Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкод у користуванні спільною власністю, шляхом надання йому комплекту ключів від вхідних дверей у підвальне приміщення загального користування житлового будинку [ADDRESS] , стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн та витрати на правову допомогу в сумі 4600 грн. Свої вимоги мотивує тим, що він проживає в квартирі [ADDRESS] , яка належить йому на праві приватної власності, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 21.03.1997. В їхньому будинку є підвальне приміщення, яким користуються всі жильці будинку. Вхід у підвальне приміщення здійснюється через окремі двері, які встановлені з двору. В 2019 році в будинку створено ОСББ, яким керує [PERSON] , керуючий ТзОВ "Нова Долина". Після його створення у двері підвального приміщення будинку вмонтували замки, ключі від яких мають усі мешкані будинку, крім нього. На встановлення замків у вхідні двері підвалу всі жильці будинку здавали гроші. Він також здав кошти в сумі 300 гривень. [PERSON] , який проживає в квартирі [ADDRESS] , вмонтував новий замок у вхідні двері підвального приміщення і комплекти ключів роздав всім жильцям будинку, крім нього. Тобто відповідач ключі від вхідних дверей в підвальне приміщення йому не надав, і в нього він їх не вимагав, оскільки такі не були йому потрібні. До 2022 року підвальним приміщенням не користувався. Однак у серпні-вересні 2022 року відповідач у підвальному приміщенні будинку почав безпідставно перекривати водопостачання в будинок, з приводу чого між ними виник конфлікт. Крім того у вересні 2022 року в нього виник намір обладнати частку загального підвального приміщення під зберігання на зиму сільськогосподарських культур, у зв`язку з чим він звернувся до [PERSON] , щоб він надав йому комплект ключів від вхідних дверей в підвальне приміщення. Однак відповідач у його проханні безпідставно йому відмовив та в категоричній формі вказав, що підвальним приміщенням він користуватись не буде, тому що він так бажає. З приводу неправомірних дій відповідача він звертався із заявою у відділення поліції № 1 (м.Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області. Його заяву було зареєстровано та проведено перевірку по даному факту, за результатами чого рекомендовано звернутись до суду для відшкодування матеріальних та моральних збитків. Після цього він неодноразово усно звертався до відповідача за ключами від вхідних дверей у підвальне приміщення будинку, яке є приміщенням загального користування, на що отримував відмови в категоричній формі. З приводу таких неправомірних дій він також звертався з письмовими заявами і до ТОВ «Нова Долина», яке обслуговує їхній житловий будинок, а також до Долинського міського голови І.Диріва. Відповідач [PERSON] чинить йому перешкоди в користуванні загальним підвальним приміщенням, не надаючи комплект ключів від вхідних дверей, чим спричиняє йому незручності у вирішенні побутових умов проживання: зберігання сільськогосподарських продуктів, іншого майна тощо. На підставі ст. 391 ЦК України, яка закріплює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, він має право звернутись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні належним йому нерухомим майном з боку відповідача. Також через дії [PERSON] йому завдано моральну шкоду, що проявилась у вигляді сильних душевних хвилювань, негативних переживань через сварки з відповідачем, неприємних спогадів, пов`язаних з цим, почутті несправедливості, приниженні честі та гідності, тривоги, зниженості та нестійкості настрою, порушенні сну, неприємних сновидінь, емоційної напруги, нервозності, дратівливості, реакції замикання, що завдало йому чималих душевних страждань. Завдану моральну шкоду оцінює в розмірі 5000 гривень. Ця сума обумовлена вищезазначеними душевними стражданнями та хвилюваннями. Відповідач подав відзив на позов, в якому просив у задоволенні позову відмовити, мотивуючи це тим, що позов побудований на припущеннях, не відповідає дійсності та не ґрунтується на законі, виходячи з такого. В багатоквартирному житловому будинку [ADDRESS] створено ОСББ, яке з метою обслуговування будинку уклало договір з ТОВ «Нова Долина». В будинку є підвальне приміщення, яким користуються всі жильці будинку. Вхід в підвальне приміщення здійснюється через окремі двері, які встановлені зі двору. Орієнтовно в 2016 році в будинку створено ОСББ. Після його створення в 2017-2018 роках власники квартир, крім [PERSON] , про що він не заперечує, за свої кошти зробили ремонт в підвальному приміщенні, а саме - почистили підвал від сміття, стягнули бетонним розчином підлогу, відремонтували комірки. З метою унеможливлення проникнення до нього сторонніх осіб, оскільки там розміщені комірки жителів будинку, що проживають у цьому будинку, встановили вхідні двері та вмонтували замок, ключ від якого мають всі мешканці під`їзду. Цим всім фактично займалися всі жителі їхнього будинку під керівництвом на той час голови ОСББ [PERSON] . Встановивши замок в двері, кожен, хто мав бажання користуватися підвальним приміщенням та брав участь у його відновленні та ремонті, виготовив собі дублікат ключа. Після цього, ні він, ні будь-хто інший з мешканців будинку не міняли замок у вхідних дверях підвального приміщення, а ключі, як він вказував раніше, кожен з жильців виготовив собі сам, і ключі, як вказує позивач, він не роздав всім жильцям будинку, оскільки в цьому не було потреби. Самоусунення позивача від ремонту допоміжних приміщень будинку є порушення вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», який передбачає, що власники квартир багатоквартирних будинків зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Зважаючи на те, що в будинку створено ОСББ, є керуюча компанія ТзОВ «Нова Долина», ключі від підвального приміщення мають всі мешканці під`їзду, він не може бути тією особою, яка повинна відповідати за позовом, тобто належним відповідачем. На ньому також не лежить обов`язок виготовляти за свої кошти дублікат ключа до замка до зазначеного підвального приміщення або надати ключ від цього замка для виготовлення дубліката ключа, оскільки такий ключ є у всіх мешканців під`їзду. Як стверджує позивач, доступ до підвального приміщення йому обмежено ним шляхом встановлення замка на вході до підвалу, від якого у нього немає ключа. При цьому доказів того, що йому чиняться перешкоди у доступі до підвального приміщення не надає. Щодо перекриття водопостачання, то в їхньому під`їзді часто виходить з ладу каналізаційна система, і тоді, так як його квартира розміщена на першому поверсі, всі каналізаційні зливи виходять через ванну і туалет його квартири, тому він вимушений перекривати водопостачання до усунення неполадок каналізаційної системи, про що повідомляє голову ОСББ та відповідні служби. Ніхто з мешканців під`їзду, крім позивача, в цьому випадку не ставить претензій, а навпаки ставляться з розумінням то допомагають усунути неполадки. Щодо моральної шкоди, то така відшкодовується фізичній особі, якщо завдана неправомірними діями та за наявності вини особи, однак з його боку неправомірні дії щодо позивача не вчинялися та не вчиняються. Крім цього відсутні будь-які обставини, передбачені п. 9 Постанови ПВСУ від 31 березня 1995 року № 4, якою визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивачем не надано доказів про те, що його неправомірними діями позивачу була заподіяна моральна шкода, не надано доказів про розмір завданої моральної (немайнової) шкоди та з чого вона вирахувана. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити. Додатково вказав, що він проживає по [ADDRESS] у багатоповерхівці на третьому поверсі, відповідач - на першому. В 2019 році, коли у їхньому будинку було створене ОСББ, його жителі вирішили привести його до порядку. На це вони збирали гроші, які він також здавав. В подальшому він, дійсно, вимагав у [PERSON] повернути йому 300 грн, які він здав на облаштування підвального приміщення, оскільки касирка, яка їх збирала, померла. При цьому він неодноразово зертався до тодішнього керівника ОСББ [PERSON] та відповідача, пропонував їм свою допомогу в ремонті підвалу. Однак такої вони тоді не потребували та запевняли його, що повідомлять його, як тільки вона буде потрібна. Коли комунгосп вивіз із підвалу все сміття, троє жильців будинку в підвальному приміщенні облаштували собі комірки, встановили насос для викачування води. Тоді відповідач та [PERSON] встановили у підвалі двері із замком, ключі від якого мають усі мешканці будинку, крім нього. Він не бачив як відповідач вставляв замок, але знає, що робив це саме він. У підвальному приміщенні є ще багато вільних приміщень, одне з яких він хотів би собі також облаштувати та користуватися ним. І тільки йому, а не відповідачу, вирішувати, де саме його ставити. Крім того відповідач неодноразово перекривав подачу води у його квартиру, що ще раз підтверджує необхідність мати у своєму розпорядженні ключі та вмикати воду, коли у нього є в цьому потреба. Він переніс інсульт, є особою з інвалідністю ІІ групи, учасник ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, тому вважає, що до нього повинні ставитися з повагою та не порушувати його прав, у тому числі користуватися підвальним приміщенням та мати постійну подачу води. Представник позивача - адвокат Воробець Р.М. у судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя, просив позов задоволити з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Додатково зазначив, що він проживає на першому поверсі багатоквартирного будинку в [ADDRESS] . У підвальному приміщенні будинку була катастрофічна ситуація: дверей не було, більше 1 метра стояло води, у зв`язку з чим по будинку пішли тріщини. Щоб якось цьому завадити вони з сусідами вирішили навести лад у підвалі. Він мав кутники, [PERSON] - метал, колодку, тому вони своїми силами та за власні кошти облаштували двері, вставили вікна в підвальне приміщення. Вони також придбали частину цегли, до придбання іншої необхідної частини цегли вже долучилися сусіди. Вони спільними зусиллями облаштовували приміщення підвалу, провели світло, купили шланги, насос для відкачування води, щебінь. Всі, хто приєднався до роботи та облаштували приміщення у підвалі, всі ті й користуються ним. Позивач ж в облаштуанні підвального приміщення участі не брав, натомість зараз хоче користуватися усім готовим. При цьому він завжди звинувачував його в тому, що він саме за його гроші (300 грн, які він здава касиру) проведено ремонт у підвалі, під`їзді, а відтак він не має права обмежувати його в користуванні підальним приміщенням. Така поведінка сусіда його обурювала, тому він повернув йому своїх особистих 300 грн, оскільки до загальних грошей доступу не мав, ними розпоряджалася покійна сусідка. У підвалі є ще над чим попрацювали, є нерозчищені ділянки, тому позивач не позбавлений можливості собі облашувати у ньому місце, однак, будь-що він робити не хоче, а вимагає надати йому в користування все готове. Звертає ще раз увагу суду, що він не є управителем будинку, не може самостійно вирішувати питання користування підвальним приміщенням його жильцями, особисто не встановлював замок на двері в ньому, а тільки виготовив для себе дублікат ключів та, в тому числі за свої особисті кошти та використовуючи свій матеріал, наводив порядок у ньому, брав участь у ремонті необхідних конструкцій, тому не може відповідати за даним позовом. У підвальному приміщенні знаходяться дороговартісні насоси, тому воно не може бути відчиненим чи в загальному доступі. Щодо перекривання води, то дійсно таке мало місце, коли підтоплювало підвал та необхідно було викачати воду з нього. Його квартира на першому поверсі, тому йому добре була відома ця проблема. Натомість відповідач проживає на третьому поверсі, йому безпосередньо не шкодить підтоплення, тому він і не хоче з розумінням ставитись до необхідності перекривання води, якою хоче користуватися незалежно від будь-яких обставин, в тому числі на шкоду жителям першого поверху, яким, якщо не викачати воду, затоплює квартири. Представник відповідача - адвокат Ільницький Я.І. в судовому засіданні підтримав свого довірителя, просив у задоволенні позову відмовити повністю, зіславшись на обставини, викладені у відзиві на позов. Додатково вказав, що ремонт підвального приміщення у будинку за місцем проживання [PERSON] був розпочатий ще в 2016-2017 роках. Тоді головою ОСББ був [PERSON] , який ініціював проведення зборів, під час яких вирішили здійснити облаштування підвального приміщення. Частина жителів брала участь у ремонті, власними силами чистили його, залили "стяжку", поставили насос для відкачування води та здійснили інші ремонтні роботи. Позивач спочатку також виявляв бажання брати участь у облаштуванні підвалу, однак, коли справа дійшла до самого ремонту, відмовлявся під різними приводами від участі в ньому, а згодом вказав, що йому нема до того діла. Двері у підвал були. На них [PERSON] тільки повісив свою колодку, дублікати ключів до якої зробили собі всі бажаючі жильці будинку, які брати участь в облаштуванні підвалу. Такий дублікат зробив собі і [PERSON] . Тому незрозуміло, чому саме до нього заявлені позовні вимоги, оскільки останній без згоди інших жильців будинку не має права нікому давати ключі від підвального приміщення, він не є уповноваженою особою на це ані жильцями будинку, ані його управителем. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, будь-яких пояснень щодо позову чи відзиву на позов не подавав, хоча був повідомлений про розгляд даної справи у встановленому законом порядку, про що свідчать розписки, наявні в матеріалах справи. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 31.01.2023 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін. 14 лютого 2023 року поступив відзив на позов з додатками, клопотання про виклик свідків та заява про попередній орієнтований розрахунок витрат по справі. Ухвалою суду від 20.02.2023 залучено до участі в справі третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - ТОВ "Нова Долина". Ухвалою суду від 09.03.2023 задоволено клопотання про допит свідків, підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. 05 квітня 2023 року та 15 травня 2023 року на електронну адресу суду поступали клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 21.03.1997, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить на праві приваної спільної сумісної вланості квартира [ADDRESS] (а.с. 10). Як стверджує позивач, у багатокартирному будинку, де знаходиться вищевказана квартира, є підвальне приміщення, яким він позбавлений можливості користуватися через неправомірні дії відповідача, на підтвердження чого надає: - заяву від 13.09.2022, адресовану начальнику ВП № 1 (м. Долина) Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області, в якій він вказує на те, що [PERSON] не надає йому ключі від підвального приміщення і систематично перекриває воду у будинку (а.с. 11), на яку він отримав відповідь за вих. № 5145 від 14.10.2022, в якій зазначено, що його звернення завершено, дані, які б вказували на наявність підстав для внесення інформації до ЄРДР, відсутні, тому йому рекомендували звернутися до суду за відшкодуванням моральних та матеріальних збитків (а.с. 12); - заяву від 14.11.2022, адресовану міському голові [PERSON] , в якій він повідомляє про те, що [PERSON] систематично перекриває воду до його квартири та не надає йому ключі від підвального приміщення (а.с. 13), на що надано відповідь від 13.12.2022 № 487, згідно з якою власники квартир багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку, до яких, у тому числі, відносяться підвальні приміщення. Однак власник майна не тільки має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права у користуванні майном, але і зобов`язаний брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням цього майна. Також до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з питань розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку (а.с. 14); - заяву від 16.09.2022, адресовану директору ТОВ "Нова Долина", в якій він вказує на те, що [PERSON] перекрив воду в підвальному приміщення та не надає йому ключі від підвального приміщення (а.с. 15), на що отримав відповідь, відповідно до якої ТОВ "Нова Долина" повідомило, що провело роз`яснювальну бесіду з жителями будинку. Але для того, щоб вирішити його проблему йому слід комунікувати безпосередньо з власниками квартир, довести до їхнього відома ситуацію, яка склалася, та вказати на ряд незручностей, до яких вона призводить. Якщо згоди не вдасться дійти, рекомендовано звернутися до компетентних органів (а.с. 16). Натомість відповідач заперечує щодо заявлених до нього позовних вимог, вказуючи на те, що він не є належним відповідачем та особою, яка зобов`язана надавати ключі, як і зазначає, що будь-яких перешкод у користуванні підвальним приміщенням позивачу не чинить, доказів такого [PERSON] не надав. На обгрунтування своїх заперечень клопотав про допит свідків. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він проживає у [ADDRESS] . У 2016-2017 роках він розпочав ремонт у своїй квартирі, під час чого виявив діагональні тріщини по стінах, що, на його думку, було через підтоплення підвалу. У зв`язку з цим він зібрав жителів будинку, які вирішити навести лад у підвальному приміщенні, висушити його та очистити. У цей час було вирішено створити ОСББ. Сусіди на проведення всіх необхідних робіт здавали по 300 гривень. Він, позивач та [PERSON] почали робити все своїми силами, працювали день і ніч. До них згодом приєдналися й інші сусіди, які допомагали хто чим міг. Працював і 78-річний чоловік, і жінки, бо робочих рук завжди бракувало. Підвал очистили, висушили, провели світло. Кожен, хто взяв участь у облаштуванні підвального приміщення, зробив собі дублікати ключів. Тільки по завершенні робіт до них почав звертатися [PERSON] та вимагати надати йому ключі, щоб він міг користуватися підвалом та включати воду, коли особисто йому це буде потрібно. Проблеми будинку його не цікавлять. Йому була надана відповідь, що коли він завезе щебінь, облаштує собі окреме приміщення, зробить все до ладу, тоді і отримає ключі. Але він не хоче там нічого робити, хоча є ще над чим попрацювати, а тільки бажає мати доступ до підвалу. Проте в підвальному приміщенні є багато цінних речей (кабеля, насоси, тощо), тому робити з нього прохідний двір вони не бажать і вважають, що користуватися ним слід по призначенню, що і роблять сусіди, які мають від нього ключі. Будучи допитаним у судовому засіданні як свідок, [PERSON] показав, що у свій час вони власними силами вирішити привести в належний стан підвальне приміщення у будинку, де проживають. Вони втрьох: він, [PERSON] та [PERSON] спочатку все намагалися зробити самі. На це сусіди зібрали кошти. При цьому, позивач тільки насміхався з них та стверджував, що вони все роблять за його гроші. Щоб він не тероризував їх, відповідач йому повернув гроші з особистих коштів, оскільки доступу до загальних грошей вони не мали. Більшість робили вони троє власними силами, а за деякі роботи за рішенням жильців будинку оплачували з тих коштів, що зібрали. Ці кошти знаходились у їхньої сусідки, яка вела відповідний облік, однак на даний час вона померла. Підвальне приміщення частково вичистили, воду викачали. Двері там були, вони тільки полагодили їх, а він дома мав замок, який віддав для загального користування, сусіди облаштували там свої підвали і зробили собі дублікати ключів від вхідних дверей. Тобто, хто користується підвалом, той доступ до нього має. Позивач ж нічого в ньому робити не хоче, а володіти ключами бажає тільки з тією метою, щоб мати доступ до нього. Дійсно між сторонами триває конфлікт з приводу перекривання води. Однак перекривання води необхідне в силу об`єктивних причин, а не особистої вигоди, оскільки підвал часто затоплює, у зв`язку з чим довго потрібно викачувати воду та боротися із сирістю, для цього вони викопали траншеї, купили насоси. Відповідач не уповноважений на те, щоб надавати комусь ключі від підвального приміщення, від цього є [PERSON] - директор ТОВ "Нова Долина", яке обслуговує їхній будинок. Спір між сторонами не врегульований. Оцінка суду: суд, вислухавши сторін, їх представників, свідків, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, сформульованими у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 391 ЦК України). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. На підставі ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У постанові Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі 452/2808/19 (провадження № 61-7110св22) зазначено, що: «щоб не порушувався принцип спільності здійснення права спільної сумісної власності, будь-яка дія стосовно спільного майна багатоквартирного будинку вимагає погодження всіх співвласників». Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Власник, за правилами цієї статті, може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Таке право забезпечується йому за допомогою негаторного позову. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним та ефективним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. У пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що, відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абз. 2 п. 11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Як встановлено в судовому засіданні, сторони проживають у багатоквартирному будинку [ADDRESS] , в якому розміщене підвальне приміщення, з приводу якого виник спір. У вказаному будинку позивачу на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , яка знаходиться на першому поверсі. Тобто сторони проживають в одному будинку і між ними виник спір щодо підвального приміщення, яке розміщене в ньому. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Отже, ч. 2 ст. 382 ЦК України визначає правовий режим допоміжних приміщень і приміщень загального користування житлового будинку у дво- або багатоквартирному будинку. Зокрема, за власниками квартир у таких будинках на праві спільної сумісної власності закріплюються приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше ніж одну квартиру. Ця норма спрямована на врегулювання порядку користування мешканцями квартир зазначеними приміщеннями та обладнанням. Усі зазначені об`єкти становлять єдине ціле з квартирами і житловим будинком, призначені вони для постійного обслуговування і забезпечення відповідної експлуатації всього будинку. Статтею 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено: багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Відповідно до вимог ст. 4, 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Згідно зі ст. 9 вказаного Закону, управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку). Як вказали сторони, у будинку, з приводу одного з приміщень загального користування якого виник спір, створено ОСББ, яке з метою його обслуговування уклало договір з ТОВ "Нова Долина", які в силу вищеописаних норм здійснюють функції з управління багатоквартиним будинком, у тому числі і в частині користування спільною сумісною власністю його співвласників. Незважаючи на це, [PERSON] , звертаючись до суду з даним позовом, заявляє вимоги до [PERSON] , як до одного із жильців багатоквартирного будинку. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження порушення саме відповідачем його права щодо користування допоміжним приміщенням (підвальним приміщенням), яке є спільною сумісною власністю мешканців багатоквартирного житлового будинку і що саме він має відповідати за даним позовом. Наявність у [PERSON] ключів від дверей у підвальне приміщення не свідчить про те, що саме він встановив двері у цей підвал та обладнав їх замком, особисто розпоряджається ключами. Натомість у судовому засіданні встановлено, що відповідач користується виготовленим за власний рахунок дублікатом ключів від підвального приміщення. У цьому будинку проживають й інші мешканці, які мають у розпорядженні ключі від підвального приміщення, на що вказали свідки. Доказів погодження на передання ключів позивачу саме відповідачем матеріали справи не містять, хоча будь-яка спільна дія стосовно спільного майна багатоквартирного будинку вимагає погодження всіх співвласників і розпорядження майном, що є у сумісній власності, здійснюється за їх згодою. Крім того, в будинку, з приводу одного з приміщень якого виник спір, створено ОСББ, якому передано повноваження з розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, яке в свою чергу передало функції управління ТОВ "Нова Долина", однак, будь-яких вимог до них не заявлено. У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року в справі № 509/3995/15 (провадження № 61-7070св20) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953 св 20) вказав, що визначення у позові складу сторін у справі має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. З огляду на вищевикладене, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження створення відповідачем перешкод позивачу в користуванні підвальним приміщенням за адресою [ADDRESS] , як і не встановлено підстав для задоволення позовних вимог до заявленого відповідача, що є достатньою та самостійною підставою для відмови в задоволенні заявлених позивачем позовних вимог, тому суд вважає, що в задоволенні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні загальним приміщенням слід відмовити. Окрім того, позовна вимога [PERSON] про стягнення з [PERSON] моральної шкоди також не підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно з ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна тощо. Як вбачається з роз`яснень, що містяться у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з відповідними змінами та доповненнями, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана їх довести, надавши суду докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про такі обставини. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Тобто, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи суд не встановив протиправності дій відповідача, його вини у заподіянні збитків позивачу та причинного зв`язку між шкодою та діями (бездіяльністю) відповідача. Жодних доказів з даного приводу позивачем не надано. Приймаючи до уваги викладене вище, суд дійшов висновку про недоведеність пред`явлених позивачем до відповідача позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з чиненням відносно нього неправомірних дій. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю. Вирішення питання про понесені судові витрати. Враховуючи те, що в задоволенні позову відмовлено, виходячи з вимог ст. 141 ЦПК України, суд приходить до переконання, що підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] понесених ним судових витрат немає, оскільки від сплати судового збору останній був звільнений при подачі позову, а понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з відмовою в задоволенні позову залишаються за ним та з відповідача не стягуються. Щодо заявлених відповідачем до стягнення з позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого. Основні положення про витрати на професійну правничу допомогу містяться у ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідач на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу разом з відзивом на позов надав такі документи: - договір про надання правової допомоги від 07 лютого 2023 року, укладений між адвокатом Ільницьким Я.І. та [PERSON], відповідно до якого за надання послуг адвокатом клієнт сплачує гонорар в сумі 5000 гривень (а.с. 39); - ордер серії АТ № 1037054 на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] адвокатом Ільницьким Я.І. на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 07.02.2023 (а.с. 40), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 671 та посвідчення адвокатів України останнього (а.с. 41); - акт від 14.02.2023, підписаний адвокатом Ільницьким Я.І. та [PERSON], згідно з яким адвокат надав, а клієнт прийняв такі послуги згідно з договором надання правової допомоги № б/н від 07.02.2023 на загальну суму 5000 грн: надання консультації та підготовка документів для складання відзиву на позовну заяву - 500 грн, складання відзиву на позовну заяву - 2500 грн, представництво інтересів відповідача в Долинському районному суд Івано-Франківської області - 2000 грн (а.с. 37); - квитанцію № 47 від 14.02.2023, відповідно до якої [PERSON] сплатив адковату Ільницькому Я.І. гонорар в сумі 5000 гривень на підставі договору про надання правової допомоги та акта виконаних робіт (а.с. 38). [PERSON] та його представник не подавали до суду заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу, які відповідач просив стягнути з позивача, хоча докази понесення таких витрат були долучені до відзиву на позов та направлені для ознайомлення у встановленому законом порядку (а.с. 44). Даючи оцінку доказам, долученим на підтвердження понесених [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільній справі, суд зазначає, що в договорі про надання правової допомоги визначені всі істотні умови договору, у тому числі сума гонорару, яка відображена і в акті про надані послуги (надання консультації, написання відзиву на позов, представництво інтересів в суді), з чим відповідач погодився, що підтвердив своїм підписом, та здійснив таку оплату, що підтверджується відповідною квитанцією. Таким чином, у судовому засіданні здобуто достатньо доказів понесення [PERSON] витрат за надання професійної правничої допомоги, які належним чином документально підтверджені. Враховуючи положення ч. 2 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі відмови позову на позивача, зважаючи на те, що позивач та його представник будь-яких клопотань про зменшення витрат, понесених відповідачем на правову допомогу, не заявляли, а суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, а не з власної ініціативи, на що неодноразово наголошував Верховний Суд, у тому числі в постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, виходячи з позиції Верховоно Суду в постанові від 29.03.2023 у справі № 712/15541/18, в якій вказано, що особи з інвалідністю ІІ групи звільнені лише від сплати судового збору, а не витрат на професійну првничу допомогу, тому із [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 5000 гривень витрат за надання професійної правничої допомоги. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved