Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

10.03.2023 року позивач звернувся до суду із вищевказаною заявою, мотивуючи свої вимоги наступним. Він має малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . В свідоцтві про народження сина [PERSON] матір`ю записана відповідачка [PERSON] . У січні 2022 року відповідачка, [PERSON] , виїхала з с. Грунь, Охтирського району, Сумської області, разом з малолітнім сином [PERSON] не повідомивши про це позивача по справі, як батька дитини. Позивач, постійно телефонував відповідачці з метою дізнатися про місце перебування свого сина та про його фізичний та моральний стан. Відповідачка не надавала при цьому жодної конкретної відповіді, розмовляти відмовлялася, ігнорувала телефонні дзвінки. Лише в липні 2022 року позивач від спільних знайомих дізнався, що його син [PERSON] перебуває зовсім у чужих людей в Харківській області, в той час коли там велися активні військові дії. 27.07.2022 року позивач забрав свого сина, який проживав у сторонніх людей без матері і в той же день показав його лікарю, під час огляду дитина була неохайна, без взуття. На шкіряних покровах грудної клітки та стегон сліди від перенесеної шкіряної інфекції, волосся закудлане, виявлено педикульоз. З 27 липня 2022 дитина постійно проживає з батьком. За увесь цей час мати жодного разу не поцікавилася життям дитини, не навідує сина, навіть жодного разу не зателефонувала. Про фізичний та духовний розвиток дитини жодним чином не піклується. Відповідачка веде бродячий спосіб життя, не має постійного місця проживання, власного житла та заробітку. За місцем останнього проживання характеризується лише з негативної сторони, зловживала спиртними напоями, вихованню дітей уваги не приділяла, домашнє господарство не вела. В даний час вихованням сина повністю займається батько. [PERSON] на постійній основі відвідує Груньський заклад дошкільної освіти (ясла - садок) «Барвінок». Відповідачка не бажає змінювати свою поведінку щодо дитини, натомість позивач не чинить їй жодних перешкод у спілкуванні із сином. Мати не бере участі у вихованні дитини по причині свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, у зв`язку з цим зв`язок між матір`ю та сином втрачено. Через недбале і безвідповідальне ставлення до своїх батьківських обов`язків мати завдала значної шкоди здоров`ю дитини, а також піддала її життя небезпеці, коли залишила малолітню дитину ( [PERSON] на той момент було лише два роки) зовсім з чужими людьми, без нагляду, на території де велися активні військові дії В зв`язку з викладеним просить позбавити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали повністю із підстав викладених у ньому. Позивач додатково пояснив, що його він повністю займається вихованням сина, мати будь - яким чином в вихованні сина не бере, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала нотаріально завірену заяву, якою позовні вимоги визнала повністю, просила судове засідання проводити без її участі. Представники третьої особи в судовому засіданні просили позовні вимоги задовольнити, оскільки відповідачка не виконує свої батьківські обов`язки щодо дитини. Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 15.01.2020 року, яке видане виконавчим комітетом Груньської сільської ради Охтирського району Сумської області, відповідачка є матір`ю [PERSON] , який народився [INFO] . У січні 2022 року відповідачка, [PERSON] виїхала з с. Грунь Охтирського району Сумської області разом з малолітнім сином [PERSON] не повідомивши про це позивача по справі, як батька дитини. Лише в липні 2022 року позивач від спільних знайомих дізнався, що його син [PERSON] перебуває зовсім у чужих людей в Харківській області, в той час коли там велися активні військові дії. 27.07.2022 року позивач забрав свого сина, який проживав у сторонніх людей без матері і в той же день показав його лікарю. Згідно довідки №07 від 12.01.2023 року, яка видана сімейним лікарем, дитина під час огляду була неохайна, без взуття. На шкіряних покровах грудної клітки та стегон сліди від перенесеної шкіряної інфекції, волосся закудлане, виявлено педикульоз. З 27 липня 2022 дитина постійно проживає з батьком. За увесь цей час мати жодного разу не поцікавилася життям дитини, не навідує сина, навіть жодного разу не зателефонувала. Про фізичний та духовний розвиток дитини жодним чином не піклується. Даний факт також підтверджується довідкою виданою Груньським закладом дошкільної освіти «Барвінок». Відповідачка за місцем останнього проживання характеризується з негативного боку , як така, що зловживала спиртними напоями, вихованню дітей уваги не приділяла, домашнє господарство не вела, що підтверджується характеристикою, виданою виконкомом Грунської сільської ради. В даний час вихованням сина повністю займається батько. Так як [PERSON] щодня працює в ТОВ «Агропрайм - 2012», його син на постійній основі відвідує Груньський заклад дошкільної освіти (ясла - садок) «Барвінок». Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідно до норм сімейного законодавства. Відповідно до ст. 150 СК України обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В преамбулі до Конвенції про права дитини, зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. За приписами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Підстави позбавлення батьківських прав визначені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ч. 3, ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось з них. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. За приписами ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, не приймає належної участі у житті дитини та не забезпечує необхідного її утримання, крім того через недбале і безвідповідальне ставлення до своїх батьківських обов`язків мати завдала значної шкоди здоров`ю дитини, а також піддала її життя небезпеці, коли залишила малолітню дитину зовсім з чужими людьми, без нагляду, на території де велися активні військові дії. Суд зазначає, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав є оціночним і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахування цілої сукупності чинників і факторів. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення прав на виховання дитини, захист її інтересів, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.12.2006 року по справі «Hunt v. Ukraine», №31111/04 наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. За приписами ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини виконкому Грунської сільської ради Охтирського району Сумської області від 10.05.2023 року було прийнято рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав матері [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Також рішенням виконавчого комітету Грунської сільської ради Охтирського району Сумської області за №46 від 10.05.2023 р. був затверджений висновок про доцільність позбавлення батьківських прав матері [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ухилення відповідачки [PERSON] від виконання обов`язків по вихованню сина знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи, з огляду на те, що її поведінка відносно малолітньої дитини свідчить про свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками по утриманню та вихованню сина. Відповідачка не приймає участі у житті дитини, не переймається її фізичним і духовним розвитком, навчанням, підготовкою до самостійного життя. На переконання суду надання матері можливості налагодити родинні стосунки з дитиною та попередження її про неприпустимість ухилення від участі у вихованні і утриманні сина, зміну ставлення до її виховання не матиме жодних позитивних наслідків, оскільки з довготривалої поведінки [PERSON] вбачається, що вона не має наміру виховувати та забезпечувати дитину, не проявляє бажання спілкуватися з дитиною, хоча ніхто їй в цьому не перешкоджає і вона об`єктивно має таку можливість. Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, вирішуючи позов у межах заявлених вимог з урахуванням принципів розумності, справедливості, виваженості, пропорційності, виходячи з розумного балансу інтересів сторін, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та позбавлення [PERSON] батьківських прав, що в першу чергу відповідатиме інтересам малолітньої дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved