Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

20 лютого 2023 року ТОВ «Світловодськпобут» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01 жовтня 2018 року по 01 лютого 2023 року в сумі 12 912 грн. 79 коп., за період з 01 жовтня 2018 року по 01 лютого 2022 року втрати від інфляції 2 971 грн. 52 коп. та три відсотки річних 1 295 грн. 79 коп., а також судових витрат, які поніс позивач у зв`язку з розглядом справи. В обґрунтуванні позову посилається на те, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] та є споживачем теплової енергії, що надається ТОВ «Світловодськпобут». На відповідача [PERSON] , відкрито особовий рахунок за № [NUMBER] . Протягом 2018-2023 років ТОВ «Світловодськпобут» надавало відповідачу послуги з централізованого опалення його квартири. 17 липня 2019 року між [PERSON] та ТОВ «Світловодськпобут» укладено договір про реструктуризацію заборгованості за теплову енергію. Згідно договору реструктуризації споживач зобов`язався погасити заборгованість що виникла на той момент, протягом шести місяців. Відповідач свої зобов`язання по оплаті послуг за спожиту теплову енергію не виконує, внаслідок чого за період з 01 жовтня 2018 року по 01 лютого 2023 року виникла заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 12 912 грн. 79 коп. Згідно з розрахунком за період з 01 жовтня 2018 року по 01 лютого 2022 року сума інфляційного нарахування на суму боргу становить 2 971 грн. 52 коп., а сума трьох відсотків річних - становить 1\~295\~грн.\~79\~коп. Ухвалою від 09 березня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву, терміном 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, щодо надання відзиву. Представник позивача адвокат Філоненко О.В. 04 травня 2023 року подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за останнім відомим місцем реєстрації та шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. На адресу суду повернувся конверт з відміткою працівників пошти «Адресат відсутній за вказаною адресою». \~ \~ \~ \~Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином за місцем реєстрації. Причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи у її відсутності до суду не надходило. Оскільки, сторони у справі не з`явилися в судове засідання для розгляду справи по суті, фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалася, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.ст.280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі письмових доказів поданих позивачем разом з позовом до суду. Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» відповідно до рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради за №742 від 15 серпня 2012 року є виконавцем послуг з централізованого опалення в м. Світловодську та проводить забезпечення тепловою енергією багатоквартирні будинки. Згідно наказів ТОВ «Світловодськпобут» та рішень виконавчого комітету Світловодської міської ради, у м. Світловодську у період з 2018 по 2023 роки було проведено опалювальні сезони. На ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] відповідно до якого відповідач є споживачем послуг позивача за адресою: [ADDRESS] . 17 липня 2019 року між [PERSON] та ТОВ «Світловодськпобут» укладено договір про реструктуризацію заборгованості за теплову енергію. Згідно договору реструктуризації споживач зобов`язався погасити заборгованість у сумі 5059 грн. 02 коп. протягом шести місяців, проте свої зобов`язання по оплаті послуг за спожиту теплову енергію не виконав. Внаслідок несплати\~відповідачем платежів\~за отримані\~послуги з\~централізованого опалення\~за період\~з 01 жовтня 2018 року по 01 лютого 2023 року виникла заборгованість у розмірі 12 912 грн. 79 коп. Згідно розрахунку позивача, за період\~з 01 жовтня 2018 року по 01 лютого 2022 року сума\~трьох відсотків\~річних становить\~1\~295\~грн.\~79\~коп.,\~а сума,\~на яку\~збільшився борг\~внаслідок інфляційного\~нарахування за\~вказаний період,\~становить 2\~971\~грн.\~52\~коп.\~ Правовідносини, що існують між сторонами, регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами користування тепловою енергією, які затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року №1198, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630. Згідно зі статтею 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. В розумінні положень\~ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно ч.1 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. З огляду на зміст правовідносин, що існують між сторонами, вони по своїй суті є грошовим зобов`язанням, в якому серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника як споживача послуг покладено цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора, як виконавця комунальної послуги, вимагати сплату коштів за фактично надані послуги. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1, 2 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язань. Відповідно до\~ст.\~ст.\~12,\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Представник позивача в своїх вимогах просить суд стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн., тоді як жодних доказів на підтвердження факту їх понесення, суду не надано. \~ \~ \~ \~Згідно з\~п.1,\~п.2\~ч.2\~ст.\~147\~ЦПК України,\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.8\~ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) зазначено, що "склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення". Крім цього,\~у постанові\~Верховного Суду\~ від\~23\~листопада 2020\~року №\~638/7748/18 (провадження\~№ 61-13573св19)\~зазначено,\~що інформація,\~яка міститься\~в акті\~приймання правничої\~допомоги,\~зокрема перелік\~наданих послуг\~та фіксований\~розмір гонорару,\~не може\~вважатись тим\~розрахунком (детальним\~описом робіт\~(наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат\~часу по\~кожному із\~видів робіт,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги),\~подання якого\~є необхідною\~умовою для\~стягнення витрат\~на професійну\~правничу допомогу. Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) також позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. З огляду на викладені обставини, встановлено, що позивачем не було доведено понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн. 00 коп. Таким чином, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі надані докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у справі у вигляді судового збору в сумі 2684 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: partial