Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить позбавити відповідача батьківських прав щодо його сина [PERSON] , [INFO] . Позивач покликаючись на те, що відповідач не бажає брати участь у вихованні сина, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та така не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав. З червня 2018 року стосунки між ними припинились, відповідачка покинула позивача з сином. Більше 4 років відповідачка не бачила сина. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано судді Мичка Б.Р. Ухвалою судді від 27 січня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 02.05.2023 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгдяд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, подала заяву у якій вказала, що позов визнає, просить справу розглядати у її відсутності. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, не заперечили задоволенню позову. У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У відповідності до ч.1, ч.4 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Позивач та відповідач є батьками неповнолітнього сина\~ [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 03 січня 2018 року, про що складено відповідний актовий запис № 118. Відповідно до ст.8, ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України; виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з вимогами ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти (п.2 ч.1 ст.164 СК України). Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Саме такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 127/15087/17-ц, а за ч.2 ст.36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а у ч.4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Висновком органу опіки та піклування Чернівецької міської ради від 11 квітня 2023 року № 212/8 визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини. У даному висновку вказано, що мати не бажає брати участь у вихованні сина, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не створила належних умов для повернення дитини в сім`ю, порушує право дитини на проживання в сім`ї, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Оцінивши даний висновок, суд вважає такий достатньо аргументованим та ураховує при вирішенні спору. Таким чином судом встановлено, що відповідач самоусунулася від батьківських обов`язків та ухиляється від їх виконання, оскільки остання не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не цікавиться його життям, станом здоров`я, інтересами та вподобаннями, не спілкується з сином, не проявляє ініціативи до зустрічей, тобто не займається вихованням своєї неповнолітньої дитини та виконанням своїх батьківських обов`язків щодо нього, хоча це є її обов`язком згідно з вимогами сімейного законодавства. Установлені у даній справі обставини беззаперечно підтверджують навмисне, свідоме ухилення відповідачем від виконання обов`язків по вихованню сина. Саме такий крайній захід як позбавлення батьківських прав підлягає застосуванню до відповідача, який ухилився від виконання батьківських обов`язків. Ураховуючи викладене та визнання відповідачем позову, а також те, що таке визнання не суперечить закону і непорушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить переконання про задоволення позову.

Outcome: approved