Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

ТОВ «ЄВРОПАРТНЕР ФІНАНС» у лютому 2022 року звернулось до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути грошові кошти у розмірі 688 266,76 грн за прострочення виконання [PERSON] грошового зобов`язання, встановленого рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.12.2016, інфляційні втрати - 518 200,61 грн., три проценти річних від простроченої суми 170 066,15 грн.. Крім того, просить стягнути з відповідачів витрати зі сплати судового збору та на правову допомогу. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] 19.10.2007 був укладений кредитний договір № 146/П/63/2007-840 щодо надання кредитних коштів в сумі 100 000 доларів 00 центів США, з цільовим призначенням - для придбання квартири, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,49 % на місяць, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів до 18.10.2032, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 19.10.2007 між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір поруки, за умовами якого [PERSON] зобов`язувалась солідарно на добровільних засадах відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором, а саме: повернути кредит, сплатити проценти за його користування та штрафні санкції в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови Кредитного договору в повному обсязі. ВАТ КБ «Надра» виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте [PERSON] не належним чином виконує умови договору, й станом на 26.11.2013 року загальна заборгованість відповідача перед банком становила 162 962 долари 64 центи США, що еквівалентно до національної валюти України - гривні згідно курсу Національного банку України станом на 26.11.2013 (799 грн. 30 коп. до 100 долара США), - 1 302 560 грн. 37 коп. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.12.2016, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31.05.2017, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» 1 302 560,37 грн., яка складається з наступних складових: заборгованість за кредитом у сумі 98 582,95 долари США, що еквівалентно 787 973,52 грн., заборгованість по сплаті відсотків у сумі 47 836,11 доларів США, що еквівалентно 382 354,04 грн. пеня за прострочення сплати кредиту у сумі 6543,58 долари США, що еквівалентно 52 302,82 грн., штраф за порушення умов кредитування у сумі 10 000,00 доларів США, що еквівалентно 79930,00 грн., а також витрати зі сплати судового збору у сумі 3 654 грн. 00 коп. У подальшому, 19.05.2020 між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ЄВРОПАРТНЕР ФІНАНС» було укладено договір №GL3N21758 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «ЄВРОПАРТНЕР ФІНАНС» набуло права вимоги до [PERSON] , [PERSON] за кредитним договором № 146/П/63/2007-840 від 19.10.2007, договором іпотеки б/н від 19.10.2007, договором іпотеки б/н від 19.10.2007, договором іпотеки б/н від 19.10.2007, договором поруки від 19.10.2007, що підтверджується договором №GL3N21758 про відступлення прав вимоги від 19.05.2020, витягом з додатку № 1 до договору № GL3N21758 про відступлення прав вимоги від 19.05.2020 та платіжним дорученням № 205 від 15.05.2020 (призначення платежу: «оплата за лот GL3N21758, учасника ТОВ «ЄВРОПАРТНЕР ФІНАНС», протокол № UA-EA-2020-03-05-000020-b від 27.03.2020»). Постановою Київського апеляційного суду від 26.01.2022 замінено сторону стягувача - ПАТ «КАБ «Надра» його правонаступником - ТОВ «ЄВРОПАРТНЕР ФІНАНС» у справі за позовом ПАТ «КБ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №146/П/63/2007-840 від 19.10.2007. Станом на даний час рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13.12.2016 не виконано, у позивача виникло право на стягнення з відповідачів трьох процентів річних та інфляційних втрат за весь час невиконання рішення суду від 13.12.2016. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 15.04.2022 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. До суду 18.11.2022 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач заперечував проти задоволення позову, оскільки у справі за позовом ПАТ "КБ "Надра" з відповідачів не стягувались 3% річних та інфляційні витрати. Також, зазначив, строк позовної давності стягнення 3% річних та інфляційних втрат сплинув, а договір поруки є припиненим. До суду 30.11.2022 від відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування строку позовної давності. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01.12.2022 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.12.2022 суд повернувся до розгляду справи у підготовчому засіданні у зв`язку з необхідністю залучення третьої особи. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.12.2022 до участі у розгляді вказаної справи залучено у якості третьої особи без самостійних вимог ПАТ "КБ "Надра". До суду 06.03.2023 від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ "КБ "Надра" з ринку надійшли письмові пояснення у справі. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07.03.2023 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник позовних вимог не визнали з підстав викладених у відзиві, а також просили суд застосувати строки позовної давності. Також просили застосувати до спірних правовідносин правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 23.11.2022 у справі № 285/3536/20 та від 13.03.2023 у справі № 554/9126/20, в яких судами було відмовлено у задоволенні вимог кредитора до боржника у стягненні трьох процентів річних та інфляційних втрат. В судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи наявна заява представника про розгляд справи за його відсутності, в якій він також зазначив, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач 2 в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена у встановленому законом порядку, про причини своєї не явки суду не повідомила та відзив до суду не надала. Заслухавши відповідача 1 та його представника, дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] 19.10.2007 був укладений кредитний договір № 146/П/63/2007-840 щодо надання кредитних коштів в сумі 100 000 доларів 00 центів США, з цільовим призначенням - для придбання квартири, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,49 % на місяць, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів до 18.10.2032, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 19.10.2007 між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір поруки за умовами якого [PERSON] зобов`язувалась солідарно на добровільних засадах відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором, а саме: повернути кредит, сплатити проценти за його користування та штрафні санкції в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови Кредитного договору в повному обсязі. ВАТ КБ «Надра» виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте [PERSON] не належним чином виконує умови договору, й станом на 26.11.2013 загальна заборгованість відповідача перед банком становила 162 962 долари 64 центи США, що еквівалентно до національної валюти України - гривні згідно курсу Національного банку України станом на 26.11.2013 (799 грн. 30 коп. до 100 долара США), - 1 302 560 грн. 37 коп. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.12.2016, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31.05.2017, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» 1 302 560,37 грн., яка складається з наступних складових: заборгованість за кредитом у сумі 98 582,95 долари США, що еквівалентно 787 973,52 грн., заборгованість по сплаті відсотків у сумі 47 836,11 доларів США, що еквівалентно 382 354,04 грн. пеня за прострочення сплати кредиту у сумі 6543,58 долари США, що еквівалентно 52 302,82 грн., штраф за порушення умов кредитування у сумі 10 000,00 доларів США, що еквівалентно 79930,00 грн., а також витрати зі сплати судового збору у сумі 3 654 грн. 00 коп. У подальшому, 19.05.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ЄВРОПАРТНЕР ФІНАНС» було укладено договір №GL3N21758 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «ЄВРОПАРТНЕР ФІНАНС» набуло права вимоги до [PERSON] , [PERSON] за кредитним договором № 146/П/63/2007-840 від 19.10.2007, договором іпотеки б/н від 19.10.2007, договором іпотеки б/н від 19.10.2007, договором іпотеки б/н від 19.10.2007, договором поруки від 19.10.2007, що підтверджується договором №GL3N21758 про відступлення прав вимоги від 19.05.2020, витягом з додатку № 1 до договору № GL3N21758 про відступлення прав вимоги від 19.05.2020 та платіжним дорученням № 205 від 15.05.2020 (призначення платежу: «оплата за лот GL3N21758, учасника ТОВ «ЄВРОПАРТНЕР ФІНАНС», протокол № UA-EA-2020-03-05-000020-b від 27.03.2020»). Постановою Київського апеляційного суду від 26.01.2022 замінено сторону стягувача - ПАТ «КАБ «Надра» його правонаступником - ТОВ «ЄВРОПАРТНЕР ФІНАНС» у справі за позовом ПАТ «КБ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №146/П/63/2007-840 від 19.10.2007. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц та у постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Право на звернення до суду за захистом кореспондується зі статтею 256 ЦК України, яка встановлює для особи часові межі для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та називає їх позовною давністю. У позасудовому порядку захист суб`єктивного права також нерозривно пов`язується із фактором часу, про що свідчить зміст статті 88 Закону України «Про нотаріат». Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Початок перебігу позовної давності визначається в статті 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Натомість, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (абзац перший частини п`ятої статті 261 ЦК України). Положення частини п`ятої статті 261 ЦК України не суперечать загальному правилу визначення моменту початку перебігу позовної давності, закріпленому у частині першій цієї статті, а лише конкретизує дату, погоджену сторонами при укладенні договору, з якої кредитор міг та повинен був довідатись про порушення свого права. Отже, за змістом статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Разом з тим, відповідно до постанови КМУ "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12.03.2020 до цього часу на усій території України запроваджено карантин. Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, зокрема і ст. 257 ЦК України. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину. Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) набрав чинності 02.04.2020. З огляду на зазначене, з 02.04.2020 будь-яка заборгованість строк сплати, якої настав не пізніше 02.04.2017 є такою, що заявляється до стягнення в межах строку позовної давності, незалежно від строку який сплив з 02.04.2020. Тобто, трирічний строк позовної давності продовжується на кількість днів, які дорівнюють всьому строку дії карантину. На підставі викладеного, вбачається що позивачем подано вказаний позов в межах позовної давності та відповідно заява відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню. Отже, з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ТОВ «ЄВРОПАРТНЕР ФІНАНС» підлягають стягненню три проценти річних від суми заборгованості за кредитним договором № 146/П/63/2007-840 від 19.10.2007 у розмірі 1 170 327,00 гри, що за період з 02.04.2017 по 03.02.2022 становить 170 066,15 грн. за 1769 днів. Крім того, з відповідачів підлягає стягнення сума інфляційного нарахування на суму боргу у розмірі 518 200,61 грн. за період з 02.04.2017 по 03.02.2022. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ЄВРОПАРТНЕР ФІНАНС» підлягають задоволенню у повному обсязі. В оцінці доводів представника відповідача 1, заявлених безпосередньо в судовому засіданні, про застосування до спірних правовідносин правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 23.11.2022 у справі № 285/3536/20 та від 13.03.2023 у справі № 554/9126/20 щодо застосування ст. 625 ЦК України у натуральному зобов`язанні, суд враховує, що ці висновки не можуть бути застосовані у цій справі, оскільки у вищевказаних справах між сторонами, на відміну від цієї справи існувало натуральне зобов`язання, а отже, справи не є подібними. Так, у цій справі зобов`язання не трансформувалося у натуральне, оскільки позивач в іншому судовому провадженні № 753/17521/16-ц отримав судовий захист, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.12.2016, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 31.05.2017, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за договором. Натомість у справах № 285/3536/20 та № 554/9126/20, на які посилається представник відповідача 1, кредитор не отримав судового захисту порушеного права на погашення заборгованості за сумою позики та процентами у зв`язку зі спливом позовної давності, що має наслідком перетворення зобов`язання сторін у натуральне. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах потрібно розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19). Суд наголошує, що подібність правовідносин, за загальним правилом, означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається за обставинами кожної конкретної справи. Відповідно, подібність лише предмета спору, підстав позову, змісту позовних вимог не є достатньою підставою для застосування висновку Верховного Суду, викладеного у іншій судовій справі, оскільки необхідною умовою застосування правового висновку є тотожність предмета правового регулювання, що у справі, яка переглядається, та у наведених заявником правових висновках Верховного Суду відрізняється з огляду на різну правову природу спірних правовідносин. Наведене дає підстави для висновку, що у цій справі відсутня подібність змісту та матеріально-правового регулювання спірних правовідносин зі справами, які наведені заявником як приклад неоднакового застосування норм матеріального права. В частині стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на правничу допомогу, слід зазначити наступне. Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Разом з тим, у порушення ст. 137 ЦПК України позивачем не надано доказів укладення договору на правничу допомогу, а також не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, суд вважає, що підстав для стягнення витрат на правничу допомогу немає, а тому у задоволенні даних вимог повинно бути відмовлено. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3720,93 грн. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial