Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

27.03.2023 позивач звернувся з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 02.10.2014, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Ухвалою судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30.03.2023 справу передано за підсудністю Деснянському районному суду м. Чернігова. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 23.05.2023. 23.05.2023 розгляд справи відкладений на 08.06.2023 у зв`язку з неявкою сторін. У судове засідання сторони не з`явилися, позивач через канцелярію суду, а відповідач через систему «Електронний суд» подали заяви про розгляд справи без їхньої участі, позивач позовні вимоги підтримав, відповідач позов визнала. У відповідності до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до частини шостої статті 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 02.10.2014, актовий запис № 1976 (а.с. 3). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу сторони вважають неможливим, оскільки це суперечить їхнім інтересам. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до частини третьої статті 56 Сімейного кодексу України кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов, суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Із квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0.2922622274.1 від 27.03.2023 вбачається, що позивач при зверненні до суду з позовом сплатив судовий збір у розмірі 1 073 грн 60 коп. Оскільки відповідач\~позов визнала\~до початку\~розгляду справи\~по суті,\~враховуючи положення\~частини першої\~статті 142\~ЦПК України,\~суд вважає\~за можливе\~повернути [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, а саме 536,80 грн, а також відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягнути з відповідача на його користь 536,80 грн у відшкодування сплаченого судового збору. Ураховуючи викладене,

Outcome: approved