Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

14 квітня 2023 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю надійшла позовна заява Університету митної справи та фінансів до [PERSON] про стягнення заборгованості за контрактом про військову підготовку та штрафних санкцій. У поданому позові позивач просить стягнути із [PERSON] на користь Університету митної справи та фінансів заборгованість за контрактом про військову підготовку від 15 вересня 2020 року № 46-20в.к у розмірі 3 900,00 грн., три відсотки річних у розмірі 139,43 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 141,74 грн., а усього 5 181,16 грн., а також судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. В обґрунтування доводів позову позивач посилається на те, що 15 вересня 2020 року між УМСФ та [PERSON] було укладено контракт про військову підготовку у військовому навчальному підрозділі УМСФ за програмою підготовки офіцерів запасу за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб № 46-20в.к. Протягом періоду із вересня 2020 року по червень 2022 року відповідачеві надавалася освітня послуга, визначена контрактом від 15 вересня 2020 року. Наказом УМСФ від 19 липня 2022 року № 349кс відповідача було відраховано з кафедри військової підготовки у зв`язку з ухиленням без поважної причини від навчального збору. Згідно п. 1-2 розділу ІІІ контракту від 15 вересня 2020 року загальна вартість підготовки відповідача за 2020/2021 навчальний рік складає 7 800,00 грн. Наказом УМСФ від 01 квітня 2021 року № 29 вартість освітньої послуги за 2021/2022 навчальний рік встановлено у розмірі 8 100,00 грн. Відповідно до відомості аналітичного обліку за особовим рахунком, відповідачем було частково сплачено заборгованість у розмірі 4 200,00 грн. Враховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 3 900,00 грн. та штрафні санкції. Представник позивача надала до суду заяву, у якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Зважаючи на ці обставини, суд керується\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені\~Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК,\~стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Верховний Суд України у постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16, яка є обов`язковою для усіх суб`єктів правозастосування та судів, вказав на те, що розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Ураховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про призначене у справі судове засідання, судом визнано за можливе розглянути справу за відсутності відповідача і ухвалити заочне рішення суду за правилами ч. 4 ст.\~223, ст.\~280 ЦПК України. Згідно з приписами ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Судом встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 15 вересня 2020 року між УМСФ та [PERSON] було укладено контракт про військову підготовку у військовому навчальному підрозділі УМСФ за програмою підготовки офіцерів запасу за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб № 46-20в.к. Протягом періоду із вересня 2020 року по червень 2022 року відповідачеві надавалася освітня послуга, визначена контрактом від 15 вересня 2020 року. Наказом УМСФ від 19 липня 2022 року № 349кс відповідача було відраховано з кафедри військової підготовки у зв`язку з ухиленням без поважної причини від навчального збору. Згідно п. 1-2 розділу ІІІ контракту від 15 вересня 2020 року загальна вартість підготовки відповідача за 2020/2021 навчальний рік складає 7 800,00 грн. Наказом УМСФ від 01 квітня 2021 року № 29 вартість освітньої послуги за 2021/2022 навчальний рік встановлено у розмірі 8 100,00 грн. Відповідно до відомості аналітичного обліку за особовим рахунком, відповідачем було частково сплачено заборгованість у розмірі 4 200,00 грн. Враховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за контрактом про військову підготовку від 15 вересня 2020 року № 46-20в.к у розмірі 3 900,00 грн., три відсотки річних у розмірі 139,43 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 141,74 грн., а усього 5 181,16 грн., а також судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. Згідно зі ст. ст.\~13,\~14 ЦК України\~цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються і виконуються особою у межах, установлених договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 901\~ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.\~903\~ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, судом установлено, що позивач на підставі контракту надав військову підготовку у військовому навчальному підрозділі УМСФ за програмою підготовки офіцерів запасу за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб з вересня 2020 по червень 2022 року, а відповідач зобов`язався своєчасно сплачувати вартість освітньої послуги, однак свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за контрактом про військову підготовку у військовому навчальному підрозділі УМСФ за програмою підготовки офіцерів запасу за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб у розмірі 3 900,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Згідно із розрахунком наданим позивачем та перевіреним судом у судовому засіданні також з відповідача на користь УМСФ підлягає стягненню три відсотки річних у розмірі 139,43 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1 141,74 грн. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі\~ст. 141 ЦПК України\~та приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved