Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

У травні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у сумі 5070 доларів США, три відсотки річних за період з 29.05.2020 року по 25.04.2023 року\~ у розмірі 442 долара США 13 центів, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2015,23 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 28 лютого 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позикодавець передав у власність позичальника [PERSON] грошові кошти в розмірі 5070 доларів США, які позичальник зобов`язався повернути позикодавцю у строк до 28 травня 2020 року. Факт отримання відповідачем коштів засвідчено у розписці. У встановлений договором позики строк відповідач суму позики не повернув. Посилаючись на зазначені обставини позивач просить задовольнити його позов. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується відміткою у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.23). Правом на подання відзиву у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, відповідач не скористався. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін не подавав. 23.05.2023 від представника позивача засобами поштового зв`язку подано оригінал розписки від 28.02.2020 (а.с.21). В матеріалах справи наявний відзив з додатками, який надійшов на електронну пошту суду 09.06.2023, який не скріплений електронним цифровим підписом, а тому ухвалою суду від 14.06.2023 поданий, від імені відповідача [PERSON] відзив залишено без розгляду. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 28 лютого 2020 року між [PERSON] , як позикодавцем з однієї сторони, та [PERSON] , як позичальником, з другої сторони, укладено договір позики грошових коштів, що підтверджується розпискою (а.с.21). У розписці зазначено, що [PERSON] отримав від [PERSON] суму коштів у розмірі 5070 доларів США та зобов`язується їх повернути в строк до 28 травня 2020 року. Відомості про виконання позичальником [PERSON] зобов`язань щодо повернення суми позики у строки, передбачені договором, матеріали справи не містять. Крім того, позивачем надано суду оригінал розписки, наявність у позикодавця оригіналу боргового документа свідчить про невиконання позичальником зобов`язань. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 3 ст. 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки позивач надав відповідачу обумовлену договором суму грошових коштів, а відповідач зобов`язання з її повернення не виконав, позовні вимоги в частині суми боргу обґрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому суд зауважує, що позивач обрав способом захисту свого права стягнення коштів саме у валюті договору - долари США. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних, суд враховує наступне. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12. Як встановлено судом, відповідач порушив грошове зобов`язання, яке мало бути виконане в строк до 28 травня 2020 року, а відтак на суму боргу підлягають нарахуванню три проценти річних. У суду не виникає сумніву щодо правильності розрахунку 3% річних від простроченої суми, наведеного позивачем у позові, а тому стягненню підлягає заявлена позивачем сума - за період з 29.05.2020 року по 25.04.2023 року, у розмірі 442 долара США 13 центів. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно наданої суду квитанції при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2015,23 грн., які підлягають стягненню з відповідача у зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: approved