Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

I. Позиції учасників справи. Позивач звернулася до суду із позовом з вимогами до відповідача про позбавлення батьківських прав відповідача щодо їхнього спільного сина [PERSON] , [INFO]. В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач займається всебічним розвитком сина, виховує його в дусі поваги до сімейних цінностей, по можливості, планує відправляти дитину для відпочинку, лікування або навчання за кордон, чому перешкоджає відсутність згоди батька на вчинення вищевказаних дій. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання, з моменту народження дитини, він жодного разу не бачив сина, повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, життям дитини не цікавився взагалі, матеріально не допомагає, тому кожен фактор як окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання сина, свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками стосовно дитини. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов. Від третьої особи до суду надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача стосовно сина. Службою встановлено, що [PERSON] підтримує матір у її прагненні позбавити батька батьківських прав, оскільки він самоусунувся від виконання ним батьківських обов`язків, батька син не знає і не пам`ятає. Питання щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Васильківської міської ради 12 квітня 2023 року. Заслухавши повідомлення начальника служби у справах дітей та сім`ї міської ради та матір дитини, комісія прийняла рішення рекомендувати виконавчому комітету міської ради як органу опіки і піклування затвердити висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] . II. Процесуальні дії та рішення суду. 22 лютого 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана цивільна справа за позовною заявою, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю Григоренко І. В. та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 03 березня 2023 року суддя Григоренко І. В. ухвалою заявила самовідвід від головування у справі /а. с. 24-25/. 09 березня 2023 року, на підставі розпорядження В. о. керівника апарату суду Клименко О. І. № 73, здійснено повторний автоматизований розподіл судового справи між суддями і передано 14 березня 2023 року матеріали справи, згідно з протоколом, судді Литвиновій І. В. /а. с. 26, 27-28/. 15 березня 2023 року ухвалою судді у справі відкрито провадження та призначено розгляд у порядку загального позовного провадження, зобов`язано третю особу у справі надати свій висновок щодо розв`язання спору /а. с. 30-31/. 27 квітня 2023 року представник позивача листом через електронну поштову скриньку повідомила суд про зміну прізвища позивача, у зв`язку із реєстрацією шлюбу /а. с. 44-51/. 05 травня 2023 року третя особа у справі направила до суду на електронну поштову скриньку складений висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] ( [INFO] ) /а. с. 52-57/. 10 травня 2023 року на електронну поштову скриньку суду надійшла заява третьої особи у справі про розгляд справи за відсутності представника Служби у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради, позов [PERSON] підтримується Службою і просить задовольнити /а. с. 59, 60/. 11 травня 2023 року представник позивача подала до суду клопотання про закриття підготовчого провадження, призначення справи до розгляду по суті /а. с. 61/. Також 11 травня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті /а. с. 66-67/. 13 червня 2023 року представник позивача подала до суду клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позов підтримує і просить задовольнити. У судове засідання позивач, її представник, з огляду на подане клопотання від 13 червня 2023 року, не з`явилися. Відповідач, його представник, представник третьої особи у судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими належним чином. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. III. Фактичні обставини справи. [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що посвідчено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області за актовим записом № 219 від 02 червня 2008 року /а. с. 6/. Згідно з свідоцтвом про народження, сторони: [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON] . Син [PERSON] проживає разом з матір`ю та молодшою сестрою [PERSON] ([INFO]) у приватному будинку, що належить матері позивача [PERSON] і вітчиму - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , але зареєстрованими значаться за адресою: [ADDRESS] /а. с. 7, 8, 9/. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 15 грудня 2022 року, складеного Старостою с. Погреби та с. Луб`янка [PERSON] та діловодом [PERSON] , за цією ж адресою проживає мати позивача з вітчимом, її сестра [PERSON] і брат [PERSON] /а. с. 8/. Згідно з актом від 15 грудня 2022 року, будинок у задовільному стані, у ньому чисто й охайно, створено належні умови для проживання дитини, син повністю утримується матір`ю, яка офіційно працевлаштована і має стабільний дохід у вигляді заробітної плати /а. с. 16/. Богдан навчається у Погребівській гімназії Васильківської міської ради Київської області, у 9-му класі, має позитивну характеристику збоку класного керівника і директора гімназії. Також, як повідомлено Адміністрацією гімназії, батько хлопчика за весь час навчання дитини не з`являвся до закладу і участь у вихованні дитини не брав /а. с. 13, 14, 15/. Позивач перебуває у зареєстрованому з [PERSON] шлюбі, відповідно до свідоцтва про шлюб, виданим 11 березня 2023 року Васильківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) серії [NUMBER] , за актовим записом № 66 /а. с. 50/. У зв`язку із реєстрацією шлюбу, позивач змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] /а. с. 48/. IV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Згідно з статтею 32 Основного Закону України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Виходячи зі змісту частини першої ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до частини першої статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». У рішенні по справі «Хант проти України» п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden») і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Так, Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11), якщо батько не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конвенцією. Суд дійшов висновку, що сімейні зв`язки між біологічним батьком і дитиною були втрачені, а хлопець вважав своїм батьком нового чоловіка колишньої дружини [PERSON] . Отже, у найкращих інтересах дитини було позбавлено [PERSON] батьківських прав на сина і залишено хлопчика під повною опікою матері. Пунктом 15 Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей. Отже, суд встановив, що неповнолітній [PERSON] не знає батька, нічого про нього не пам`ятає, оскільки він від народження дитини ніяк не бере участі у його житті, не виконує жодних батьківських обов`язків стосовно свого сина, не приділяє ніякої уваги розвитку свого сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з ним, що є необхідним для його нормального самоусвідомлення та не створює умов для отримання дитиною належної освіти. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню, утриманню сина, не брав і не бере участі у його житті, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат. За приписами статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1 073, 60 грн. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved