Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

У травні 2023 року [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №58297, вчиненого 22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною, яким запропоновано стягнкти з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №10002304205 від 07 вересня 2020 року за період з 11 травня 2021 року по 30 листопада 2021 року в розмірі 29\~580,60 гривень та 50 гривень плати за вчинення виконавчого напису. В обгрунтування позову зазначає, що 22 серпня 2022 року державним виконавцем ВДВС у Ковельському районі відкрито виконавче провадженняз виконання оспорюваного виконавчого напису, того ж дня постановлено накласти арешт на кошти позивача, а 15 травня 2023 року відбулось списання коштів з банківської карти АТ КБ «ПриватБанк», на яку позивач отримує заробітну плату як військовослужбовець [INFO] полковника [PERSON] . Позивач заперечує розмір кредитної заборгованотсі, вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки кредитний договір №10002304205 від 07 вересня 2020 року, за яким запропоновано стягнути кошти, укладений в електронній формі та нотаріально не посвідчений. За приписами глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2023 № 296/5 та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 на підтвердження безспірності заборгованості кредитором має бути наданий оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору. Порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ураховуючи наведене просив визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню стягнути з відповідача 1073,60 гривень судового збору і 4500 гривень витрат на правничу допомогу. У відзиві на позов ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заперечує проти задоволення позову, вважає вимоги позивача безпідставними, вказує на вчинення нотаріусом усіх необхідних дій для перевірки безспірності кредитної заборгованості. У стягненні витрат на професійну правничу допомогу просить відмовити у зв`язку із недоведеністю дійсності і необхідності витрат у заявленому розмірі. Від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, пояснень не надходило. На підставі пункту 2 частини шостої статті 19, частини першої статті 274 ЦПК України справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання сторони не з`явились, подали клопотання про розгляд справи у їхній відсутності. Позивачем додатково подані документи про стягнення 1000 гривень витрат на правничу допомогу за підготовку заяви про забезпечення позову. У зв`язку з неявкою усіх учасників справи фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до вимог статті 247 ЦПК не здійснювалось. Дослідивши докази у справі суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. За матеріалами справи 22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною вчинено виконавчий напис №58297, у якому запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», якому ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» на підставі договору факторингу №11052021 від 11 травня 2021 року, відступило право вимоги за кредитним договором №10002304205 від 07 вересня 2020 року, укладеного між ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та [PERSON] , заборгованість за період з 11 травня 2021 року по 30 листопада 2021 року в розмірі 29\~580,60 гривень та 50 гривень плати за вчинення виконавчого напису. Постановою в.о. начальника Ковельського ВДВС у Ковельському районі Волинської області від 22 серпня 2022 року відкрито виконавче провадження №69701983 з виконання виконавчого напису нотаріуса, накладено арешт на кошти боржника. Предметом позову є оспорювання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості. Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках та порядку, встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»), під час якої нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідно до\~статті 87\~Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону\~України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~(далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Отже безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 зроблено висновок, про те, що судовими рішеннями визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», тому договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Зміни до Переліку №1172, які дозволяли вчиняти виконавчий напис у кредитних правовідносинах на підставі нотаріально не посвідчених договорів, визнані нечинними постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Таким чином, на час вчинення оспорюваного виконавчого напису - 22.12.2021, для нотаріуса для підтвердження безспірності заборгованості передбачалось надання: а)\~оригіналу нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц зазначено: «законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку). Верховний Суд зазначає, що дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному\~статтею 84 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України\~основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У цій справі відповідачем не наданий суду нотаріально посвідчений кредитний договір, який міг слугувати підставою для вчинення виконавчого напису та доказів скерування позивачу листа-вимоги про повернення боргу. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що встановлена законом процедура стягнення боргу на підставі виконавчого напису нотаріуса не була дотримана (виконана), що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Щодо розподілу судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, ч 8 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Понесені та заявлені позивачем судові витрати складаються із 1073,60 гривень судового збору за подання до суду позовної заяви і судових витрат на професійну (правничу) допомогу в розмірі 4500 гривень за підготовку матеріалів позовної заяви і 1000 гривень за підготовку заяви про забезпечення позову. Згідно з частиною першою статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. За змістом статті 137 ЦПК України при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена чи має бути сплачена відповідною стороною або третьою особою. Питання доведеності розміру витрат на правничу допомогу з метою їх розподілу неодноразово було предметом розгляду Верховного Суду, у постанові від 29 жовтня 2020 року (справа № 686/5064/20), від 5 березня 2021 року (справа № 200/10801/19-а), від 16 березня 2021 року (справа №520/12065/19), постанові від 3 жовтня 2019 року (справа №922/445/19), сформульовано правовий висновок, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 зроблено висновок, що «суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами». За умовами договору про надання правничої допомоги від 22 травня 2023 року, укладеного між [PERSON] і адвокатом Тітіваловим К.К., розмір винагороди адвоката за захист інтересів клієнта, згідно з пунктом 5.1 обумовлюється окремо додатковими угодами. У додатковій угоді №1 від 26 травня 2023 року визначено, що на досудовий аналіз і вивчення матеріалів адвокатом витрачено - три години, вартість послуги 1500 гривень, на підготовку матеріалів позовної заяви три години, вартість послуг 3000 гривень. У додатковій угоді №2 від 02 червня 2023 року передбачена оплата підготовки заяви про забезпечення позову, вартість послуги 1000 гривень. На виконання умов договору про надання правничої допомоги між сторонами 26 травня 2023 року і 02 червня 2023 року складені відповідні акти приймання-передачі наданих послуг. Врахувавши надані докази, приймаючи до уваги заяву відповідача про зменшення заявлених витрат, суд на підставі статті 141 ЦПК доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1\~000 гривень витрати на професійну правничу допомогу, що відповідає критерію розумності і необхідності. Обсяг законодавства,\~яке регулює\~спір,\~сталість судової\~практики та\~професійний рівень\~адвоката вочевидь\~не вимагали\~затрат значного\~часу на\~підготовку позовної\~заяви і\~заяви про\~забезпечення позову.

Outcome: approved