Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] ( в особі представника - адвоката Зудінова О.О.) звернулася до суду з позовом до відповідача ДП "Сервісно-видавничий центр" про стягнення середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка 14.01.2022 року звільнена з посади головного фахівця Редакції журналу "Вісник.Офіційно про податки" наказом ДП "Сервісно-видавничий центр" "Про звільнення [PERSON] " №10-п від 14 січня 2022 року. Судовим наказом Подільського районного суду м.Києва від 24.10.2022 у справі №758/5905/22 задоволено вимоги заявниці та стягнуто на її користь заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 84 663,56 грн. Однак, у зв`язку з тим, що з позивачем проведено повний розрахунок із затримкою, позивачка вважає, що має бути застосовано ч.1 ст.117 КЗпП України, а саме позивач має право вимагати виплатити їй середній заробіток за шість місяців. Згідно розрахункових листів позивачу нарахована заробітна плата у сумі 16 710,51 грн. у листопаді за відпрацьовані 22 робочих дні та 6 961,80 грн. у грудні за 11 робочих днів. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача складає 717,34 грн. (16710,51+6961,80) / (22+11). Кількість робочих днів за шість місяців, що минули з дня звільнення позивача з роботи складають 128 робочих дні. Таким чином, позивач вважає, що середній заробіток, який має бути виплачений їй за затримку повного розрахунку при звільненні складає 91 819,52 грн. (717,34*128 р.д.). Також, у зв`язку з тим, що позивач із затримкою отримала належну їй заробітну плату, вона має право на компенсацію відповідно до Закону №2050-ІІІ та Порядком №159. Згідно довідки про доходи від 14.01.2022 р. №26 та 33 затримка заробітної плати відбувалась з вересня 2021 року до січня 2022 року включно. Повний розрахунок по заробітній платі відповідач здійснив 22.02.2023 року. Приріст індексу споживчих цін для кожного місяця складає: 32,14%, 30,97%, 29,93%, 29,15%, 27,49% відповідно. Таким чином, загальний розмір компенсації за несвоєчасно невиплачений грошовий дохід складає 24 990,30 грн. Отже, враховуючи вищевикладене, позивач просить: 1) стягнути на її корить середній заробіток за затримку у розрахунку при звільненніу розмірі 91 819,52 грн.; 2) стягнути на її користь компенсацію за невиплачений грошовий дохід у розмірі 24 990,00 грн., 3)стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 22.05.2023 відкрито провадження по справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 30.05.2023 до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача - Михайлюк К.О. надійшов відзив на позовну заяву. Щодо заявлених позивачем позовних вимог відповідач вважає, що заявлена сума повинна враховувати суми та види податків та за розрахунками відповідача повинна бути в наступному викладі - 91 819,52 грн. середнього заробітку з урахуванням ПДФО за ставкою 18% у розмірі 16 527.51 грн. та військового збору за ставкою 1,5% у розмірі 1 377,29 грн., 24 990,00 грн. компенсації за невиплачений грошовий дохід з урахуванням ПДФО за ставкою 18 % у розмірі 4 498,20 грн. та військового збору за ставкою 1,5% у розмірі 374,85 грн. та стягнути суму середнього заробітку та компенсації на користь позивача після утримання податків. Що ж до судових витрат у вигляді правничої допомоги, то представник відповідача не погоджується із розміром у 12 000,00 грн. з наступних підстав. Вважає, що витрати у розмірі 12 000,00 грн. не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, оскільки в матеріалах справи відсутній детальний опис виконаних робіт наданий представником позивача, з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи та участю адвоката в судових засіданнях. Беручи до уваги викладене, просить врахувати заперечення щодо формулювання суми до стягнення та зменшити суму витрат на правничу допомогу до 5 000,00 грн. у зв`язку з тим, що справа не відноситься до категорії справ, що визначається як складні. 05.06.2023 від представника позивача - адвокта Зудінова О.О. до суду через систему "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив, в якій обгрунтовує заперечення відповідача наступним чином. Щодо твердження відповідача про необхідність визначення належних до стягнення сум з попереднім відрахуванням з них податків та обов`язкових зборів, вважає, що відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Тож вважає, що відрахування податків та обов`язкових платежів здійснюється на стадії виконання рішення суду. Щодо розміру судових витрат, зазначає, що між [PERSON] та адвокатським бюро "Олег Зудінов та партнери" укладено договір про надання професійної правничої допомоги від 08 травня 2023 року №05/23 ВНМ згідно з яким клієнт сплачує Бюро гонорар у фіксованому розмірі, що дорівнює 12 000,00 грн., відповідно адвокатське бюро "Олег Зудінов та партнери" взяло на себе зобов`язання надавати Клієнту професійну правничу допомогу, що полягає у складанні документів та представництві інтересів з питань, пов`язаних із стягнення з Державного підприємства "Сервісно-видавничий центр" середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за несвоєчасно виплачений дохід. Як зазначається у Договорі, розмір гонорару є незмінним та має бути сплачений Клієнтом у два етапи: перша частина в розмірі 5 000,00 грн. авансом у строки, зазначені в рахунку на оплату, а друга частина в розмірі 7 000,00 грн. не пізніше наступного дня від дня виконання відповідного рішення суду. Також, сторони домовились, що з урахуванням способу обчислення гонорару акти прийому-передачі правової допомоги ними не складаються. Додатково зазначає, що у випадку, коли розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, розмір витрат є визначеним, у зв`язку з чим відсутня необхідність деталізації наданих адвокатом послуг. Тож, вважає, що відповідачем жодним чином не доведено не співмірність витрат, та не наведено аргументів, розрахунків, на підставі яких, можливо зменшити розмір відшкодування понесених позивачем витрат. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали позовної заяви, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] до 14.01.2022 року перебувала у трудових відносинах з ДП "Сервісно-видавничий центр" на посаді головного фахівця Редакції журналу "Вісник. Офіційно про податки". Наказом ДП "Сервісно-видавничий центр"№10-п від 14.01.2022 [PERSON] звільнено у зв`язку із скороченням штатної чисельності. Відповідно до наказу зазначено про виплату позивачці компенсації за невикористану щорічну основну відпустку в кількості 20 календарних днів, вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку, ст.44 КЗпП та одноразову грошову допомогу у розмірі її середньомісячного заробітку відповідно до п.2.1.15 Колективного договору між Уповноваженим органом і профспілковим комітетом Державного підприємства "Сервісно-видавничий центр" на 2020-2022 роки, схвалено Конференцією трудового колективу Державного підприємства "Сервісно-видавничий центр", протокол від 10.12.2019 р. №2. Згідно виданого Подільським районним судом м.Києва судовим наказом від 24 жовтня 2022 року у справі №758/5905/22 на користь [PERSON] стягнуто заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 84 663, 56 грн., однак належні кошти стягнуті у повному обсязі лише 22 березня 2023 року, що підтверджується повідомленням обслуговуючого банку позивача про зарахування коштів. У зв`язку з тим, що з відповідачем проведено повний розрахунок із затримкою, відповідно це стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. За правилами ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Таким чином Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України в постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Така правова позиція, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України, викладена в постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 р. у справі № 6-144цс1. Розрахунок середнього заробітку за весь час затримки проводиться на підставі «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Згідно розрахункових листів позивачу нарахована заробітна плата у сумі 16 710,51 грн. у листопаді за відпрацьовані 22 робочих дні та 6 961,80 грн. у грудні за 11 робочих днів. Суми нарахованої заробітної плати зазначені без відрахування обов`язкових платежів. Таким чином середньоденна заробітна плата позивача складає 717,34 грн. (16710,51+6961,80)/(22+11). Кількість робочих днів за шість місяців, що минули з дня звільнення позивача з роботи складають 128 робочих днів. Таким чином середній заробіток, який має бути виплачений позивачу за затримку повного розрахунку при звільненні складає 91 819,52 грн. (717,34 грн*128 р.д.) (дев`яност о одна тисяча вісімсот дев`ятнадцять грн. 52 коп). Одночасно з цим, громадяни, які втратили частину доходів у випадку порушення встановлених строків належних їм виплат, мають право на компенсацію відповідно Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 (далі - Порядок №159). За наведеного правового регулювання, основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі заробітна плата). Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.04.2021 у справі №465/322/17, від 16.11.2022 у справі № 674/22/17. У зв`язку з тим, що позивач з затримкою отримала належну їй заробітну плату, вона має право на компенсацію відповідно до Закону №2050-ІІІ та Порядком №159. Згідно п.4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Згідно довідки про доходи від 14.01.2022р. № 26 та 33 затримка заробітної плату відбувалась з вересня 2021 року до січня 2022 року включно. Повний розрахунок по заробітній платі відповідач здійснив 22.02.2023 року. Приріст індексу споживчих цін для кожного місяця складає 32,14%, 30,97%, 29,93%, 29,15%, 27,49% відповідно. Грошовий дохід позивача, після сплати всіх податків та обов`язкових платежів складає: - Вересень 13 388,76 грн., - Жовтень 13 388,76 грн., - Листопад 13 451,96 грн., - Грудень 5 604,25 грн., - Січень 39 575,19 грн. Відповідно до п.4 Порядку №159 розмір компенсації за невиплачений грошовий дохід складає: - Вересень 4 303,81грн., (13388,76*32,14%), - Жовтень 4 146,00 грн., (13388,76*30,97%), - Листопад 4 025,75 грн., (13451,96*29,93%). - Грудень 1 633,75 грн., (5604,25*29,15%) - Січень 10 881,00 грн. (39575,19*27,49%) Таким чином, загальний розмір компенсації за несвоєчасно невиплачений грошовий дохід складає 24 990,30 грн. (двадцять чотири тисячі дев`ятсот дев`яноста грн., 30коп). Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується заперечень представника відповідача, викладених у відзиві, то судом вони до уваги не приймаються, оскільки відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то положеннями ст. 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Судом встановлено, що позивачем у встановленому законом порядку та строк були надані документи на підтвердження понесених судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, а саме: засвідчена копія договору про надання правничої допомоги від 08.05.2023 №05/23 ВНМ; копія рахунку №08-04 від 08.05.2023 р.; копія платіжної інструкції №@2PL101368 на суму 5 000,00 грн. Згідно п.п. 1.3 Договору від 08.05.2023 №05/23 ВНМ - Клієнт сплачує Бюро гонорар у фіксованому розмірі що дорівнює 12 000,00 грн. Відповідно до п.п. 1.4 зазначеного договору, розмір гонорару є незмінним. Гонорар має бути сплачений Клієнтом в два етапи: перша частина в розмірі 5 000,00 грн. авансом у строки, зазначені в рахунку на оплату, а друга частина в розмірі 7 000,00 грн. не пізніше наступного дня від дня виконання відповідного рішення суду. Сторони домовились, що з урахуванням способу обчислення гонорару акти прийому-передачі правової допомоги (виконаних робіт) ними не складаються, а належним підтвердженням надання передбаченої цим Договором допомоги є матеріали відповідної судової справи. Відповідний правовий висновок щодо необов`язковості акту прийому-передачі виконаних робіт міститься в пп.25-26 Постанови Верховного Суду від16.05.2019 у справі №823/2638/18. Додатково слід зазначити, що у випадку, коли розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, розмір витрат є виже визначеним, у зв`язку з чим відсутня необхідність деталізації надання адвокатом послуг. Аналогічний за змістом висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21. Висновки полягають у наступному: "...Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права." Що ж до заперечень відповідача щодо стягнення суми судових витрат у вигляді правничої допомоги у розмір 12 000,00 грн., суд приходить до наступного. Відповідно, до ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові від 22.07.2021 в справі №818/716/15 Верховним Судом висловлено правову позицію, яка полягає в тому, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допопмоги, зобов`язаний навести обгрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуюючись принципом співмірності, обгрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуюючись критеріями, закріпленими у процесуальному Законі. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.08.2020 року у справі №640/15803/19 та від 16.03.2021 року у справі №520/12065/19. Проте, відповідачем жодним чином не доведено не співмірність витрат, та не наведено аргументів, розрахунків, на підставі яких, можливо зменшити розмір відшкодування понесених позивачем витрат. За таких обставин, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про стягнення з ДП "Сервісно-видавничий центр" на її користь витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи у розмірі 12 000,00 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору, в розмірі 1168,00грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved