Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

16.11.2022р. (згідно накладної Укрпошти а.с. 11) [PERSON] через свого представника адвоката Гапонець А.А. (діє на підставі ордеру від 15.11.2022р. а.с. 3) звернулася до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів від усіх видів заробітку (а.с. 1). Ухвалою судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06.01.2023р. справу передано за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 23). Ухвалою судді\~Жовтневого районного\~суду м.\~Дніпропетровська Наумової\~О.С. від 02.02.2023р. відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 28). В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання мають спільну дитину сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачкою. Сімейні відносини між сторонами припинені, вони проживають окремо. Відповідач ухиляється від утримання дитини, хоча має постійний заробіток (дохід), і може утримувати сина. На підставі\~викладеного,\~просила стягнути\~з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від заробітку до досягнення повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково. Однак правом на надання відзиву не скористався. У судовому засіданні 20.04.2023р. зазначив, що він готовий утримувати дитину, але не у тому обсязі, про який просить позивачка. Представник позивачки [PERSON] адвокат Гапонець А.А. в судове засідання 20.03.2023р. надала заяву, якою позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, справу просила слухати без її участі (а.с. 77). Відповідач [PERSON] у судове засідання, призначене на 20.06.2023р. не з`явився, про дату і час розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 31, 78). Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши зібрані по справі докази відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Відповідач у судовому засіданні своє батьківство не заперечував. Сторони не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У частині третій статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За відсутності домовленості між батьками щодо способів виконання обов`язку утримувати дитину (ч. 1 ст. 181 СК України), передбачене законом право отримання аліментів на дитину одним із подружжя, не залежить від того перебувають батьки дитини у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23.11.2020р. у справі № 723/3193/19-ц, провадження № 61-11454св20. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків. СК України не містить відповідних положень, які зумовлюють звільнення від обов`язку сплачувати аліменти факт проживання чи непроживання дитини із платником аліментів. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При цьому, згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 2833 гривні. Враховуючи вік сина сторін, мінімальний гарантований розмір аліментів на його утримання не може бути меншім ніж 1416,50 грн. (2833/50%). Відповідно до ч.1 ст. 70 закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Відповідно до ч. 6 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» у разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця. Відповідач правом на надання відзиву не скористався, хоча надавав суду відповідно заяву (а.с. 35). З наданих відповідачем доказів встановлено, що згідно із наказом Командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 25.04.2022р. № 58, сержанта [PERSON] , призначено на посаду командира з розвідувального відділення 1 розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини [NUMBER] , який прибув на підставі Указів Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стан в Україні» та від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», з 25 квітня 2022 року зараховано до списків особового складу військової частини [NUMBER] та на всі види забезпечення, і вважати таким, що з 25 квітня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 3170 гривень на місяць, шпк «молодшого сержанта», ВОС 106182А. Наказано виплачувати на підставі наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 щомісячно премію у розмірі 239%, грошову надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% від посадового окладу, за військове звання та надбавки за вислугу років з 25 квітня 2022 року. Вислугу років на час зарахування не має можливості установити (а.с. 42). Отже, приблизний дохід відповідача становить 14097,40\~грн. на місяць (3170 + (3710*2,39) + (3170 * 0,65) - без урахуванням податків і зборів. Доказів того, що у відповідача на утриманні є інші діти чи утриманці суду не надано. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб становить - 2684 гривні. Як видно з Розрахунку податкових зобов`язань із податку на доходи фізичних осіб ФОП [PERSON] , за 2022 рік останньою отримано 45874,02 грн. чистого оподаткованого доходу, за вирахуванням податків і зборів (8257,32 + 688,11) дохід становить 36928,59 грн.\~за 2022\~рік (а.с. 62 66). При прийнятті даного рішення судом враховано положення ч. 1 ст. 140 СК України, про те, що позивачка має такі ж обов`язки щодо утримання дитини, як і відповідач. Підводячи підсумок викладеному, суд вважає за можливе задовольнити частково позовні вимоги позивачки та стягувати з [PERSON] аліменти на утримання його сина [PERSON] до досягнення ним повноліття в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь матері дитини [PERSON] , починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 16.11.2022р. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць. Віршуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн., що є мінімальною ставкою судового збору на 2022 рік (на момент подачі позову). На підставі викладеного,

Outcome: partial