Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

У грудні 2022 року представник позивача АТ «Сенс Банк» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість розмірі 602322,00 грн., з яких: 104892,76 грн. - сума заборгованості по 3 % річних на кредитну заборгованість, 497429,24 грн. - сума заборгованості за інфляційними втратами. В обґрунтування позову зазначено, що 16.10.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 2007/38-27/42, відповідно до якого банк зобов`язався надати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 429900,00 гривень, з графіком повернення кредиту, передбаченим пунктом 1.1. договору кредиту та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за договором кредиту до 15.10.2029 року зі сплатою 14,25 процентів річних. 30.09.2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору кредиту № 2007/38- 27/42 від 16.10.2007 року, згідно з п.1.1., внаслідок перерахунку заборгованості, який здійснено згідно з курсом 4,95 гривень за 1 долар США, заборгованість позичальника за кредитом згідно з договором кредиту становила 83229,80 доларів СІІІА. 10.09.2019 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» було затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків є АТ «Альфа-Банк». 12.08.2022 року позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». З огляду на викладене, позивач є законним правонаступником АТ «Укрсоцбанк». Позивач вказує, що 28 січня 2014 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків було прийняте рішення про стягнення зі [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 1165475 гривень 07 копійок та третейський збір в сумі 12054 гривні 75 копійок. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.06.2014 року по справі № 755/13300/14, заяву ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про видачу виконавчого листа на підставі рішення третейського суду, було задоволено. Видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28.01.2014 року у справі № 1299/13. Стягнуто зі [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 1165475 гривень 07 копійок. Стягнути зі [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» третейський збір в сумі 12054 гривні 75 копійок. Стягнуто зі [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. сплачений ПАТ «Укрсоцбанк» за розгляд заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду. Позивач вказує, що 12.08.2022 року з листа Голосіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві № 2095/21.1-80 від 05.08.2022 року, банку стало відомо, що [INFO] [PERSON] помер. 26.08.2022 року було направлено до державної нотаріальної контори заяву-претензію до спадкоємців померлого позичальника, та листом Першої Київської державної нотаріальної контори № 6123/02-14 від 30.09.2022 року, банк було повідомлено, що заяву-претензію з вимогою до спадкоємців було долучено до спадкової справи № 1340/2019, яку було заведено 06.11.2019 року щодо майна померлого [INFO] [PERSON] на підставі заяви про прийняття спадщини донькою померлого [PERSON] . Останню, було повідомлено про зміст претензії банку. Позивач вказує, що відповідач є такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] , до спадкової маси входить ряд об`єктів нерухомого майна, а відтак відповідач, як спадкоємець та правонаступник померлого боржника [PERSON] ,. має грошове зобов`язання перед позивачем, а з огляду на те, що зобов`язання було порушено, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення в порядку ст. 625 ЦК України. Так, заборгованість за кредитом за ст. 625 ЦК України складає суму в розмірі 602322,00 грн., з яких: 104892,76 грн. - сума заборгованості по 3 % річних на кредитну заборгованість, 497429,24 грн. - сума заборгованості за інфляційними втратами. Посилаючись на викладене, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та вказує про наявність підстав для стягнення штрафних санкцій в порядку ст. 625 ЦК України із відповідача, як спадкоємця позичальника. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.01.2023 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У лютому 2023 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що вона не заперечує факт прийняття спадщини після померлого батька [PERSON] . Однак, відповідач вказує, що банк вже задовольнив грошові вимоги за спірним кредитним договором за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, яким було забезпечено договір кредиту, про що свідчить заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.11.2015 року у справі № 522/10735/15-ц, яким, зокрема, було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 66,4 кв.м., в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту № 2007/38-27/42 від 16.10.2007 року в розмірі 143794 (сто сорок три тисячі сімсот дев`яносто чотири) доларів США 07 центів, що згідно курсу НБУ складає 2976284 грн. 43 коп., шляхом передачі ПАТ «Укрсоцбанк» право власності на вказане майно. Ціну на предмет іпотеки встановлено на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на дату реєстрації права власності за ПАТ «Укрсоцбанк». Крім того, позивач просить стягнути додаткові до основного боргу суми - розмір трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період із 01.11.2019 р. по 01.11.2022 р., які нараховані вже після смерті [INFO] боржника [PERSON] , однак, ці зобов`язання не пов`язані з особою позичальника і не можуть бути стягнуті зі спадкоємця. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.02.2023 року, було вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.05.2023 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи міститься письмова заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзиві. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за наведеної явки сторін. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 1 ЦК України передбачено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що 10.09.2019 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» було затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків є АТ «Альфа-Банк». 12.08.2022 року позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». З наявних у справі доказів вбачається, що позивач АТ «Сенс Банк» є законним правонаступником АТ «Укрсоцбанк». Крім того, судом встановлено, що 16.10.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 2007/38-27/42, відповідно до якого банк зобов`язався надати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 429900,00 гривень, з графіком повернення кредиту, передбаченим пунктом 1.1. договору кредиту та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за договором кредиту до 15.10.2029 року зі сплатою 14,25 процентів річних. 30.09.2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору кредиту № 2007/38- 27/42 від 16.10.2007 року, згідно з п.1.1., внаслідок перерахунку заборгованості, який здійснено згідно з курсом 4,95 гривень за 1 долар США, заборгованість позичальника за кредитом згідно з договором кредиту становила 83229,80 доларів СІІІА. Позивач вказує, що 28 січня 2014 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків прийняте рішення про стягнення зі [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 1165475 (один мільйон сто шістдесят п`ять тисяч чотириста сімдесят п`ять) гривень 07 копійок та третейський збір в сумі 12054 (дванадцять тисяч п`ятдесят чотири) гривні 75 копійок, однак, копію зазначеного рішення стороною позивача суду надано не було. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.06.2014 року по справі № 755/13300/14, заяву ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про видачу виконавчого листа на підставі рішення третейського суду, було задоволено. 23.06.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28.01.2014 року у справі № 1299/13, за яким було стягнуто зі [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 1165475 гривень 07 копійок. Стягнуто зі [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» третейський збір в сумі 12054 гривні 75 копійок. Стягнуто зі [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. сплачений ПАТ «Укрсоцбанк» за розгляд заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду. З копії зазначеного виконавчого листа вбачається, що, останній, 30.12.2015 року було повернуто, та доказів його повторного пред`явлення до виконання матеріали справи не містять, та стороною позивача суду надано не було. Відповідно до листа Голосіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві № 2095/21.1-80 від 05.08.2022 року, було встановлено, що [INFO] [PERSON] помер. 26.08.2022 року позивачем було направлено до державної нотаріальної контори заяву-претензію до спадкоємців померлого позичальника, та листом Першої Київської державної нотаріальної контори № 6123/02-14 від 30.09.2022 року, банк було повідомлено, що заяву-претензію з вимогою до спадкоємців було долучено до спадкової справи № 1340/2019, яку було заведено 06.11.2019 року щодо майна померлого [INFO] [PERSON] на підставі заяви про прийняття спадщини доньки померлого [PERSON] . Останню, було повідомлено про зміст претензії банку. В ході розгляду справи відповідач не заперечувала, що є спадкоємицею [PERSON] , однак, вказувала, що штрафні санкції було безпідставно нараховано після звернення банком стягнення на іпотечне майно за рішенням суду та вже після смерті позичальника. Так, судом встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.11.2015 року у справі № 522/10735/15-ц, яким, зокрема, було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 66,4 кв.м., в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту № 2007/38-27/42 від 16.10.2007 року в розмірі 143794 доларів США 07 центів, що згідно курсу НБУ складає 2976284 грн. 43 коп., шляхом передачі ПАТ «Укрсоцбанк» право власності на вказане майно. Ціну на предмет іпотеки встановлено на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на дату реєстрації права власності за ПАТ «Укрсоцбанк». Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зазначене рішення суду набрало законної сили, та доказів його неналежного виконання, в т.ч. позичальником [PERSON] , а також доказів того, що вартість предмету іпотеки була недостатньою для погашення заборгованості за договором кредиту № 2007/38-27/42, - стороною позивача суду надано не було. Однак, позивач вказує, що грошове зобов`язання за договором кредиту № 2007/38-27/42 не виконане, а тому зі спадкоємця боржника на користь банку в порядку ст. 625 ЦК України підлягає стягненню нарахована за період із 01.11.2019 р. по 01.11.2022 р. сума в розмірі 602322,00 грн., з яких: 104892,76 грн. - сума заборгованості по 3 % річних на кредитну заборгованість, 497429,24 грн. - сума заборгованості за інфляційними втратами. В обґрунтування позовних вимог банк вказує, що відповідач є такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] , до спадкової маси входить ряд об`єктів нерухомого майна, а відтак відповідач, як спадкоємець та правонаступник померлого боржника [PERSON] має грошове зобов`язання перед позивачем, а тому з огляду на те, що зобов`язання було порушено, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення в порядку ст. 625 ЦК України. Заперечуючи проти позовних вимог сторона відповідача вказувала, що банк задовольнив свої вимоги за кредитним договором № 2007/38-27/42 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту № 2007/38-27/42, про що свідчить судове рішення, яке набрало законної сили, а відтак нарахування штрафних санкцій, в порядку ст. 625 ЦК України, вже після смерті боржника та пред`явлення цих вимог до відповідача, як спадкоємиці позичальника, є безпідставними. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Крім того, відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця. Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування). За змістом статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу (абзац 2 пункту 27постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У правових висновках, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц зазначено, що за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Отже, за життя в зв`язку порушенням грошового зобов`язання боржник [PERSON] , як позичальник, на вимогу кредитора зобов`язаний був сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, однак, такі вимоги банком до смерті боржника пред`явлено не було, та доказів зворотному матеріали справи не містять. Поруч із цим, відповідно до частини третьої статті 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця. Отже спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони нараховані позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Відповідно п. 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати те, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК України, спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони нараховані позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. В даному випадку кредитор нарахував відсотки та інфляційні втрати вже після смерті позичальника, в період із 01.11.2019 р. по 01.11.2022 р., але згідно наведених вище правових норм, спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони нараховані позичальникові за життя, тобто, нараховані 3% річних і інфляційні втрати, що нарахував позивач фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Крім того, при вирішенні даного спору варто вказати на те, що пред`являючи в порядку ст. 625 ЦК України вимоги до спадкоємця боржника про сплату трьох відсотків річних та інфляційних втрат в зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань, - стороною позивача було залишено поза увагою те, що відповідно до заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.11.2015 року у справі № 522/10735/15-ц, яке набрало законної сили, за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» вже було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 66,4 кв.м., в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту № 2007/38-27/42. Достатніх доказів того, що зазначене рішення належним чином не виконане, та/або в провадженні відповідної виконавчої служби наявне не закінчене виконавче провадження з примусового виконання як виконавчого листа, виданого 23.06.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28.01.2014 року у справі № 1299/13, так і заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.11.2015 року у справі № 522/10735/15-ц, - стороною позивача суду надано не було, а відтак посилання банку на те, що зобов`язання за кредитним договором № 2007/38-27/42 і досі не виконані та наявні підстави для стягнення в порядку ст. 625 ЦК України штрафних санкцій зі спадкоємця боржника, є недоведеними та такими, що не заслуговують на увагу. Окремо суд звертає увагу сторони позивача на те, що Верховним Судом 18.09.2019 року у справі № 640/6274/16-ц висловлено правову позицію, згідно якої, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкоємця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1282ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України, проте, в матеріалах справи відсутня оцінка вартості майна або документи які б свідчили про вартість такого майна, що унеможливлює визначення меж відповідальності відповідача у даній справі. Враховуючи, що предметом спору у цій справі є вимоги кредитора до спадкоємця про стягнення заборгованості, позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, тобто подати суду докази наявності у спадкодавця майна та його вартості, а у випадку неможливості надати такі докази - заявити клопотання про їх витребування, однак з дотриманням правил та процедур, встановлених ЦПК України, чого зроблено не було. Вивчивши надані матеріали справи, суд вважає, що стороною позивача не надано достатніх доказів на підтвердження вартості спадкової маси після смерті [PERSON] , і що вартість спадкового майна, яке є в спадковій масі, є достатньою для задоволення вимог кредитора та стягнення заборгованості спадкодавця в межах вартості майна одержаного у спадщину. Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення зі спадкоємця штрафних санкцій нарахованих після смерті боржника, в порядку ст. 625 ЦК України, стороною позивача не доведено, а судом не встановлено, банком було задоволено вимоги за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, та відповідачем обґрунтування позову були повністю спростовані, а відтак в задоволенні позовних вимог слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишити за позивачем по фактично понесеним.

Outcome: dismissed