Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

У травні 2023 року [PERSON] звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження, в якій просила встановити факт належності їй правовстановлюючого документа, а саме: договору купівлі-продажу ААМ №902253 від 18.08.1998 року про купівлю гаражу, що розташований в гаражному кооперативі "Шахтобудівник", посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дорошенко Л.Г. на підставі паспорту колишнього СРСР [NUMBER] , виданого 27.07.1981 року Павлоградським МВ УМВС України в Дніпропетровській області. Заява обґрунтована тим, що заявниця є власницею зазначеного вище гаражу на підставі вказаного договору купівлі-продажу, проте у зв`язку із тим, що у вказаному договорі купівлі-продажу прізвище заявниці зазначено як " [PERSON] " замість " [PERSON] ", їй державним реєстратором виконкому ПМР було відмовлено у реєстрації права власності на вказаний гараж на підставі невідповідності прізвища заявниці та власника гаражу. У зв`язку із зазначеними розбіжностями та з метою необхідності реєстрації права власності на вказане вище нерухоме майно, заявниця змушена була звернутися до суду із вказаною заявою. Ухвалою суду від 10 травня 2023 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду. У судове засідання учасники справи не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, заявниця заявлені вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Так, судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб [PERSON] (російською мовою) вийшла заміж за [PERSON] (російською мовою), взявши прізвище чоловіка " [PERSON] " (мовою оригіналу - російська). При цьому у подальшому [PERSON] (російською мовою) отримала диплом про закінчення Павлоградського машинобудівного технікума. Вказаний диплом також був перекладений на українську мову, згідно копії якого прізвище останньої українською мовою значиться як " [PERSON] ". Вказане підтверджується копіями зазначених дипломів російською та українською мовами. Таке ж прізвище останньої ( " [PERSON] " (мовою оригіналу - російська) значиться і в копії домової книги. У свою чергу, згідно копії трудової книжки останньої, її прізвище вказано як " [PERSON] " (мовою оригіналу - російська). Відповідно копії договору купівлі-продажу гаража, 18.08.1998 року [PERSON] продав, а [PERSON] придбала гараж № [NUMBER] , збудований у 1983 році, загальною площею 25,6 м2, що розташований в гаражному кооперативі "Шахтобудівник", що знаходиться в м. Павлограді. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дорошенко Л.Г. З копії договору вбачається, що [PERSON] мешкала в [ADDRESS] . Зазначена адреса позивача узгоджується з відомостями з копії паспорта позивача, відповідно до якої [PERSON] була зареєстрована за зазначеною вище адресою з 12.01.1988 р. Згідно свідоцтва про право приватної власності на гараж, засвідченого головою кооператива "Шахтобудівник", вказаний вище гараж належить [PERSON] (мовою оригіналу - російська) на праві приватної власності на підставі рішення виконкому ПМР №124 від 23.12.1982 року. При цьому відповідно довідці від 22.04.2023 року, засвідченій [PERSON] , вказаний вище гараж належить на праві власності [PERSON] . Заявниця звернулася до суду із вказаною заявою з метою захисту свого права на реєстрацію права власності на вказаний гараж, оскільки державним реєстратором виконкому ПМР було відмовлено у реєстрації права власності на вказаний гараж на підставі невідповідності прізвища заявниці та власника гаража. Вказане підтверджується копією рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій від 11.04.2023 року. Так, суд звертає увагу на те, що в дійсному паспорті заявниці вбачається вірне написання прізвища останньої українською мовою як " [PERSON] ", а всі інші переклади прізвища заявниці з російської мови на українську зазнали досліджених по справі видозмін у зв`язку із невірною транслітерацією прізвища останньої та переводу документів з однієї мови на іншу. Відповідно роз`ясненню, викладеному в листі Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. На підставі всього вищевикладеного, суд, оцінюючи належність, допустимість і достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається заявниця, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, вважає вимоги заявниці такими, що ґрунтуються на вимогах закону, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Outcome: approved