Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

До суду 24.01.2023р. надійшов позов [PERSON] (далі по тексту- позивач), пред`явлений до Національної спілки художників України (далі по тексту -відповідач), про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 250 079, 80 грн., моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 04.08.2022р. позивач, приїхавши зранку на роботу, припаркувала свій автомобіль LEXUS RХ200Т, д.р.н. [NUMBER] на вулиці Брановицького у місті Києві, навпроти будинку номер 2В. Надалі позивач, знаходячись в офісі, почула голосні звуки, схожі на звук падіння, які змусили її вийти до свого автомобіля, де побачила, що з території будинку [ADDRESS] на проїзну частину впало дерево, частина якого впала та лежала на належному їй автомобілі. При огляді автомобіля було виявлено пошкодження лако\-фарбового покриття та незначні пошкодження кузова у вигляді вмятин зі сторони, на яку впало дерево. З метою фіксації даної події, позивач звернулась до Печерського УП ГУ НП у м. Києві, яким 04.08.2022р. було складено протокол огляду місця події у присутності понятих, які були очевидцями вказаної події, про що надано відповідні пояснення, позивачем також додатково було здійснено фото та відеофіксацію наслідків падіння дерева. Згідно висновку експерта вартість матеріального збитку, завданого автомобілю позивача унаслідок вказаної події, визначено у розмірі 250 079, 80 грн. Листом КП УЗН Печерського району м. Києва від 27.09.2022р. №077/232-797 повідомлено позивача, що згідно норми підпункту п.п.9.2.2 п. 9.2. Правил благоустрою міста Києва, що затверджені рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051, відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях є установи, організації, підприємства. В даному випадку нежитлові приміщення за адресою: [ADDRESS] було передано у власність Національної спілки художників України. Позивач вказує, що відомості стосовно передання нерухомості по [ADDRESS] на баланс іншої фізичної чи юридичної станом на момент події 04.08.2022р. відсутні, тому саме на відповідача покладена відповідальність за зелені насадження і належний догляд за ними на прибудинковій та прилеглій територіях по вул. Ігоря Брановицього, 2В у місті Києві. Отже, саме відповідач є відповідальною особою за відшкодування шкоди майну позивачу, заподіяної падінням дерева, що знаходилось на прибудинкові та прилеглій територіях по вул. Ігоря Брановицького, 2В у м. Києві. Вищевикладене стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, оскільки в добровільному порядку відповідач не погоджується на відшкодування матеріальної шкоди. Ухвалою суду 30.01.2023р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів із дня вручення даної ухвали, протягом якого відповідач має право подати відзив на позовну заяву. 27.02.2023р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача наголосив на необґрунтованості розміру оціненого позивачем розміру матеріального збитку. Так, представник відповідача вважає, що механічні пошкодження автомобіля - подряпини радіаторної решітки та скла фари, сталися внаслідок його експлуатації по дорожньому покриттю з листопада 2016 року, а не внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Окрім того, для відповідача незрозумілою є причина падіння дерева, оскільки позивачем не надано висновок лісотехнічної експертизи, який б описав стан дерева і достовірно б встановив причини його падіння та служив би належним та допустимим доказом обґрунтування позовних вимог. Також, представник відповідача вказав, що власники доріг, вулиць та уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані відшкодувати в установленому порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів, тому на переконання представника, підстави для відповідальності відповідача за спричинену майнову та моральну шкоду позивачу внаслідок дорожньо-траснпортної пригоди, що мала місце 04.08.2022р. відсутні, оскільки, останній не є ані власником дороги, ані уповноваженим ним органом, ані дорожньо-екплуатаційною організацією, на яку покладається обов`язок утримувати дорожні об`єкти у м. Києві по вул. Брановицького. Представником також зауважено, що відшкодування завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитків має здійснювати Комунальне підприємство шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них відповідного району міста Києва, тому позовні вимоги до відповідача, задоволенню не підлягають. 07.03.2023р. до суду надійшла відповідь на вказаний відзив відповідача, в якому представник позивача надала свої заперечення стосовно вишезазначених доводів представника відповідача, зокрема, вказавши стосовно безпідставності ототожнення стороною відповідача падіння дерева із дорожньо-транспортною пригодою, посилаючись на п.1.12 ст.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", п.1.10 розділу 1 Загальні положення Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001р. №1306. Також стороною позивача стверджено, що протоколом огляду події від 04.08.2022р., поясненнями свідків події, отриманими працівниками поліції, а також висновками судового експерта від 24.08.2022р. підтверджено, що всі пошкодження було отримано автомобілем, внаслідок падіння дерева, що спростовує припущення представника відповідача щодо необґрунтованого розміру збитків. Представником позивача також наголошено увагу на тому, що у цивільних деліктних правовідносинах вина заподіювача шкоди презюмується та саме на нього покладено обов`язок доведення відсутності вини у заподіяні шкоди, тому надання висновку лісотехнічноної експертизи є обов`язком саме відповідача для доведення відсутності вини. Також на переконання представника позивача, безпідставними є посилання сторони відповідача на те, що тільки протокол про адміністративне правопорушення за ч.4 ст. 140 КУпАП і постанова місцевого суду про притягнення винних осіб можуть бути доказами, які обґрунтовують вимоги позивача. Позивачем надано до суду докази віднесення впавшого дерева саме до відання відповідача, позаяк останнім не надано до суду жодного доказу чи доводу на спростування протилежного. 14.03.2023р. до суду надійшли заперечення на відповідь позивача, в якому представник відповідача вказав, що відповідно до положень Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, затвердженого постановою КМУ від від 1 серпня 2006 р. №1045, Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006р. №105, саме Комунальне підприємство по утриманню зелених насаджень Печерського району м.Києва несе обов`язок по санітарному зрізанню сухостійних та аварійних дерев, а також догляд, що включає різні види обрізання дерев і формування кори, щоб уникнути їх обламування, а тому відповідальність за пошкодження автомобіля позивача в даному випадку несе саме вказане підприємство. Окрім того, представник відповідача наголосив, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , на праві власності не зареєстрована за відповідачем, також не перебуває в оренді, сервітуті, постійному користуванні, тому на думку представника відповідача, відповідне посилання позивача на Додаток до Типових правил благоустрою території населеного пунку, є безпідставним. 23.03.2023р. до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення. Ухвалою суду від 23.03.2023р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 26.05.2023р. до суду надійшло клопотання представника позивача щодо долучення до матеріалів справи доказів, які спростовують твердження представника відповідача стосовно належності земельної ділянки відповідачу. 06.06.2023р. до суду надійшло клопотання представника відповідача про визнання доказів неналежними та недопустими. 06.06.2023р. до суду надійшли заперечення представника позивача на вказане вище клопотання сторони відповідача. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі, натомість представник відповідача висловив свої заперечення стосовно обґрунтованості заявлених вимог, зокрема, наголосивши, що земельна ділянка не належить відповідачу, оскільки не сформована, при цьому відповідач не є балансоутримувачем відповідної земельної ділянки. Суд, заслухавши учасників судового засідання, із урахуванням наданих сторонами пояснень, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази, встановив наступні обставини спірних правовідносин. Судом встановлено, що 04.08.2022р. о 14:30 год. за адресою: м.Київ, вул.Брановицького, навпроти будинку 2В, відбулося падіння дерева, унаслідок чого транспортний засіб марки LEXUS RХ200Т, 2016 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , отримав механічні ушкодження. Вказана подія підтверджується долученими до позовної заяви доказами, зокрема, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне провопорушення від 04.08.2022р., протоколом огляду місця події від 04.08.2022р., письмовими поясненнями свідків події, а також фотофіксацією з місця події. Власником вказаного транспортного засобу є позивач, про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Згідно висновку експерта №01-14/08 від 24.08.2022р., виконаного судовим експертом Кулішом О.В. на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу LEXUS RХ200Т, 2016 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження 04.08.2022р., становить 250 079, 80 грн. Вартість експертного дослідження склала 3 000, 00 грн, що підтверджується рахунком №01-05/08, актом виконаних робіт за №01-30/01. Так, на переконання позивача завдання механічних пошкоджень належному їй транспортному засобу трапилося внаслідок неналежного виконання відповідачем функцій по утриманню зелених насаджень прибудинкової території будівлі, яка належить йому на праві власності, тому враховуючи ст.22, 23, 1166 ЦК України, звернулася до суду з відповідними вимогами про стягнення матеріальної шкоди, яку оцінює в розмірі 250 079, 80 грн., а також моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. Вирішуючи питання про встановлення особи, винної у завданні позивачу матеріальної шкоди, суд виходить з наступного. З метою визначення балансоутримувача зелених насаджень, що знаходились за адресою: м.Київ, вул. Брановицького, 2В, представником позивача було надіслано адвокатський запит до КП УЗН Печерського району м. Києва. У відповідь на адвокатський запит КП УЗН Печерського району м. Києва листом від 27.09.2022р. №077/232-797 повідомило, що нежитлові приміщення за адресою: [ADDRESS] було передано у власність Національної спілки художників України. Крім того у листі вказано, що будинок та прилеглу до нього територію не закріплено за КП УЗН Печерського району м. Києва, тому підприємство не здійснює догляд за зеленими насадженнями цих об`єктів благоустрою. Відповідно до п.4 Переліку розташованих на території України підприємств, установ та організацій творчих спілок колишнього Союзу PCP, будинки і споруди яких передаються у власність творчих спілок України, який є Додатком №1 до постанови Кабінету Міністрів України від 10.07.1998 №1058 «Про передачу нерухомого майна творчим спілкам», будівля за адресою: [ADDRESS] , дійсно перебуває у власності відповідача, що також підтверджено представником відповідача. Стосовно доводів представника відповідача про неналежність та недопустимість долучених до матеріалів справи доказів на підставі клопотання представника позивача від 26.05.2023р., то суд зауважує, що відповідно ст.222 ЦПК України учасники справи мають право подати заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин у підготовчому провадженні, що було роз`яснено сторонам в ухвалі суду від 23.03.2023р. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 80 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача вперше вказав стосовно неналежності земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , до відання його довірителя. Судом встановлено, що земельна ділянка наразі не зареєстрована на праві власності за відповідачем, разом з тим у письмових запереченнях представником відповідача стверджено, що земельна ділянка не перебуває в оренді, сервітуті чи постійному користуванні відповідача. Суд враховує, що з метою спростування відповідних доводів сторони відповідача, представником позивача було направлено адвокатські запити до Департаменту земельних ресурсів ВО КМР (КМДА), ГУ ДПС у м.Києві. Тобто, позивач з об`єктивних підстав не могла долучити до матеріалів позовної заяви, або до закінчення підготовчого провадження, оскільки представник відповідача лише в письмових запереченнях вказав на те, що земельна ділянка за адресою [ADDRESS] , на праві власності не зареєстрована за відповідачем, також не перебуває у оренді, сервітуті, постійному користуванні. Листом Департаменту земельних ресурсів ВО КМР (КМДА) від 10.04.2023р. підтверджено, що земельна ділянка площею 0,4349 га на [ADDRESS] , обліковується за Національною спілкою художників України, окрім того з листа ГУ ДПС у м.Києві від 26.04.2023р. вбачається, що відповідач станом на 24.04.2023р. декларує податкові зобов`язання та має заборгованість з плати за землю, розташованої за вказаною адресою. Вказані докази є належними, оскільки їх зміст є предметом доказування в спірних правовідносинах. Отже, суд приймає відповідні докази до матеріалів справи та враховує їх при оцінці обставин спірних правовідносин. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України). Зобов`язання про відшкодування шкоди це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України). У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину (Правова позиція у спірних правовідносинах висловлена у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20). Необхідно наголосити на тому, що під час розгляду даної справи, представник відповідача заперечував проти того, що його довіритель є відповідальним за заподіяння шкоди транспортному засобу позивача. Так, спочатку представник відповідача стверджував, що відповідальною особою є Комунальне підприємство шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них відповідного району міста Києва та згодом змінив свою думку, наголосивши на тому, що саме Комунальне підприємствопо утриманню зелених насаджень Печерського району м.Києва несе обов`язок по відшкодуванню шкоди позивачу, при цьому жодних доказів ствердженого не надав до суду, а лише посилався на відповідні нормативно-правові акти, що суд вбачає, як суперечливу поведінку сторони відповідача. Згідно з п. 1, 7 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» підприємства, установи та організації у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію, а також відшкодовувати збитки та іншу шкоду, завдану ними внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою, та охорони навколишнього середовища, в порядку та розмірах, установлених законодавством України. Частиною 7 ст. 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади. У пункті 3.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року № 105 передбачено, що елементами благоустрою є: покриття доріжок відповідно до норм стандартів; зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; комплекси та об`єкти монументального мистецтва; обладнання дитячих, спортивних та інших майданчиків; малі архітектурні форми; інші елементи благоустрою. Відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках їх власники або користувачі (пункту 5.5. Правил №105). Згідно з пунктом 3.1.4. Правил благоустрою міста Києва, прийнятих рішенням Київської міської ради № 1051/1051 від 25.12.2008 р., утримання та благоустрій територій, підприємств, установ, організацій та присадибних ділянок громадян, прибудинкових територій багатоквартирних та малоповерхових житлових будинків, належних до них будівель та споруд проводиться власником або балансоутримувачем цього будинку, або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачами укладені відповідні договори на утримання та благоустрій прибудинкових територій. Пунктом 9.2 Правил благоустрою міста Києва визначено, що на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях, відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними в межах м. Києва є - установи, організації, підприємства. У приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі. У Додатку до Типових правил благоустрою території населеного пункту, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.11.2017р. № 310 визначено, що 20 м від межі земельної ділянки та до проїжджої частини вулиці утримання прилеглих територій дворів, тротуарів, майданчиків, покриття проїжджої частини вулиці, інших територій земельних ділянок, що надані у власність або користування юридичним або фізичним особам, здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок. В даному випадку, враховуючи вищевикладені норми права та наявні у справі докази, позивачем доведено належними та допустимими доказами факт перебування у користуванні відповідача земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , а також той факт, що дерево, яке впало на транспортний засіб позивача дійсно знаходилося на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні відповідача, та на прилеглій території до будинку, який належить відповідачу на праві власності. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину (Правова позиція у спірних правовідносинах висловлена у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі №522/2891/20). При цьому, єдиною та достатньою обставиною у цій справі, яка б свідчила про відсутність вини відповідача у заподіянні шкоди позивачу, а як наслідок і відсутність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку її відшкодувати, було б заподіяння такої шкоди у зв`язку із дією об`єктивних непереборних обставин, зокрема те, що падіння дерева на автомобіль відбулося внаслідок злив, ураганів, сильних вітрів тощо. З листа Українського гідрометеорологічного центру від 05.12.2022р. №01-18/920 вбачається, що коли мала місце подія, об`єктивні обставини непереборної сили були відсутні, доказів протилежного відповідач не надав до суду. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина першастатті 12 ЦПК України). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, а також наданих до суду доказів, суд приходить до висновку, що саме відповідач є відповідальним за збереження зелених насаджень розташованих на прилеглій території до будинку, належний їх догляд, а тому є належною особою, яка має відшкодувати позивачу матеріальну шкоду. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Із змісту висновку судового експерта № 01-14/08 вбачається, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача на момент дослідження становить 250 079, 80 грн. Відповідне експертне дослідження було проведено на замовлення позивача, експертом Кулішом О.В., який має вищу технічну освіту, за фахом інженер-механік та має право проводити автотоварознавчу експертизу за спеціалізацією 12.2 -"Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу", свідоцтво про присвоєння кваліфікації за №1889, яке дійсне до 17.06.2023 р. При цьому, в ході судового розгляду справи жодних клопотань про призначення судової експертизи для визначення розміру шкоди відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не заявляв та не надававав жодних доказів, що розмір заподіяного збитку майну позивача є меншим, аніж визначений у висновку експерта. Крім того, необхідно зауважити, що суд не наділений повноваженнями на призначення судової експертизи для встановлення розміру матеріальної шкоди транспортному засобу позивача з власної ініціативи, оскільки вказана дія буде суперечити принципу замагальності та диспозитивності цивільного судочинства. Як зазначено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Стосовно твердження представника відповідача про необхідність надання позивачем висновків судової лісотехнічної експертизи дерева, суд зауважує, що у спірних правовідносинах саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачеві, тобто надання до суду відповідних висновків експертів, або ж інших доказів, у випадку незгоди відповідача з фактом того, що відповідач є заподіювачем шкоди. З урахуванням доведеного факту завдання шкоди транспортному засобу позивача, підтвердженим розміром збитків, а також фактом того, що відповідач є заподіювачем шкоди, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 250 079, 80 грн. Стосовно стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зауважує наступне. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., яка полягає в тому, що у зв`язку з пошкодженням її майна, вона була вимушена докладати додаткових зусиль з організації свого життя внаслідок пошкодження авто, що полягали, зокрема, у необхідності відшуковування організації, що усуне наслідки падіння дерева для «визволення» власного автомобіля, відшуковування судового експерта для встановлення розміру понесеної шкоди, звернення до органів Національної поліції, вживати заходи щодо формування належної доказової бази, ремонту транспортного засобу, звернення до відповідача з метою вирішити спір в позасудовому порядку, що очевидно спричинило глибокі душевні хвилювання, психологічний дискомфорт позивача у зв`язку із подією. Суд, враховуючи характер порушення, глибину душевних страждань позивача, а також те, що через неправомірні дії відповідача було пошкоджене майно позивача, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розмір спричиненої моральної шкоди слід визначити у сумі 5000 грн. Отже, позов підлягає задоволенню частково шляхом стягнення з Національної спілки художників України на користь [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 250 079 грн. 80 коп., моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. Відповідно ст.ст. 133, 141 ЦПК України у зв`язку з частковим задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, судові витрати на оплату судового збору в розмірі 2 550 грн. 80 коп., витрати за експертне дослідження у розмірі 2 833 грн. 38 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial