Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-08 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 16.11.2001 Відділом реєстрації актів громадянського стану Комсомольського міського управління юстиції у Полтавській області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис №358. В подальшому рішенням Подільського районного суду міста Києва від 11.10.2021 шлюб між ними було розірвано. За час шлюбу сторонами було набуте рухоме та нерухоме майно, а саме: - квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 29,92 кв.м; - квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 43,70 кв.м.; - автомобіль Ford Fiesta 2012 року випуску з об`ємом двигуна 1399 куб.см., номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] . Оскільки після розірвання шлюбу сторонами не досягнуто згоди щодо розподілу вищезазначеного майна, позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить в порядку поділу майна подружжя: 1) визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] ; 2) визнати за відповідачем право власності на квартиру [ADDRESS] та на вказаний автомобіль Ford Fiesta; 3) стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини вказаного автомобіля; 4) припинити право спільної сумісної власності майна подружжя на таке майно. Крім того, позивач просить стягнути на її користь понесені нею судові витрати. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.03.2023 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою судді від 17.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву. 11.05.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача, у якому він в цілому позовні вимоги визнав, не заперечуючи проти поділу майна відповідно до варіанту, запропонованого позивачкою. Разом із цим, відповідач звертає увагу на те, що в мотивувальній частині позовної заяви позивачка неправильно виклала обставини щодо придбання кватири [ADDRESS] , оскільки така квартира була придбана сторонами під час шлюбу за їхні спільні кошти, у зв`язку з чим вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а посилання позивачки на те, що така квартира була придбана на кошти, отримані нею від продажу спадкового майна, є недоведеними. Крім того, відповідач вказує на те, що оскільки вони із позивачкою не укладали шлюбний договір, він з 2021 року пропонував їй поділити майно добровільно і саме в такому варіанті, який вона пропонує у позовній заяві, однак вона на це не погодилась. Водночас, він не заперечує щодо поділу майна та вважає, що найбільш правильним варіантом поділу майна є залишення за кожною із сторін у власності квартири згідно зареєстрованого права власності, у відповідності до вимог, заявлених у позовній заяві. Також відповідач не заперечив щодо виділення у його власність автомобіля Ford Fiesta, вартістю 285507,00 грн., зі сплатою ним позивачці компенсації 1/2 частини його вартості, що становить 142753,50 грн. Щодо вимог позивачки про стягнення на її користь судових витрат, то відповідач просить у їх задоволенні відмовити, вказуючи на те, що фактично як такого спору з приводу поділу майна між сторонами немає, а на його пропозиції у добровільному порядку вирішити питання поділу майна в порядку, аналогічному заявленим позовним вимогам, вона відмовилася. В підготовче судове засідання сторони не з`явилися, представником позивача [PERSON] та представником відповідача [PERSON] спільно із відповідачем [PERSON] подано до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких вони просять ухвалити рішення по справі, враховуючи визнання позову відповідачем. З огляду на наведене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийнявши визнання представником відповідача визнання позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Як встановлено судом із матеріалів справи, сторони з 16.11.2001 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Подільського районного суду міста Києва від 11.10.2021. За час перебування у шлюбі сторонами було набуте наступне майно: - квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 29,92 кв.м, право власності на яку було зареєстровано за позивачем [PERSON] ; - квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 43,70 кв.м., право власності на яку було зареєстровано за відповідачем [PERSON] ; - автомобіль Ford Fiesta 2012 року випуску з об`ємом двигуна 1399 куб.см., номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , право власності на який було зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Відомості щодо реєстрації права власності на вказані об`єкти нерухомого майна підтверджуються наявними в матеріалах справи відповідними інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме: - щодо квартири [ADDRESS] - інформаційна довідка №317379931 від 12.12.2022; - щодо квартири [ADDRESS] - інформаційна довідка №317382406 від 12.12.2022. Право власності відповідача [PERSON] на спірний автомобіль підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 12.12.2022. Крім того, суд приймає до уваги, що реєстрація права власності вказаного майна за кожною із сторін ними не оспорюється. Матеріалами справи також підтверджується, що 11.05.2023 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, у якому ним визнано позовні вимоги в частині поділу майна відповідно до запропонованого позивачкою варіанту поділу. Як з`ясовано судом, визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно із ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17). Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови №2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. З огляду на наведене, приймаючи до уваги те, що вимоги позивача визнаються відповідачем і підтверджуються наданими доказами, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на наведене, враховуючи те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при подачі позову, що становить 4026,00 грн., а решту 50 відсотків судового збору - у розмірі 4026,00 грн., стягнути на її користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved