Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

у червні 2022 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила розірвати договір довічного утримання, укладений 21.11.2018 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О.П. за реєстровим номером 1285, скасувавши заборону відчуження квартири [ADDRESS] , зареєстровану в реєстрі за номером 1286. Застосувати наслідки розірвання договору довічного утримання та визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог, зазначено про те, що 21.11.2018 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О.П., за умовами якого [PERSON] передано у власність [PERSON] належну їй квартиру [ADDRESS] , за що [PERSON] зобов?язувалась надавати [PERSON] довічне матеріальне забезпечення. Пунктом 2.2 договору довічного утримання визначено обов?язки [PERSON] . Однак, відповідач порушує умови укладеного договору, не виконує зобов?язання за договором, не здійснює догляд позивача. Вказує, що [PERSON] не в повній мірі та нерегулярно сплачувала грошові кошти за комунальні послуги, через що позивач самостійно несе витрати. Позивач зазначає, що у певні періоди вона знаходилась на лікуванні у різних медичних установах, в період лікування позивач купувала ліки за власний кошт. Позивач зазначає, що фактично відповідач самоусунулась від виконання своїх обов?язків, у зв?язку із чим позивач вимушена звертатись за допомогою до сторонніх осіб. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04.07.2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (т. 1 а.с. 46). 03.11.2022 року до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача [PERSON] адвокат Мотига М.О. просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне. Представником відповідача вказано про те, що у 2018 році [PERSON] , маючи діючий договір утримання, укладений з [PERSON] , звернулась до відповідача із пропозицією укладення договору довічного утримання, поставивши умову про виплату всієї суми грошового утримання у розмірі 20 000 доларів США однією сумою в момент укладення договору. Відповідачем прийнято пропозицію позивача. Як до, так і після укладення оспорюваного договору та передачі позивачу грошових коштів у розмірі 20 000 доларів США, відповідач та її чоловік регулярно відвідували позивача, привозили продукти харчування, одяг, який вона замовляла, та ліки. Відповідач забезпечувала позивача мобільним зв?язком. Відповідач зазначає, що сторони в оспорюваному договорі у п. 2.3 дійшли згоди про те, що грошова оцінка всіх видів матеріального забезпечення позивача визначена у розмірі 560 200 грн., що становить еквівалент 20 000 доларів США, та відповідно до умов договору, позивач отримала зазначену суму отримала від відповідача у повному обсязі. Щомісячне грошове утримання умовами укладеного договору не передбачено. Твердження позивача є безпідставним та надуманими, оскільки виключний обсяг зобов?язань відповідача за договором визначено п.п. 2.2, 2.3 договору, відтак покладення на відповідача додаткових зобов?язань не відповідає вимогам закону (т. 1 а.с. 155-163). У грудні 2022 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначає, що умовами договору передбачено ще й обов?язки немайнового характеру, зокрема, надання догляду у разі хвороби, надання побутових послуг, які відповідачем взагалі не надаються. Представник позивача зазначає, що у грудні 2018 року позивач потребувала відповідних ліків, перелік яких зазначено в медичній картці позивача, однак відповідач жодних з лікарських препаратів не придбала (т. 1 а.с. 115-117). Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 21.11.2018 року між [PERSON] , як відчужувачем, та [PERSON] , як набувачем, укладено договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О.П. за реєстровим номером 1285 (т. 1 а.с. 8-9). Одночасно з посвідченням договору, приватним нотаріусом накладено заборону відчуження квартири [ADDRESS] за реєстровим номером 1286 (т. 1 а.с. 9 зворот). За умовами пункту 1 договору довічного утримання, [PERSON] передала у власність, а [PERSON] отримала у власність належну [PERSON] квартиру під номером [ADDRESS] , за що [PERSON] зобов?язувалась надавати [PERSON] довічне матеріальне забезпечення. Умовами п. 2.2 договору довічного утримання визначено, що за згодою сторін обов?язок набувача майна по наданню відчужувачу довічного забезпечення визначається у вигляді: - оплачувати вартість необхідних ліків, надавати догляд у разі хвороби; - забезпечувати фруктами та овочами протягом всього року; - забезпечення послуг адвокатів та нотаріусів; - оплачувати комунальні платежі; - забезпечення радіо-, телевізійним та телефонним зв?язком; - надання побутових послуг (ремонт побутової, радіо, телевізійної техніки). Відповідно до п. 2.3 договору довічного утримання, грошова оцінка зазначених у цьому договорі видів матеріального забезпечення за згодою сторін визначається у сумі 560 200 грн., що еквівалентно на день посвідчення договору 20 000 доларів США, які [PERSON] отримала від [PERSON] при підписанні цього договору. Згідно п. 2.4 договору довічного утримання, [PERSON] здійснює за свій рахунок експлуатацію та ремонт квартири, а також бере участь, відповідно до займаної площі у витратах, що пов?язані з технічним обслуговуванням та ремонтом, у тому числі капітальним, усього будинку, утриманням прибудинкової території. За змістом п. 7.1 договору довічного утримання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов?язків. У цьому разі, витрати, зроблені набувачем, на утримання (догляд) відчужувача, поверненню не підлягають. За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. У статті 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті). За змістом пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Положення частини першої статті 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має ураховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення статті 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору. Частиною другою статті 651 ЦК України передбачено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. За змістом п.п. 2.2., 2.3 договору довічного утримання, істотними умовами укладеного між сторонами договору, єобов?язок набувача майна по наданню відчужувачу довічного забезпечення визначається у вигляді: - оплачувати вартість необхідних ліків, надавати догляд у разі хвороби; - забезпечувати фруктами та овочами протягом всього року; - забезпечення послуг адвокатів та нотаріусів; - оплачувати комунальні платежі; - забезпечення радіо-, телевізійним та телефонним зв?язком; - надання побутових послуг (ремонт побутової, радіо, телевізійної техніки). Грошова оцінка зазначених у цьому договорі видів матеріального забезпечення за згодою сторін визначається у сумі 560 200 грн., що еквівалентно на день посвідчення договору 20 000 доларів США, які [PERSON] отримала від [PERSON] при підписанні цього договору. Сторона позивача зазначала про те, що відповідач не в повній мірі та нерегулярно сплачувала кошти за комунальні послуги. Разом з тим, виходячи із умов укладеного між сторонами договору, сплата комунальних послуг, а так само придбання ліків, є частиною всіх видів матеріального забезпечення, перелік яких наведено у п. 2.2 договору, та які сторони оцінили у сумі 560 200 грн., що еквівалентно на день посвідчення договору 20 000 доларів США, які позивач отримала у момент підписання договору. Відтак, суд надходить до висновку про те, що з моменту отримання позивачем грошових коштів у розмірі 560 200 грн., що еквівалентно на день посвідчення договору 20 000 доларів США, будь-які зобов?язання відповідача, охоплені п. 2.2 договору довічного утримання, щодо матеріального утримання позивача, є виконаними. Крім того, доказів наявності заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг по квартирі [ADDRESS] , матеріали справи не містять. Таким чином, доводи сторони позивача в цій частині є необґрунтованими. Матеріали справи містять договір про надання соціальних послуг, укладений між Територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Голосіївського району м. Києва та [PERSON] , предметом якого є обслуговування отримувача соціальних послуг [PERSON] (т. 1 а.с. 31). Однак, зі змісту вказаного договору вбачається, що такий договір укладено на підставі наказу керівника центру від 23.01.2012 року № 18, тобто до укладення договору довічного утримання від 21.11.2018 року. В частині доводів позивача щодо непридбання відповідачем ліків, суд зазначає, що оплата вартості необхідних ліків, є також частиною всіх видів матеріального забезпечення, перелік яких наведено у п. 2.2 договору, та які сторони оцінили у сумі 560 200 грн., що еквівалентно на день посвідчення договору 20 000 доларів США, які позивач отримала у момент підписання договору. Відтак, такі зобов?язання відповідача, охоплені п. 2.2 договору довічного утримання, щодо матеріального утримання позивача, є виконаними з моменту отримання позивачем грошових коштів у розмірі 20 000 доларів США в момент підписання договору довічного утримання. Виходячи з аналізу умов договору довічного утримання від 21.11.2018 року, положень статті 755 ЦК України, на підставі оцінки наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку про відсутність обумовлених укладеним договором та чинним законодавством підстав для розірвання договору довічного утримання від 21.11.2018 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] .

Outcome: dismissed