Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути із відповідача на її користь грошові кошти, сплачені як аванс за попереднім договором, укладеним в формі розписки у розмірі 12000 ддоларів США, що станом на день звернення до суду еквівалентно 317 312 грн. 40 коп. та судові витрати, що на дату подання позову складали 3173 грн. 13 коп. сплаченого судового збору. Заявлені вимоги мотивує укладенням 15.03.2020 р. відповідачкою розписки, в якій [PERSON] підтверджує отримання від позивачки [PERSON] завдатку у розмірі 8000 доларів США на купівлю будинку, а також передання відповідачці в подальшому 4000 доларів США в присутності свідків без укладення будь-якого договору. Не виконання умов розписки протягом тривалого часу, а також не реагування на вимогу про повернення грошових коштів від 19.11.2021 р., стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. 13.01.2022 р. ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 13.02.2023 р. ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду на 27.04.2023 р, в яком допитано свідків. 20.06.2023 р. позивач подала до суду заяву, в якій просила поновити строк на подання заяви про збільшення позовних вимоги та збільшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача 438 823 грн 20 коп. авансу, що станом на 20.06.2023 р. становить 12000 доларів США, а також судові витрати. В силу вимог п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України судом протокольно відмовлено у поновленні строку на подання заяви про збільшення позовних вимог та її прийнятті. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, в установлений ухвалою суду термін, відзиву на позовну заяву не подала. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, заслухавши свідків [PERSON] та [PERSON] , приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст.12 ЦПК України передбачено наступне. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За правилами ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Положеннями ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, 15.03.2020 р. [PERSON] взяла завдаток у [PERSON] в сумі 8000 доларів США на купівлю будинку. При отриманні решти - 4000 доларів США претензій не матиме (а.с. 12). 19.11.2021 р. позивач направила відповідачу вимогу про повернення грошових коштів в сумі 12 000 доларів США (а.с. 23-25). Свідки [PERSON] , яка є донькою позивачка, та [PERSON] , зять позивачки, суду підтвердили факт надання позивачкою 15.03.2020 р. відповідачці спочатку 8000 доларів США, а потім 26.03.2020 р. - 4000 доларів США. Грошові кошти надавалися відповідачці в рахунок майбутнього придбання житлового будинку [ADDRESS] , де наразі проживають всією родиною. Відповідачка разом зі своєю родиною виїхала після отримання коштів до [PERSON] , звідки повернулася та проживає в іншому будинку в селі Саливонки Київської області. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, витягу про реєстраціюв Спадковому реєстрі, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.6-11), відповідачка є власником нерухомого майна, що складається з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та земельної ділянки, що знаходяться в [ADDRESS] . Відповідно до ст. 635 ЦПК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У частині третій статті 640 ЦК України передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу будинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Таким чином, будь-які зміни умов попереднього договору можуть бути погоджені сторонами виключно у межах строку дії договору. Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс -це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання. Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу. Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. З огляду на викладене, передані позивачкою і прийняті відповідачкою 15.03.2020 р. грошові кошти у розмірі 8000 доларів США не мають забезпечувальної функції, отже є авансом. Щодо переданих відповідачу 4000 доларів США, то позивачем не надано достовірних доказів такого, а покази свідків, які є родичами позивачки, судом до уваги не приймаються. У статті 53 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» закріплено особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення. Відповідний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі №761/12665/14-ц. Таким чином, стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає отриманий нею аванс в розмірі 8000 доларів США. На підставі наведеного,

Outcome: partial