 доларів США, доказів виконання рішення суду в іншій частині суду не надано. Позивачем за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано 3% річних від простроченої суми заборгованості (44\~296,55 доларів США) в розмірі 6586,23 доларів США. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд враховує, що предметом позову в цій справі є стягнення на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних за прострочення відповідачем виконання зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Згідно із\~ст. 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вищенаведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від 30 березня 2016 року, який є актуальним, за змістом ч.2 ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599\~ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум (постанова Великої Палати Верховного Суду України від 04 червня 2019 року в справі №916/190/18, п.64). З ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося, тому кредитор має право на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Відповідні висновки неодноразово висловлювалися Верховним Судом, зокрема містяться і в постановах Верховного Суду від 19.01.2022 року в справі № 204/3530/17, від 17.02.2021 року в справі № 303/7132/18. Враховуючи не виконання відповідачем грошового зобов`язання, розмір якого визначений рішенням суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних. За період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року сума 3% річних становить 6586,23 доларів США. Суд погоджується з розрахунком заборгованості, зробленим позивачем та вважає, що такий розрахунок відповідає вимогам закону. При цьому звертає увагу, що під час розрахунку позивачем враховано, що відповідно п.12 розділу «Прикінцеві положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257. 258. 362, 559. 681, 728. 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12 березня 2020 року на усій території України введено карантин, який надалі продовжувався та діє і на даний час. Окрім того, згідно п. 19 Розділу «Прикінцеві положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався. Тобто, враховуючи вище викладене, строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину та строк воєнного, надзвичайного стану, що і враховано позивачем під час розрахунку. Крім того, позивачем при проведення розрахунку та визначенні строку прострочення враховано п.18 розділу «Прикінцеві положення» ЦК України ( щодо звільнення позичальників в період воєнного стану від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України). Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, то слід зазначити наступне. В обґрунтування заяви відповідачем зазначено, що судом достроково стягнуто з відповідача заборгованість по кредитному договору станом на 21 травня 2010 року, тобто 3-х річний строк виконання зобов`язання розпочався з 22 травня 2010 року і тривав до 23 травня 2013 року, а позивач звернувся до суду лише в 2023 році, тобто початок перебігу позовної давності щодо стягнення 3% річних сплив 22 травня 2013 року. Однак, суд звертає увагу, що з ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося, тому кредитор має право на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і\~обмежується останніми трьома\~роками, які передували подачі такого позову. Оскільки в даному випадку зобов`язання боржником є невиконаним, а прострочення є триваючим, на що відповідач не звернув увагу, тому право на стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України діє до повного виконання і, як вказувалося, обмежується трьома\~роками, які передували подачі такого позову, тобто в межах 3-річного строку позовної давності, який в умовах карантину та воєнного стану продовжується відповідно до норм «Прикінцевих положення» ЦК України. З огляду на вказане позивач подав позов в межах строку позовної давності і такий не пропущений та підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності відсутні. Крім того, слід звернути увагу, що якщо кредитор вже\~скористався судовим\~захистом та\~рішенням суду\~з боржника\~стягнуто суму\~основного боргу,\~то таке\~зобов`язання вже\~не є\~натуральним,\~а кредитор\~має право\~на отримання\~сум передбачених\~ст.\~625\~ЦК України,\~у тому\~числі,\~за останні\~три роки\~до моменту\~пред`явлення позову. Пропущення строку на пред`явлення виконавчих листів до виконання не має правового значення, оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2\~ст. 625 ЦК України\~сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року по справі №916/190/18).\~\~ Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 28 вересня 2021 року в справі №759/4755/19. Враховуючи наведене вище, зважаючи, що відповідачем не виконане зобов`язання щодо повної сплати заборгованості за кредитним договором, визначеної рішенням суду, чим порушено права позивача, тому таке порушення підлягає захисту в судовому порядку шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних у сумі 6586,23 доларів США, а позов - задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3612,74 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved