Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

Рух справи 07.02.2022 до Святошинського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 30.01.2022, за підписом представника позивача. В позові ставиться питання про стягнення з [PERSON] суми збитків у розмірі 100 000,00 грн (вартість об`єкта оренди), а також вартість прокату (оренди) 12 480,00 грн та 11 550,00 грн, і 8 760,00 грн (вартість обладнання), а разом 132 790,00 грн. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 09.02.2022 вказану справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва. 12.05.2022 справа надійшла до Солом`янського районного суду міста Києва з супровідним листом Святошинського районного суду міста Києва від 26.04.2022. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Обґрунтування позову В обґрунтування позовних вимог вказується, що 11.10.2021, між позивачем та відповідачем було укладено договори оренди № Д-116, Д-071 з аналогічними умовами, відповідно до яких Орендодавець зобов`язався передати, а Орендар прийняти у тимчасове платне користування (оренду) мобільні (інвентарні) споруди. Як зазначає позивач, відповідно до акту приймання-передачі № Д071 від 11.10.2021, орендодавець передав орендарю об`єкт оренди (майно: склад) розміром 6000мм х 2400мм - 1 шт; вартість об`єкта оренди: 50 000,00 грн; місце оренди: м. Київ, музей Перемоги; додаткову послугу згідно п. 1.4 договору, як побутовий прокат майна: ліжко двоярусне - 1 шт; матрац - 2 шт; подушка - 2 шт; ковдра - 2 шт; стілець - 4 шт; обігрівач - 1 шт; вартість прокату майна: 4 160,00 грн/місяць. Зі слів позивача, відповідно до акту приймання-передачі № Д-116 від 11.10.2021, орендодавець передав орендарю об`єкт оренди (майно: склад) розміром 6000мм х 2400мм - 1 шт; вартість об`єкта оренди: 50 000,00 грн; місце оренди: м. Київ, музей Перемоги; додаткову послугу згідно п. 1.4 договору, як побутовий прокат майна: стілець - 8 шт; обігрівач - 1 шт; вартість прокату майна - 3 850,00 грн/місяць. Також, в позові вказується, що 11.11.2021, при проведенні перевірки використання об`єктів оренди у присутності свідків, з`ясувалось, що об`єкти оренди, за місцезнаходженням об`єкта оренди, відсутні, про що було складно єдиний акт перевірки майна № 1 від 11.11.2021. Наголошується, що відповідно до п. 9.3 Договорів оренди, орендар у безспірному порядку, згідно з Додатком № 3 відшкодовує вартість такого пошкодження, знищення, втрати (викрадення) об`єкта оренди/його частин на підставі виставлених рахунків орендодавця, відповідно до діючих ринкових цін (в тому числі, витрат на ремонт, придбанням нового Об`єкта оренди) або відшкодовує об`єкт оренди придбанням ідентичного. Позивач звертає увагу на те, що згідно з умовами договору оренди, стягненню підлягає також сума орендних платежів за користування об`єктами оренди за відповідний період за чинним договором оренди та вартість майна, яке зникло. На виконання вказаного пункту договору оренди, 23.12.2021, орендодавцем було направлено орендарю цінний лист з рахунками у відповідності до вартості об`єктів оренди, орендної плати за весь строк користування об`єктами та вартості побутового прокату майна, на який відповіді не надійшло. У зв`язку з такими обставинами, позивач просить захистити порушені права та майнові інтереси, ухваливши рішення про стягнення заборгованості в загальній сумі 132 790,00 грн, яка складається з: 100 000,00 грн - вартість об`єктів оренди + 12 480,00 грн + 11 550,00 грн (вартість прокату (оренди)) - 8 760,00 (вартість обладнання). Щодо правової позиції відповідача 26.04.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 77-82), датований 24.04.2023, за підписом відповідача - [PERSON] , в якому відповідач просить у задоволенні позовних вимог ФОП [PERSON] відмовити. У відзиві відповідач визнає обставину укладення 11.10.2021 договорів оренди № Д-071 та №-116 з відповідачем, згідно яких [PERSON] отримав в оренду дві мобільні (інвентарні) споруди - будівельні вагончики, разом з майном, яке в них знаходилось (столи, стільці, ліжка та ін.). Вказує, що зазначені мобільні споруди ним використовувались за визначеними у договорах призначеннями та знаходились на будівельному майданчику за адресою: м. Київ, музей Перемоги (адреса оренди). Зі слів відповідача, 11.11.2021, близько 8.00, прибувши на будівельний майданчик, він виявив відсутність двох мобільних (інвентарних) споруд - будівельних вагончиків, після чого, викликав поліцію на місце події. При цьому, відповідач звертає увагу на те, що про факт зникнення орендованого майна позивачу було відомо, що підтверджується актом № 1 від 11.11.2021 складеним позивачем у присутності двох свідків. Отже, відповідач зауважує, що викрадене майно перебувало у його користуванні згідно договорів, укладених з позивачем, однак таке майно було викрадене, позивача відповідач про це повідомив, як того вимагають умови договорів та вчинив усі дії, що визначенні нормами чинного законодавства України, але останній висунув до відповідача вимогу щодо сплати орендної плати за викрадене майно. Проте, орендоване майно незаконно вибуло з володіння орендаря, тобто відсутня вина (умисел чи необережність) відповідача. Відповідач вказує, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки орендоване майно було викрадене. Вказана обставина є предметом досудового розслідування в кримінальному провадженні № 102023105060000197, а відтак він не може нести цивільно-правову відповідальність за протиправні дії третіх осіб в сумі вартості викраденого майна. Також, відповідач звертає увагу на те, що вимога про стягнення орендної плати також не підлягає задоволенню, оскільки така нарахована за період, коли відповідач не міг користуватися майном внаслідок його викрадення. Щодо клопотання про зупинення провадження у справі 26.04.2023 до суду надійшло клопотання, датоване 24.04.2023 (а.с. 69-71), за підписом [PERSON] , в якому він просить суд зупинити провадження у справі № 759/2279/22 (№ 2/760/7564/22) до набрання законної сили вироком суду у кримінальному провадженні 12023105060000197 від 18.04.2023. В обґрунтування вимог такого клопотання відповідач зазначає, що оскільки Печерським УП ГУ НП у місті Києві з 18.04.2023 розпочато та наразі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні 12023105060000197 (за заявою [PERSON] ) за фактом самоправних дій щодо останнього (стосовно зникнення двох мобільних (інвентарних) споруд - будівельних вагончиків, разом із майном, яке в них знаходилось), то відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, це є підставою для зупинення провадження у справі № 759/2279/22, предметом спору в якій є стягнення суми саме за дві мобільні (інвентарні) споруди - будівельні вагончики, та майно, яке в них знаходилось. Розглянувши таке клопотання суд вважає за необхідне зазначити наступне. Частиною першої статті 251 ЦПК України передбачено вичерпний перелік підстав для виникнення обов`язку суду зупинити провадження у справі. Пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі. Відповідно до цієї ж норми суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 09.12.2020 у справі № 520/57/17-ц (провадження № 61-22485св19): «Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі. Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи, тобто зупинення провадження у цивільній справі, виходячи з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки у випадку, коли у цій справі можуть бути вирішенні питання, що стосуються підстав заявлених позовних вимог або умов, від яких залежить їх розгляд. Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року у справі № 1957цс16, визнаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Таким чином, необхідність у зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у цій справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній зі справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.». Разом з тим, суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 17.03.2021 у справі № 423/405/18 (провадження № 61-22724св19): «Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами положень законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань. Відповідно до статей 55, 124 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист; юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У зв`язку з цим суди не повинні допускати випадків, зокрема необґрунтованого зупинення провадження у справах, оскільки це призводить до порушення конституційних прав сторін, зволікання і затягування строків розгляду справ». Суд, не вбачає об`єктивної неможливість розгляду даної справи, оскільки зібрані у такій справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. До позовної заяви долучено копії договорів оренди № Д-116 (а.с. 9-15), № Д-071 (а.с. 19-25) від 11.10.2021, укладених між ФОП [PERSON] (орендодавець) та [PERSON] (орендар), положеннями п.п. 1.1, 1.2 яких передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, орендодавець зобов`язується передати, а орендар прийняти у тимчасове платне користування (оренду) об`єкт оренди. Об`єкт оренди - мобільні (інвентарні) споруди, які передаються за цим договором. Комплектність, склад, технічні характеристики (інші особливості) об`єкта оренди зазначаються в актах приймання-передачі, які є додатками до цього договору, його невід`ємними частинами. Зі змісту акта приймання-передачі до договору № Д-116 від 11.10.2021 (а.с. 8) вбачається, що, орендодавець передав орендарю об`єкт оренди (майно: склад) розміром 6000мм х 2400мм - 1 шт; вартість об`єкта оренди: 50 000,00 грн; місце оренди: м. Київ, музей Перемоги; додаткову послугу згідно п. 1.4 договору, як побутовий прокат майна: стілець - 8 шт; обігрівач - 1 шт; вартість прокату майна - 3 850,00 грн/місяць. З акта приймання-передачі від 11.10.2021 до Договору № Д-071 (а.с. 18) вбачається, що орендар орендодавець передав, а орендар отримав у тимчасове оплатне користування, згідно п. 1.4 договору, як додаткову послугу побутового прокату об`єкт оренди (майно: склад) розміром 6000мм х 2400мм - 1 шт; вартість об`єкта оренди: 50 000,00 грн; місце оренди: м. Київ, музей Перемоги; додаткову послугу згідно п. 1.4 договору, як побутовий прокат майна: ліжко двоярусне - 1 шт; матрац - 2 шт; подушка - 2 шт; ковдра - 2 шт; стілець - 4 шт; обігрівач - 1 шт; вартість прокату майна: 4 160,00 грн/місяць. 11.11.2021, в присутності свідків складено акт перевірки майна № 1 (а.с. 28) до договорів оренди № Д-116, Д-071 від 11.10.2021 за змістом якого, зокрема, вказується: «дійсним актом підтверджуємо, що у відповідності до пункту 7.2.2 договорів оренди № Д-116, № Д-071 від 11.10.2021, при проведенні перевірки та огляду Об`єкта оренди - мобільних інвентарних споруд, розміром 6000мм х 2400мм у кількості 2 штук за Актами приймання-передачі, Додаток № 1 до договорів оренди № Д-116 та Д-071 від 11.10.2021 було встановлено відсутність вказаних об`єктів оренди у кількості 2 штуки та майна за місцем оренди: місто Київ, музей Перемоги, відповідно до геолокації 50.439337, 30.553655. За вказаним фактом було проведено опитування орендаря - фізичну особу [PERSON] , який пояснив, що об`єкти оренди - мобільні інвентарні споруди розміром 6000мм х 2400мм у кількості 2 штук разом з майном було викрадено. Від підпису Акту [PERSON] та відшкодовування вартості Об`єктів оренди відмовився, сказав, що це справа поліції. Викликано поліцію. Вартість Об`єктів оренди, які зникли: 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. х 2 шт. = 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп. Майно, що зникло: -Ліжко двоярусне - 1 шт. -Матрац - 2 шт -Подушка - 2 шт. -Ковдра - 2 шт. -Стіл 2 шт -Стілець - 12 шт -Обігрівач - 2 шт». Зі змісту рахунку на оплату № 347 від 01.10.2021 /а.с. 45/ (покупець ФОП [PERSON] ; постачальник: ФОП [PERSON] ) вбачається, що покупець придбав: -15 ліжок двоярусних за ціною 2 900,00 грн/шт на загальну суму 43 500,00 грн; -20 подушок за ціною 40 грн/шт на загальну суму 800,00 грн; -20 ковдр за ціною 40 грн/шт на загальну суму 800,00 грн; -20 матраців за ціною 150 грн/шт на загальну суму 800,00 грн; -50 стільців за ціною 300,00 грн/шт на загальну суму 15 000,00 грн; -10 обігрівачів за ціною 900 грн/шт на загальну суму 9 000,00 грн. Також, позивачем до позовної заяви долучено лист щодо виконання умов договорів оренди № Д-116, № Д-071 від 11.10.2021 (а.с. 29) з рахунками на оплату, адресовані відповідачу, з описом вкладення (а.с 31), накладною АТ «Укрпошта» (а.с. 32), виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ФОП [PERSON] (а.с. 46-47). Відповідачем до відзиву долучено, зокрема, копію ухвали Печерського районного суду м. Києві від 07.02.2023 у справі № 757/3375/23-к (а.с. 84-85), якою зобов`язано компетентних посадових осіб Печерського УП ГУНП у м. Києві внести відповіді дні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за заявою [PERSON] від 10.01.2023 та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 12023105060000197 від 18.04.2023 за ст. 356 КК України (а.с. 83). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права За загальним правилом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. За змістом п. 1 ч. 2 зазначеної статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Разом з тим, згідно з ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що договори №№ Д-116, Д-071, укладені між сторонами у справі, у встановленому законом порядку оспорювались чи визнавались недійсними. При цьому, суд бере до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20). Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). У пунктах 9.3 договорів оренди № Д-116, № Д-071 від 11.10.2021 сторони погодили, що у випадку пошкодження (фізичного знищення) об`єкта оренди, орендарем чи третіми особами, його втрати (викрадення) чи його частин, Орендар у безспірному порядку відшкодовує Орендодавцю протягом 10 днів від дати події, збитки на підставі виставленого рахунку Орендодавця, відповідно до цін, які узгоджені в додатку № 2 до даного договору або вартості об`єкта оренди. З акта приймання-передачі від 11.10.2021 до Договору № Д-071 вбачається, що орендар орендодавець передав, а орендар отримав у тимчасове оплатне користування, згідно п. 1.4 договору, як додаткову послугу побутового прокату об`єкт оренди (майно: склад) розміром 6000мм х 2400мм - 1 шт; вартість об`єкта оренди: 50 000,00 грн; місце оренди: м. Київ, музей Перемоги; додаткову послугу згідно п. 1.4 договору, як побутовий прокат майна: ліжко двоярусне - 1 шт; матрац - 2 шт; подушка - 2 шт; ковдра - 2 шт; стілець - 4 шт; обігрівач - 1 шт; вартість прокату майна: 4 160,00 грн/місяць. Таким чином вартість викраденого майна, за актом приймання-передачі від 11.10.2021 до Договору № Д-071 становить 55 460,00 грн з розрахунку: 50 000,00 грн (мобільна інвентарна споруда) + 2 900,00 (двоярусне ліжко) + 300,00 грн (2 матраца) + 80 грн (2 подушки) + 80 грн (2 ковдри) + 1 200,00 грн (4 стільця) + 900,00 грн (обігрівач). Зі змісту акта приймання-передачі № Д-116 від 11.10.2021 вбачається, що, орендодавець передав орендарю об`єкт оренди (майно: склад) розміром 6000мм х 2400мм - 1 шт; вартість об`єкта оренди: 50 000,00 грн; місце оренди: м. Київ, музей Перемоги; додаткову послугу згідно п. 1.4 договору, як побутовий прокат майна: стілець - 8 шт; обігрівач - 1 шт; вартість прокату майна - 3 850,00 грн/місяць. Таким чином вартість викраденого майна, за актом приймання-передачі від 11.10.2021 до Договору № Д-116 становить 53 300,00 грн з розрахунку: 50 000,00 грн (мобільна інвентарна споруда) + 2 400,00 грн (8 стільців) + 900,00 грн (1 обігрівач). Таким чином, вимоги про стягнення вартості об`єктів оренди та вартості обладнання в загальній сумі 108 760,00 грн підлягають задоволенню. Разом з тим, позивачем заявлено вимоги щодо відшкодування вартості прокату (оренди) у сумах 12 480,00 грн та 11 550,00 грн, які не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Враховуючи, що суми, пред`явлені позивачем до стягнення, нараховані за період, коли майно не використовувалось відповідачем (щодо чого обидві сторони не заперечують), то вимоги про стягнення таких сум задоволенню не підлягають. При цьому, суд враховує, що вартість прокату (оренди) не можна вважати збитками ФОП [PERSON] , така вартість є договірним зобов`язанням сторін. Проте в силу імперативних приписів ч. 6 ст. 762 ЦК України відповідач звільнений від обов`язку сплачувати орендну плату за весь час, протягом якого орендне майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. У зв`язку з такими обставинами, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Положеннями пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Щодо судового збору Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 088,89 грн судового збору (82% від 1 327,90, а.с. 51). Враховуючи викладене,

Outcome: partial