Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-22 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 10 травня 2023 року [PERSON] , через свого представника адвоката Чіп Я. М., звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ПрАТ «СК «Саламандра», [PERSON] про стягнення недоплаченого страхового відшкодування та збитків, завданих внаслідок дорожньо транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01 жовтня 2022 року в Соборному районі м. Дніпра, з вини водія [PERSON] , який керував транспортним засобом автомобілем «Ауді» д/н [NUMBER] , сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого належний позивачу автомобіль «Джилі», д/н [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень, а позивач матеріального збитку та моральної шкоди. Вказані обставини встановленні постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2022 року, якою встановлена водія [PERSON] у скоєному ДТП. Зазначає, що цивільно-правова відповідальність винного у ДТП водія [PERSON] , застрахована страховою компанією ПрАТ «СК «Саламандра» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності водіїв № 208026514 (страхова сума за шкоду заподіяну майну 130 000 гривень, франшиза 2600 гривень). На заяву позивача про виплату від 03.05.2023 року відповідачем 1 була здійснена страхова виплата у загальному розмірі 28751,62 гривень, що не відповідає, на думку позивача, вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Джилі», д/н [NUMBER] з урахування зносу, який розрахований відповідно до Звіту про оцінку майна № 15-11.22 від 14 листопада 2022 року (51 599,02 грн.), що був складений оцінювачем [PERSON] на замовлення позивача. З урахуванням викладеного позивач просить стягнути із страховика недоплачене страхове відшкодування у розмірі 22 847,4 гривень, а також пеню та збитки в порядку ст. 625 ЦК України. Також, з відповідача [PERSON] позивач просить стягнути різницю між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Джилі», д/н [NUMBER] з урахування зносу, та без урахування зносу, що становить 24 333,88 гривень, та моральну шкоду 5000 гривень. Просить вирішити питання про розподіл судових витрат за результатами розгляду справи. Представник відповідача ПрАТ «СК «Саламандра» 26 травня 2023 року та 01 червня 2023 року надав до суду відзив та заперечення у яких позовні вимоги не визнав у повному обсязі. В обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що страховик самостійно, в передбачений п. 34.2. ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) строк направив для огляду пошкодженого ТЗ оцінювача [PERSON] на підставі якого ним 25.10.2022 року був складений відповідний протокол огляду транспортного засобу. Оскільки відповідач провів у встановлений 10-ти денний строк огляд автомобіля позивача, то потерпіла особа в силу положень п. 34.3 ст. 34 Закону не набула права самостійно замовити оцінку спричиненого збитку, а страховик не має підстав для визначення розміру страхового відшкодування на підставі такої оцінки позивача. Крім цього звертає увагу суду на те, що страховик у відповідності із вимогами Закону звернувся до суб`єкта оціночної діяльності оцінювача ФОП [PERSON] , який на підставі Звіту № 143/03/23 від 09.03.2023 року визначив та сплатив вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого «Джилі» д/н [NUMBER] в розмірі 28 751,62 гривень (без ПДВ), а позивач, в свою чергу, не навів жодних переконливих аргументів, що вказують на не належність або недопустимість такого доказу. Зазначає, що страховик правомірно вирахував із страхового відшкодування ПДВ у розмірі 3 588,93 гривень, оскільки позивач не надав страховику докази проведення фактичних ремонтних робіт пошкодженого ТЗ. 01 червня 2023 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній заперечував проти обставин, викладених у відзиві та просив задовольнити позовні вимоги. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 10 травня 2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С. Ухвалою судді від 11 травня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра», [PERSON] про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, матеріального збитку та моральної шкоди, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача ПрАТ «СК «Саламандра» надав до суду заяву з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог, просив слухати справу без його участі. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом. 01 жовтня 2022 року в Соборному районі м. Дніпра, з вини водія [PERSON] , відповідача 2, який керував транспортним засобом автомобілем «Ауді» д/н [NUMBER] , сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого належний позивачу автомобіль «Джилі», д/н [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2022 року встановлена водія [PERSON] у скоєному ДТП. Цивільно-правова відповідальність винного у ДТП водія [PERSON] застрахована страховою компанією ПрАТ «СК «Саламандра» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності водіїв 208026514 (страхова сума за шкоду заподіяну майну 130 000 гривень, франшиза 2600 гривень). На заяву позивача про виплату страхового відшкодування від 03.05.2023 року відповідачем 1 була здійснена страхова виплата у загальному розмірі 28751,62 гривень на рахунок станції технічного обслуговування ФОП " [PERSON] ". Клопотанням представника позивача від 13 червня 2023 року до матеріалів справи долучено акт виконаних робіт № 45 від 06.06.2023 року в підтвердженні фактичних витрат позивача на проведення ремонтно відновлювальних робіт автомобіля «Джилі» д/н [NUMBER] , а також докази направлення акту відповідачам. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ЦК України, зокрема, з договорів та інших правочинів. Статтею 14 ЦПК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. За змістом ст.ст.12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Матеріалами справи підтверджується, що 01 жовтня 2022 року в Соборному районі м. Дніпра, з вини водія [PERSON] , відповідача 2, який керував транспортним засобом автомобілем «Ауді» д/н [NUMBER] , сталась дорожньотранспортна пригода, внаслідок чого належний позивачу автомобіль Джилі, д/н [NUMBER] . Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2022 року встановлена водія [PERSON] у скоєному ДТП. Відповідно до ч.6 ст.82 УПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За викладених обставин зазначена постанова суду, яка ухвалена за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме ДТП за участі сторін, має преюдиційне значення для розгляду цієї справи. Частиною першою статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність винного у ДТП водія [PERSON] , відповідача 2, застрахована страховою компанією ПрАТ «СК «Саламандра», відповідача 1, на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності водіїв 208026514 (страхова сума за шкоду заподіяну майну 130 000 гривень, франшиза 2600 гривень). На заяву позивача про виплату страхового відшкодування від 03.05.2023 року відповідачем 1 була здійснена страхова виплата у загальному розмірі 28751,62 гривень на рахунок станції технічного обслуговування ФОП " [PERSON] ". Згідно ст. 7 Закону України Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено в обов`язковому випадку проведення оцінки майна при визначенні збитків або розміру відшкодування. При розрахунку вказаного страхового відшкодування страховик керувався Звітом оцінювача [PERSON] № 143/03/23 від 09.03.2023 року, який був проведений на підставі протоколу огляду пошкодженого ТЗ оцінювачем [PERSON] від 25.10.2022 року. Надаючи правову оцінку вказаному доказу суд виходить з наступного. Порядок розрахунку розміру шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, встановлений законодавчо, регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159) зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/839 (далі - Методика. Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ визначені у Методиці яка застосовується, серед іншого, з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ, визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ. Згідно п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до п. 1.3 вказаної Методики, вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. Тому, з урахуванням вимог п. 1.3 даної Методики слід дійти висновку, що будь-який розрахунок матеріального збитку без урахуванням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів буде суперечити наведеному в п. 2.4. поняттю вартості матеріального збитку. Однією з головних вимог, передбачених Методикою, є особистий огляд колісних транспортних засобів оцінювачем (експертом), про що зазначено в п. 5.1 Методики. Відповідно до п. 5.5 Методики, під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: а) перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах; б) перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання; в) установити пробіг за одометром; г) зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ; ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування. Згідно з п. 8.1, 8.5 вказаної Методики, для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ. Якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження. За результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. У разі проведення судової автотоварознавчої експертизи за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта. Наведені вище норми Методики, вказують на те, що за результати огляду ТЗ оформлюються оцінювачем (експертом) відповідним документом: звітом про оцінку майна (якщо він складається оцінювачем), або висновком експерта (якщо складається судовим експертом). Відповідно п. 5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24.11.2003 № 142/5/2092 (надалі Методика), Технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) дає змогу за допомогою органолептичних методів визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), в якому міститься обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд, у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження. Тобто, визначення матеріального збитку чи вартості ТЗ без його особистого огляду можливо лише експертом (а не оцінювачем), який складає висновок, і тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив (ла) експертизу (залучив(ла) експерта), в якому міститься обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд. Крім цього вказаною Методикою передбачено, що з метою дотримання п. 5.5 Методики оцінювач зобов`язаний установити характер і обсяги пошкоджень на момент особистого огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування. Суд звертає увагу, що вказаний вище Звіт оцінювача ФОП [PERSON] , який використовувався відповідачем 1 для розрахунку страхового відшкодування, складений з очевидним порушенням вимог п.п. 1.3, 5.1, 5.5, 8.1, 8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, оскільки зазначений оцінювач, який складав звіт, особисто не оглядав пошкоджений транспортний засіб, що підтверджується доданим до звіту протоколом огляду ТЗ від 25 жовтня 2022 року за підписом іншого оцінювача [PERSON] . Доказів того, що оцінювач [PERSON] , який складав Звіт про оцінку збитку на замовлення страховика, або оцінювач [PERSON] , який проводив технічний огляд пошкодженого ТЗ, мають свідоцтво судового експерта матеріали справи не містять. Велика Палата Верховного Суду, у постанові від 27 березня 2019 року по справі №752/16797/14-ц (п.п. 44, 45) сформувала правовий висновок про неналежність такого доказу, як звіт оцінювача про оцінку майна, який особисто не оглядав пошкоджений транспортний засіб. Така ж сама правова позиція відображена у постановах Верховного суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17, від 07 квітня 2021 року у справі № 753/3055/18. від 20.03.2019 року по справі № 607/14918/15-ц, від 16 травня 2019 року по справі № 202/7844/16-ц, та від 04 вересня 2019 року по справі № 703/4445/15-ц. Варто також зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна проводиться на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна. Відповідно ч. 2 ст. 11 вказаного Закону замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Матеріали справи не містять доказів того, що власник пошкодженого майна доручав проведення оцінки свого майна іншим суб`єктам оціночної діяльності окрім оцінювача [PERSON] , який безпосередньо оглядав пошкоджений ТЗ позивача. На підставі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховою компанією в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленого законодавством. Таким чином, оскільки страховиком при виплаті позивачу страхового відшкодування було взято за основу Звіт про оцінку майна, який складено з порушенням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», вказаний Звіт наданий відповідачем 1 не є належним та допустимим доказом у розумінні статей 77, 78 ЦПК України. Разом із тим, уважно проаналізуючи наданий позивачем Звіт оцінювача [PERSON] , суд приходить до висновку, що він є належним та допустимим доказом оскільки виконаний повноважною особою, транспортний засіб оглядався безпосередньо оцінювачем, останнім визначено всі встановлені вказаною Методикою ідентифікаційні дані КТЗ: його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Щодо посилань представника відповідача 1 на правомірність утримання із страхового відшкодування ПДВ при його виплаті, то суд при наданні правової оцінці таких дій враховує таке. Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон) виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Тобто спеціальним Законом, а саме п. 36.4 ст. 36 Закону передбачено два можливих варіанти отримання страховиком страхового відшкодування: виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування), або виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна. Відповідно до вимог ст. 36 Закону, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Матеріалами справи підтверджується, що позивачем 03.04.2023 року на підставі п. 36.4 ст. 36 Закону була надана страховику заява про виплату страхового відшкодування в якій зазначив напрямок регламентної виплати безпосередньо на ФОП СТО « [PERSON] », тобто вказав для отримання виплати особу, що надає послуги з ремонту пошкодженого транспортного засобу автомобіля. Отже, системний аналіз наведених норм спеціального матеріального Закону, який регулює відносини саме в сфері порядку провадження та виконання договорів цивільно правової відповідальності, передбачає право страхової компанії утримати ПДВ при виплаті страхового відшкодування лише при сплаті його безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника). Уразі проведення виплати особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна таке утримання Законом не передбачене. Тобто посилання страховика на те, що позивач має право звернутись із заявою про доплату ПДВ до страховика лише після надання доказів фактичного проведення ремонтних робіт пошкодженого ТЗ є помилковим, оскільки виплата страхового відшкодування відбувалась не безпосередньо потерпілому (при якому дійсно здійснюється утримання страховиком ПДВ), а на станцію технічного обслуговування. Поряд із цим суд бере до уваги той факт, що згідно п.36.2 ст.36 Закону України №1961-IV страховик приймає рішення про здійснення страхового відшкодування після узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування. Матеріали справи не містять жодного узгодження із позивачем суми страхового відшкодування, яка була розрахована та виплачена страховиком. З наведених вище підстав суд вважає позовні вимоги до відповідача 1 в частині доплати страхового відшкодування обґрунтованими, підтвердженими належим доказами та такими що підлягають до задоволення у повному обсязі виходячи з наступного розрахунку: 51599,02 грн. (вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача з урахуванням зносу розрахованого на підставі Звіту оцінювача [PERSON] ) 28751,62 грн. (фактично сплачене відповідачем 1 відшкодування) - 2600 грн. (франшиза) = 22 847,4 гривень (страхове відшкодування, що підлягає доплаті позивачу). Позовні вимоги до страховика щодо стягнення на користь позивача пені та збитків в порядку ст. 625 ЦК України суд також вважає обґрунтованими та законними з огляду на наступне. Положеннями ст.36 Закону передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно ч.2 ст.625 боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правомірність нарахування санкцій в порядку ст.625 ЦК України за несвоєчасну страхову виплату за договорами цивільно-правої відповідальності власників транспортних засобів підтверджується правовою позицією ВСУ, яка викладена у постанові від 01 червня 2016 року по справі № 6-927цс16, а також правовою позицією Верховного Суду, що зазначена у Постанові ВС КЦС від 07.06.2018 року по справі № 707/542/15-ц. Відповідно до ч.10 ст.265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Оскільки 03.05.2023 року страховик часткового сплатив позивачу страхове відшкодування, то за результатами справи відповідач 1, має нарахувати та сплатити позивачу пеню на суму заборгованості 22 847,4 гривень, та збитки в порядку ст. 625 ЦК України починаючи їх нарахування з 04.05.2023 року по дату фактичного виконання у повному обсязі рішення суду в порядку ч. 10 ст. 265 ЦПК України. Вирішуючи позовні вимоги до відповідача 2, [PERSON] , суд керується наступним. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 19 липня 2021 року у справі № 203/3219/15-ц, від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17, від 11 березня 2020 року та у справі № 754/5129/15-ц та У постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 757/54513/16 зазначено, що системний аналіз статті 22 ЦК України частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу. Як свідчить Звіт про оцінку майна № 15-11.22 від 14 листопада 2022 року складаний на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Джилі, д/н [NUMBER] без урахування зносу становить 75 932,90 гривень, з урахуванням зносу 51 599,02 гривень (з ПДВ). Фактичні витрати позивача на ремонт пошкодженого ТЗ склали 79 902,64 гривень, що підтверджується долученим до справи актом виконаних робіт № 45 від 06.06.2023 року. Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а розмір спричиненої матеріальної шкоди, який в порядку ст. 22, 1192, 1194, 1166, 1188 ЦК України покладається безпосередньо на винну в ДТП особу (відповідача 2) становить: 75 902, 64 гривень 51 599,02 гривень = 24 303,62 гривень. Крім цього, суд вважає частково обґрунтованими вимоги позивача про стягнення із відповідача 2 моральної шкоди, та з урахуванням конкретних обставин справи вважає необхідним та достатнім стягнути на його користь 2000 гривень в рахунок компенсації моральної (немайнової) шкоди заподіяної позивачу внаслідок пошкодження з вини [PERSON] належного йому майна. Суд також зазначає на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивача задоволено частково, на підставі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне в рівних частинах стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений ним судовий збір, витрати на проведення авто товарознавчого дослідження 2500 гривень, та витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 гривень, які підтвердженні належними розрахунковими документами, та які наявні в матеріалах справи.

Outcome: partial