Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

20 квітня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] , в якій просить суд визнати незаконною та скасувати за ними державну реєстрацію права власності на приміщення магазину- салону, розташованого за адресою: [ADDRESS] від 24 липня 2009 року, реєстраційний номер 27873593, номер запису 1054 у книзі 89неж-20 та визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер 20488762, номер запису 1054 в книзі 139доп-23. За результатами автоматизованого розподілу справа бела передана на розгляд судді Косіциній В.В. Ухвалою суду від 27 квітня 2021 року було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та приватного нотаріуса одеського міського нотаріального округу Сімаченко Світлани Леонідівни та Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк Україна» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» про скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості та встановлено загальний порядок розгляду справи. 14 травня 2021 року через канцелярію суду від Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сімаченко Світлани Леонідівни надійшов лист, в якому вона посилаючись на положення ст. 51 ЦПК України, правові висновки, викладені Верховним судом у Постановах від 4 вересня 2018 року у справі 823/2042/16 та від 1 квітня 2020 року у справі 520/13067/17 зазначила, що не є належним відповідачем у вказаній справі та з вказаної підстави просила суд відмовити у задоволенні позову. У відзиві Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради від 17 травня 2021 року, представник зазначив, що Управління не є належним відповідачем у вказаній справі, оскільки державна реєстрація права власності, яку позивач просить скасувати, була проведена 24 липня 2009 року КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», а не посадовою чи службовою особою відповідача, тому останній не може надавати обгрунтовані та всебічні пояснення з оскаржуваного питання. Враховуючи вище викладене, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради заперечує проти задоволення позову [PERSON] у повному обсязі, оскільки вимоги останнього є безпідставними та необгрутованими. Перше підготовче засідання, яке відбулося 19 травня 2021 року за участі представника позивача [PERSON] адвоката Лукацького І.О. та представника відповідача Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради суд ухвалою, занесеною до протоколу вказаного підготовчого засідання відклав у зв`язку із неявкою інших учасників справи та відсутністю у суду відомостей про належне їх сповіщення про місце, дату та час зазначеного підготовчого засідання. 13 червня 2021 року засобами електронного зв`язку до суду надійшли пояснення п третьої особи - Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Одеського обласного управління АТ Ощадбанк», в яких представник просив суд у задоволенні позову [PERSON] з підстав неподання останнім до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, якими діями відповідачів були порушені його права, а також спливом позовної давності. 17 червня 2021 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про перенесення слухання справи задля надання їй часу на звернення за правничою допомогою. У підготовчому засіданні, яке відбулося 17 червня 2021 року за участі представника позивача [PERSON] адвоката Лукацького І.О., представників відповідача Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради та третьої особи Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Одеського обласного управління АТ Ощадбанк» - суд ухвалою, занесеною до протоколу вказаного підготовчого засідання задовольнив усне клопотання представника позивача та відклав розгляд справи. 12 липня 2021 року засобами електронного зв`язку від представника позивача надійшла заява про перенесення засідання на іншу дату у зв`язку із хворобою. У підготовчому засіданні, яке відбулося 13 липня 2021 року за участі представників відповідачів Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради та [PERSON] адвоката Коваль К.П., суд заслухавши думку присутніх учасників справи, ухвалою, занесеною до протоколу вказаного підготовчого засідання, відклав його у зв`язку із неявкою інших учасників справи, які були належним чином та завчасно повідомлені про місце, дату та час судового розгляду. 14 липня 2021 року через канцелярію до суду надійшов лист Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сімаченко Світлани Леонідівни, в якому вона повідомляла суд, що вона не є належним відповідачем у вказаній справі, оскільки належним відповідачем справі про визнання недійсним та скасування рішення реєстратора на нерухоме майно має бути саме особа, за якою зареєстроване право власності на об`єкт нерухомості. 20 серпня 2021 року від представника позивача [PERSON] адвоката Лукацького І.О. надійшла заява, в якій він заявив про відмову від позовних вимог до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради; просить залучити Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів та в частині вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сімаченко Світлани Леонідівни, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Одеського обласного управління АТ Ощадбанк» про скасування за [PERSON] права власності на приміщення магазину-салону розташованого за адресою: [ADDRESS] від 24 липня 2009 року, реєстраційний номер 27873593, номер запису 1054 у книзі 89неж-20 та визнання права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер 20488762, номер запису 1054 у книзі 139доп-23 продовжити розгляд справи. У підготовчому засіданні, яке відбулося 20 серпня 2021 року за участі представників позивача [PERSON] адвоката Лукацького І.О., відповідачів [PERSON] адвоката Коваль К.П. та Управління державної\~реєстрації юридичного\~департаменту Одеської\~міської ради\~та третьої\~особи -\~Публічного акціонерного\~товариства «Державний\~ощадний банк\~України» в\~особі філії-Одеського\~обласного управління\~АТ Ощадбанк»\~суд,\~заслухавши думку\~присутніх учасників\~справи ухвалою,\~занесеною до\~протоколу вказаного\~підготовчого засідання,\~прийняв до\~розгляду та\~залучив до\~матеріалів справи\~заяву представника\~позивача про\~відмову від\~частини позовних\~вимог,\~відклав підготовче\~засідання задля\~надання представнику\~відповідача Гнатів\~В.С.\~для підготовки\~та подання\~відзиву на\~позову заяву\~та направлення\~запитів щодо\~зареєстрованого місця\~проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] . 5 жовтня 2021 року засобами електронного зв`язку від представника позивача [PERSON] адвоката Лукацького І.О. надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою. У підготовчому засіданні, яке відбулося 6 жовтня 2021 року за участі представників третіх осіб Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради та Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Одеського обласного управління АТ Ощадбанк» суд, заслухавши думку присутніх учасників справи ухвалою, занесеною до протоколу вказаного підготовчого засідання, задовольнив заяву представника позивача, відклав підготовче засідання та продовжив строк підготовчого провадження. Підготовче засідання призначене на 28 жовтня 2021 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої судді Косіциної В.В. на лікарняному. У підготовчому засіданні, яке відбулося 23 листопада 2021 року за участі участі представників третіх осіб Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради та Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Одеського обласного управління АТ Ощадбанк» суд, заслухавши думку учасників справи ухвалою, занесеною до протоколу вказаного підготовчого засідання, оголосив у ньому перерву. 14 грудня 2021 року від представника позивача [PERSON] адвоката Лукацького І.О. надійшла заява, в якій він повідомляв суд про відмову від позовних вимог до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сімаченко Світлани Леонідівни та просив суд продовжити розгляд справи в частині вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Одеського обласного управління АТ Ощадбанк» про скасування за [PERSON] права власності на приміщення магазину-салону розташованого за адресою: [ADDRESS] від 24 липня 2009 року, реєстраційний номер 27873593, номер запису 1054 у книзі 89неж-20 та визнання права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер 20488762, номер запису 1054 у книзі 139доп-23. Підготовче засідання, яке відбулося 14 грудня 2021 року за участю представників позивача [PERSON] адвоката Лукацького І.О., відповідача [PERSON] адвоката Коваль К.П. та третіх осіб - Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Одеського обласного управління АТ Ощадбанк» та Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради суд ухвалою, занесеною до протоколу вказаного підготовчого засідання відклав у зв`язку із відсутністю відомостей про належне сповіщення відповідачів [PERSON] та [PERSON] . 26 січня 2022 року від ТОВ «Фінансова компанія «Бредкс-Фінанс» через канцелярію суду надійшла заява, в якій представник заявника просить суд замінити третю особу без самостійних вимог на стороні позивача у цивільній справі № 522/7137/21 Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії-Одеського обласного управління АТ Ощадбанк» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бредекс Фінанс» та залучити останню в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача. 3 лютого 2022 року засобами електронного зв`язку від представника позивача [PERSON] адвоката Лукацького І.О. надійшла заява про залучення до участі у справі ТОВ «Фінансова компанія «Бредкс-Фінанс» в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача. У підготовчому засіданні, яке відбулося 3 лютого 2022 року за участі представників третіх осіб - Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Одеського обласного управління АТ Ощадбанк», Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради та ТОВ «Фінансова компанія «Бредкс-Фінанс» суд, заслухавши пояснення учасників справи, задовольнив заяви представника позивача, прийняв до свого розгляду та залучив до матеріалів справи заяву про відмову позивача від частини позовних вимог від 14.12.2021 року; залучив до участі у справі ТОВ «Фінансова компанія «Бредкс-Фінанс» в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача; закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. У судове засідання, яке відбулося 3 березня 2022 року, ніхто із учасників справи не з`явився; суд ухвалою, занесеною до протоколу вказаного судового засідання, визнав неявку учасників справи поважною та відклав розгляд справи. 26 квітня 2022 року засобами електронного зв`язку від представника позивача [PERSON] адвоката Лукацького І.О. надійшла заява про проведення підготовчого засідання без його участі. Судове засідання, яке відбулося 27 квітня 2022 року суд ухвалою, занесеною до протоколу вказаного судового засідання відклав у зв`язку із неявкою усіх учасників справи, які були належним чином та завчасно сповіщені про місце, дату та час вказаного судового засідання. У судовому засіданні, яке відбулося 30 червня 2022 року за участі представника третьої особи ТОВ «Фінансова компанія «Бредкс-Фінанс» - адвоката Парапана Є.В. останній заявив усне клопотання про залишення позову без розгляду. Суд, заслухавши пояснення представника третьої особи та дослідивши матеріали справи ухвалою, занесеною до протоколу вказаного судового засідання, відмовив у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду, визнав явку позивача у наступне судове засідання обов`язковою та відклав розгляд справи. Судове засідання, яке відбулося 18 серпня 2022 року за участі представника позивача суд ухвалою, занесеною до протоколу вказаного судового засідання відклав задля забезпечення належного сповіщення усіх учасників справи. Судове засіданні, яке відбулося 12 жовтня 2022 року за участі представників позивача адвоката Лукацького І.О. та третьої особи\~-\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Бредкс-Фінанс»\~-\~адвоката Парапана\~Є.В. суд ухвалою, занесеною до протоколу вказаного судового засідання відклав задля забезпечення належного сповіщення усіх учасників справи. За результатами судового засідання, яке відбулося 24 листопада 2022 року за участі представника третьої особи - ТОВ «Фінансова компанія «Бредкс-Фінанс» - адвоката Парапана Є.В. суд, заслухавши думку учасника справи, постановив ухвалу про витребування з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради матеріали реєстраційної справи відносно об`єктів нерухомого майна, а саме магазину-салону, що розташований за адресою : [ADDRESS] з реєстраційним номером 27873593, номер запису 1054 в книзі 89неж-20, а також квартири [ADDRESS] , номер запису 1054 в книзі 139доп-23, яка була відсутня у матеріалах справи та відкладення судового засідання. Копію ухвали від 24 листопада 2022 року було направлено для виконання на адресу Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (65009, м. Одеса, вул. Черняховського, буд. 6). У відповідь на вказану ухвалу з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради 2 грудня 2022 року засобами електронного, а 12 грудня 2022 року- поштового зв`язку надійшов лист, в якому повідомлялося, що витребувані судом матеріали реєстраційної справи на зберігання до Управління не надходили і що Управління як суб`єкт державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень забезпечив приймання і зберігання реєстраційних справ щодо об`єктів нерухомого майна, державно реєстрація яких здійснювалася після 2013 року. У судовому засіданні, яке відбулося 12 грудня 2022 року за участю представника третьої особи ТОВ «Фінансова компанія «БредексФінанс» - адвоката Парапан Є.В., суд заслухавши думку останнього, постановив ухвалу про витребування з Державного архіву Одеської області та Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради матеріали реєстраційної справи відносно об`єктів нерухомого майна, а саме магазину-салону, що розташований за адресою : [ADDRESS] з реєстраційним номером 27873593, номер запису 1054 в книзі 89неж-20, а також квартири [ADDRESS] , номер запису 1054 в книзі 139доп-23 та відклав розгляд справи. Копію ухвали від 12 грудня 2022 року було направлено для виконання на адресу Державного архіву Одеської області та Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради. 2 січня 2023 року засобами електронного зв`язку від Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради надійшов лист, в якому повідомив суд про неможливість виконати ухвалу суду про витребування доказів, оскільки реєстраційні справи на зберігання до Департаменту не передаються та зберігаються в КП «Бюро технічної інвентаризації». 11 січня 2023 року через канцелярію суду на виконання ухвали суду від 12.12.2022 року надійшов лист Державного архіву Одеської області, в якому повідомлялося про неможливість виконання вище вказаної ухвали по причині ненадходження до вказаної установи реєстраційної справи відносно спірного об`єкта нерухомості. У судове засідання, призначене на 9 лютого 2023 року учасники справи не з`явилися. Ухвалою від 9 лютого 2023 року судом було витребувано з Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради матеріали реєстраційної справи відносно об`єктів нерухомого майна, а саме магазину-салону, що розташований за адресою : [ADDRESS] з реєстраційним номером 27873593, номер запису 1054 в книзі 89неж-20, а також квартири [ADDRESS] , номер запису 1054 в книзі 139доп-23 та копію ухвали до виконання направлено на адресу Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради. Однак суд зазначає, що вказана ухвала виконана не була, хоча направлялася неодноразово на адресу Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради. 12 квітня 2023 року від представника позивача [PERSON] адвоката Лукацького І.О. надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю останнього в іншому судовому процесі. Судове засідання, призначене на 13 квітня 2023 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої судді Косіциної В.В. на лікарняному. Судове засідання, призначене на 18 травня 2023 року не відбулося у зв`язку виходом із ладу мережевого адаптеру технічного засобу фіксування судового процесу, що призвело до неможливості проводити фіксування судового засідання за допомогою сервісу ВКЗ та системи «Акорд», на підтвердження чого додається Акт від 18.05.2023 року. У судове засідання, призначене на 21 червня 2023 року, ніхто із учасників справи не з`явився; про місце, дату та час усі учасники справи сповіщені належним чином та завчасно, причини неявки суду не повідомили, жодних заяв та клопотань від них не надходило. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19) зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Таким чином, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності відповідача, оскільки остання повідомлена належним чином та завчасно про судове засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою усіх учасників справи у судове засідання, його фіксування за допомогою технічних засобів не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідачі не скористалися своїм процесуальним правом та не направили до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, заслухавши пояснення учасників справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлю, що [PERSON] 17.12.2007 року уклав договір купівлі продажу з громадянином [PERSON] , на підставі чого став власником квартири [ADDRESS] , яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 44,9 кв.м., у тому числі житловою 34,0 кв.м. Право приватної власності [PERSON] на вказаний вище об`єкт нерухомості підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів № 5160876 від 17.12.2007 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17675863 від 08.02.2008 року, виданому Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», у якому зазначено наступні відомості: реєстраційний номер об`єкту 20488762; тип об`єкта квартира; адреса об`єкта - [ADDRESS] , підстав виникнення права власності договір купівлі продажу від 1712.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С.Л. 17 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк» та [PERSON] було укладено Договір про іпотечний кредит № 1592-ДКФ, за яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 920 00 грн. Одночасно із цим між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України» було укладено договір іпотеки № 2028 від 17.12.2007 року, відповідно до якого [PERSON] як іпотекодавець передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] . У матеріалах справи міститься Витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 17.12.2007 року, відповідно до якого об`єктом обтяження є квартира заг. площ. 44,9 кв.м., жит. площ. 34, 0 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , номер за РПВН: 20488762, власник [PERSON] , тип обтяження заборона на нерухоме майно, підстава обтяження договір іпотеки № 2028 від 17.12.2007 року. Будучи власником об`єкту іпотеки позивач провів його реконструкцію, в результаті чого площа приміщення збільшилася з 44,9 кв. м до 96, 3 кв. м. позивач зазначає, що у зв`язку із проведеною реконструкцією приміщення по [ADDRESS] на його замовлення КП ОМБТІ та РОН виготовив новий технічний паспорт на нежитлове приміщення магазину - салону, однак у матеріалах справи копія вказаного технічного паспорту відсутня, тому дослідити його суд не має змоги. 18.06.2008 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом, в якому просив суд розірвати договір про сумісну діяльність, укладеного між ним та [PERSON] 20 лютого 2004 року та визнати за позивачем право власності на магазин салон загальною площею 94, 3 кв. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 8 липня 2008 року у справі № 2-7467/08 було задоволено позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору про сумісну діяльність та визнання права власності; розірвано договір про сумісну власність, укладеного між [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] з другої від 20 лютого 2004 року; визнати право власності за [PERSON] на магазин салон загальною площею 94,3 кв.м., який в цілому складається з першого поверху:1-е приміщення, площею 29, 6 кв., м; 2-е приміщення, площею 13,9 кв.м.; 3-є приміщення , площею 3,1 кв.м.; вбиральня, площею 1, 7 кв.м.; другого поверху 1-е приміщення, площею 28,2 кв.м.; 2-е приміщення, площею 17,8 кв. м, розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказане рішення стало підставою для реєстрації права власності [PERSON] на магазин салон, розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта 27873593, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» № 23395877 від 24.07.2009 року. 30 грудня 2009 року між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 26.1.2009 року за № 1687 Сімаченко С.Л., та [PERSON] , [PERSON] було укладеного договір купівлі продажу № 1714 магазину салону, загальною площею 96, 3 кв.м., що знаходиться у [ADDRESS] . На підставі вказаного вище договору за [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано право приватної спільної часткової власності на магазин салон загальною площею 96, 3 кв.м., що знаходиться у [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту 27873593, , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» № 25069024 від 19.01.2010 року, копія якого міститься у матеріалах справи. Позивач зазначає, що він дізнався про існування вказаного договору лише у 2014 році після звернення Банку як іпотекодержавця до правоохоронних органів та органів правосуддя. У 2015 році до Апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою звернувся ПАТ «Державний ощадний банк України», в якій просив суд скасувати заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.07.2008 року в частині визнання права власності за [PERSON] , посилаючись на те, що спірна квартира є предметом договору іпотеки , відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язувався не провадити жодних будівельних робіт відносно предмета іпотеки без згоди іпотекодержателя, а суд, визнавши за ним право власності на реконструйовану, порушив права апелянта. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 10.03.2015 року, копія кого міститься у матеріалах справи, суд задовольнив апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України»; заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.07.2008 року в частині задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності і ухвалив нове рішення, яким у позові [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності було відмовлено. У подальшому [PERSON] звернулася із касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду із розгляду цивільних і кримінальних справ, в якій просила суд скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на невірне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також вказує на те, що вона є власником частки квартири, на підставі укладеного з позивачем договору купівлі продажу від 30.12.2009 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду із розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 вересня 2015 року було відхилено касаційну [PERSON] та залишено без змін рішення Апеляційного суду Одеської області від 10.03.2015 року. Враховуючи вище викладене, позивач зазначає, що на даний час припинила своє існування підстава для виникнення права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, як рішення Приморського районного суду м. Одеси від 8 липня 2008 року у справі № 2-7467/08. 18 лютого 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Юридичного департаменту Одеської міської ради із заявою про скасування запису розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстровим номером 27873593. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради Тащі Я.Г. від 18.02.2021 року № 5669508, копія якого міститься у матеріалах справи, було відмовлено у скасуванні запису розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстровим номером 27873593, оскільки відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за заявленим реєстраційним № 27873593, право власності на салон магазин, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі - продажу належить іншим особам. Враховуючи те, що рішення про державну реєстрацію прав власності [PERSON] на магазин - салон, розташований за адресою: [ADDRESS] від 24.07.2009 року прийняте з порушенням вимог законодавства та при недотриманні балансу інтересів інших осіб, позивач вважає, що воно підлягає скасуванню. Враховуючи вище викладене, позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, просить її задовольнити та скасувати держану реєстрацію права власності на приміщення магазину - салону, розташованого за адресою: [ADDRESS] від 24 липня 2009 року, реєстраційний номер 27873593, номер запису 1054 у книзі 89неж-20 та визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер 20488762, номер запису 1054 в книзі 139доп-23. Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Стаття 13 Конвенції «Право на ефективний засіб юридичного захисту» проголошує, що «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження». Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Чуйкін проти України» (Заява № 28924/04, від 13 січня 2011 року) зауважив, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28-36, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II). Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 13 ЦПК України, визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. За змістом статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності із фактом його державної реєстрації. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах, зокрема, від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18 та від 07.10.2020 у справі № 920/728/18. Судом було встановлено, що [PERSON] став власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу від 17.12.2007 року та вказаний договір, в свою чергу, став підставою для реєстрації за ним права власності на зазначене нерухоме майно , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17675863 від 08.02.2008 року, виданому Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості». Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 8 липня 2008 року у справі № 2-7467/08 було встановлено, що позивачем придбану ним квартиру [ADDRESS] було реконструйовано під магазин салон. На реконструйовану квартиру було виготовлено технічний паспорт, відповідно до якого загальна площа магазину 94, 3 кв. м., який в цілому складається з першого поверху: 1-е приміщення, площею 29, 6 кв., м; 2-е приміщення, площею 13,9 кв.м.; 3-є приміщення , площею 3,1 кв.м.; вбиральня, площею 1, 7 кв.м.; другого поверху 1-е приміщення, площею 28,2 кв.м.; 2-е приміщення, площею 17,8 кв. м, розташований за адресою: [ADDRESS] . Також позивачем було замовлено технічний висновок щодо технічного стану і можливості введення в експлуатацію жилого двоповерхового магазину - салону за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого зазначений об`єкт нерухомості знаходиться у доброму технічному стані і придатний до експлуатації. Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. На підставі вказаного рішення 24.07.2009 року позивач і зареєстрував за собою право приватної власності на магазин салон, розташований за адресою: [ADDRESS] . У подальшому на підставі договору купівлі продажу від 30.12.2009 року, номер у реєстрі № 1714, укладеного між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 26.1.2009 року за № 1687 Сімаченко С.Л., та [PERSON] , [PERSON] останні придбали у власність магазин салон, загальною площею 96,3 кв.м., що знаходиться у [ADDRESS] . У вказаному договорі зазначено, що «зазначений магазин салон належить продавцю (гр. [PERSON] ) на праві приватної власності на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.07.2008 року, справа № 2-7467/08 та ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2008 року, справа № 2-7467/08, зареєстрованих КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в книзі № 89 неж. на сторінці № 20 за 1054, реєстраційний номер об`єкта 27873593. На підставі вказаного вище договору за [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано право приватної спільної часткової власності на магазин салон загальною площею 96, 3 кв.м., що знаходиться у [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту 27873593, , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» № 25069024 від 19.01.2010 року, копія якого міститься у матеріалах справи. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 10.03.2015 року було скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.07.2008 року в частині визнання за [PERSON] права власності на магазин салон загальною площею 96, 3 кв.м., що знаходиться у [ADDRESS] . У той же час в матеріалах справи відсутні жодні докази визнання недійсним договору купівлі продажу магазину салону від 30.12.2009 року, укладеного між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 26.12.2009 року за № 1687 Сімаченко С.Л., та [PERSON] , [PERSON] , а також скасування за останніми права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна. Таким чином, магазин салон, розташований за адресою: [ADDRESS] на праві власності належиться [PERSON] та [PERSON] , у той же час жодних доказів на підтвердження речових прав у позивача на спірний об`єкт нерухомого майна останній не надає. Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Згідно п.п. 1,2 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/ отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмовити в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Звертаючись до суду із вказаною позовною заявою, позивач зазначає, що рішення про держану реєстрацію його права власності на магазин салон, розташований за адресою: [ADDRESS] від 24.07.2009 року має ознаки протиправності через те, що технічна документація не відповідала вимогам закону, про що зазначено у рішенні Апеляційного суду Одеської області від 10.03.2015 року у справі № 2-7467/08; у реєстрі на момент прийняття рішення про державну реєстрацію речових прав відносно спірного об`єкта нерухомого майна були обтяження речових прав, а саме: об`єкт нерухомості знаходився у іпотеці; судом скасовано документ, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав, а саме Приморського районного суду м. Одеси від 8 липня 2008 року у справі № 2-7467/08. З матеріалів справи судом встановлено, що саме зазначено у рішенні Апеляційного суду Одеської області від 10.03.2015 року у справі № 2-7467/08, яке позивач вказує як преюдиційним для даної справи, зазначено, що за п. 4.1.8 договору про іпотеку від 17.12.2007 року [PERSON] , як іпотекодавець, зобов`язався протягом дії договору іпотеки не провадити жодних будівельних робіт відносно предмету іпотеки, крім його ремонту. Однак [PERSON] без згоди банку самовільно здійснив реконструкцію іпотечного майна, чим порушив права ПАТ «Державний ощадний банк України». Після того, як позивач збільшив площу іпотечного майна до 96,3 кв. м., він звернувся за виготовленням технічної документації, а в подальшому і з позовом до суду. Саме рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.07.2008 року було визнано за [PERSON] права власності на магазин салон загальною площею 96, 3 кв.м., що знаходиться у [ADDRESS] . Відповідно до п.9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших прав на нерухоме майно. На момент здійснення державної реєстрації права власності на магазин салон загальною площею 96, 3 кв.м., що знаходиться у [ADDRESS] за позивачем 24.07.2009 року, рішення, яке і стало підставою для виникнення права власності набрало законної сили, ніким не було оскаржено та скасовано. А рішення Апеляційного суду Одеської області справі № 2-7467/08 було постановлено лише 10.03.2015 року. Разом із тим у вказаному вище рішенні не міститься жодного посилання на скасування державної реєстрації права власності за позивачем на приміщення магазину - салону, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до положень ч.3ст.12,ч.1ст.81ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, встановивши всі фактичні обставини справи, всебічно дослідивши обставини справи, визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] не надано доказів на підтвердження заявлених у позовній заяві позовних вимог, у зв`язку із чим суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Одеського обласного управління АТ Ощадбанк», Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради та ТОВ «Фінансова компанія «БредексФінанс» про скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомостізадоволенню не підлягає. Вирішуючи питання щодо понесених судових витрати сторонами, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України, а тому понесені судові витрати позивачем, з підстав не задоволення заявлених позовних вимог, покладаються на сторону позивача і відшкодуванню не підлягають. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed