Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] ; просить заборонити останньому строком на 6 місяців перебувати в місці проживання постраждалої [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання за адресою: [ADDRESS] ; інших місць частого відвідування постраждалою [PERSON] . Заяву обґрунтовує тим, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] та є єдиним власником вказаної квартири. Окрім неї у вказаній квартирі зареєстровано четверо осіб, серед яких і колишній чоловік [PERSON] . Шлюб між нею та [PERSON] розірвано 19.09.2006. Впродовж тривалого часу [PERSON] вчиняє домашнє насильство по відношенню до неї, їхніх спільних дітей та онуків. Насильство з боку кривдника є як психологічного так і фізичного характеру, та проявляється у погрозах розправою, вираженням нецензурною лайкою, словесних образах, приниженні, залякуванні, нанесенні тілесних ушкоджень. Вказані обставини підтверджуються зокрема вироками Сихівського районного суду м.Львова від 15.12.2014 та від 29.04.2015, а також численними постановами про адміністративні правопорушення. Однак вжиті заходи, зокрема і органами Національної поліції у вигляді видачі термінових заборонних приписів не мали і не мають жодного впливу, неправомірна поведінка кривдника не припиняється. У зв`язку з чим [PERSON] є особою неодноразово постраждалою від домашнього насильства, а тому змушена звернутись до суду. Ухвалою судді від 01.06.2023 заяву прийнято до провадження і призначено судовий розгляд. В судовому засіданні [PERSON] та її представник заяву підтримали, пославшись на викладені у заяві обставини. Зазначили, що заявник є власником квартири, а заінтересована особа знята з реєстрації, шлюб між ними розірвано. Починаючи з 2014 року, [PERSON] систематично вчиняє відносно заявника як фізичне так і психологічне насильство. Незважаючи на зняття з реєстрації, кривдник продовжує проживати разом із заявником, хоча у [PERSON] в користуванні є батьківський будинок. Просили заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні проти заяви заперечила. Зазначила, що у [PERSON] немає іншого місця проживання, останній матеріально забезпечував сім`ю. Відтак просила відмовити в задоволенні заяви. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Як встановлено судом, [PERSON] є колишнім чоловіком заявника [PERSON] , що зокрема підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.06.2001 квартира [ADDRESS] належить [PERSON] . Згідно відомостей з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №122776, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , крім неї у квартирі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до п.п.3, 7, 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Згідно ч.2 та ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Особа, яка постраждала від домашнього насильства-особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник-особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі Україні про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). В обґрунтування вимог заявник покликається на те, що її колишній чоловік [PERSON] постійно та систематично вчиняє відносно неї дії, пов`язані з словесними образами, погрозами, а також нанесенні тілесних ушкоджень. На підтвердження зазначеного факту заявником до поданої заяви надано наступні докази: -термінові заборонні приписи стосовно кривдника [PERSON] серії АА №203632 від 24.05.2022, серії АА №023057 від 15.06.2022, серії АА №023476 від 24.10.2022, серії АА №306163 від 30.04.2023, серії АА №278399 від 21.05.2023, з яких вбачається, що останній вчиняв фізичне та психологічне насильство відносно заявника; -постанови Сихівського районного суду м. Львова від 13.01.2020, 23.06.2022 та 14.07.2022, з яких вбачається, що [PERSON] вчиняв домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини [PERSON] , за що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП. На [PERSON] накладено адміністративні стягнення у виді штрафу; -вирок Сихівського районного суду м.Львова від 15.12.2014, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді 140 годин громадських робіт, а також вирок Сихівського районного суду м.Львова від 29.04.2015, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.125, ст.128 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн. З вказаних вироків вбачається, що [PERSON] завдавав колишній дружині [PERSON] тілесні ушкодження. Оцінюючи вищенаведені докази, суд констатує, що заявник [PERSON] протягом тривалого часу зазнавала зі сторони заінтересованої особи систематичного домашнього насильства у формі психологічного та фізичного насильства, остання потребує захисту у порядку, передбаченому Законом, оскільки ігнорування заінтересованою особою застосованих працівниками поліції до нього заходів впливу, повторюваність вчинення ним протиправних дій щодо заявника, дають підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення у майбутньому кривдником\~ [PERSON] до заявниці\~ [PERSON] психологічного чи фізичного насильства та настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Враховуючи викладене, з метою запобігання і протидії фізичному та психологічному насильству, що має місце з боку заінтересованої особи по відношенню до заявника, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог заявника. На думку суду видача обмежувального припису повинна забезпечити дієвий, ефективний та невідкладний захист заявника від домашнього насильства та буде сприяти недопущенню повторних випадків такого насильства, а інтереси жертви домашнього насильства у даній конкретній ситуації переважають над інтересами кривдника. Приймаючи рішення в частині заборони [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою, а саме квартирі за адресою [ADDRESS] , суд враховує наступне. Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 у справі №754/11171/19 вказав, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Крім того, як свідчить практика Верховного Суду, при вирішенні питання щодо застосування такого заходу як позбавлення права на користування житлом, суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи,\~враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Оцінюючи пропорційність втручання у право користування нерухомим майном [PERSON] , суд бере до уваги той факт, що насильство зі сторони [PERSON] мало систематичний характер, яке тривало протягом тривалого періоду, могло спричинити настання тяжких або особливо тяжких наслідків, а тому такий захід є пропорційним легітимній меті втручання у право користування нерухомим майном. Враховуючи вищенаведені вимоги Закону та встановленні обставини справи, з урахуванням оцінки ризиків та з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві, захисту прав постраждалої [PERSON] суд вважає за необхідне видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав строком на шість місяців, а саме: перебувати в місці проживання постраждалої [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . При цьому, суд вважає, що саме такий строк дії обмежувального припису як шість місяців є пропорційним та необхідним, у тому числі для запобігання подальшого розвитку конфлікту, захисту здоров`я заявника. Разом з тим, суд не вбачає правових підстав для застосування таких обмежень як заборона наближення на відстань менше 300 м до інших місць частого відвідування [PERSON] , оскільки заявником такі вимоги не конкретизовано. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: partial