Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за розпискою. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 01 квітня 2019 року до неї звернувся відповідач [PERSON] з проханням позичити йому 270000,00 гривень. Крім того, позивачка виділила відповідачу кімнату в своїй квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи те, що на той час в неї була така сума грошей та те, що перед цим він вже позичав у неї грошові кошти, та повернув їх, позивачка погодилася позичити йому 270000,00 гривень, за умови повернення зазначеної вище суми до 02.04.2020 року. Саме на таких умовах вони уклали договір позики грошових коштів в сумі 10700 доларів США (еквівалент 270 000 гривень), який підписаний [PERSON] . На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч написав розписку і отримав грошові кошти в сумі 270000,00 гривень. Однак відповідач свої зобов`язання згідно договору та у вказані в борговій розписці строки, не виконав. Протягом квітня - листопада 2020 року він постійно просив відтермінувати повернення грошових коштів, посилаючись на їх відсутність, виїжджав до м.Хуст Закарпатської області, намагався влаштуватися на роботу в м.Мукачево Закарпатської області, повертався до м.Харкова, проте грошові кошти позивачці не повернув. Посилаючись на викладене, просить суд стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 418942,41 грн., в тому числі враховуючи інфляційні нарахування, 3% річних від простроченої суми заборгованості та судові витрати. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася. Подала заяву про проведення розгляду справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом відправлення смс-повідомлення про виклик до суду. Про причини неявки суд не повідомив та не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення про заочний розгляд даної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що згідно договору позики від 01.04.2019 року, [PERSON] позичив у [PERSON] кошти у розмірі 10700 доларів США, які зобов`язався повернути у строк, який становить 1 рік з моменту реальної передачі всієї грошової суми. (а.с.7-8) Згідно розписки [PERSON] позичив у [PERSON] суму у розмірі 270000 гривень. (а.с.9). Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, слід виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наявна у матеріалах справи розписка є борговою, позаяк у ній чітко зазначено про одержання [PERSON] позики від [PERSON] та обов`язок повернути такі кошти в строк до 02 квітня 2020 року. Відомостей про повернення відповідачем позивачу боргу матеріали справи не містять. Оскільки відповідач грошові кошти отримані в борг не повернув, то позивач вправі ставити питання про стягнення таких коштів у судовому порядку. Стосовно інших вимог позову про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, то з цього приводу слід зазначити наступне. Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами частини першої статті 193 Господарського кодексу України. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом. Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки зобов`язання за договором позики є грошовим, то у зв`язку зі простроченням виконання відповідачем такого зобов`язання, позивач управі ставити питання про стягнення з відповідача сум, передбачених ст. 625 ЦК України. Згідно наданих позивачем розрахунків 3% річних від простроченої суми заборгованості\~\~ становить 23 706,40 грн.; інфляційні нарахування на суму боргу становлять 125 236,01 грн., правильність таких розрахунків ніким не оспорюється та не ставиться судом під сумнів. Відповідач відзиву з належними та допустимими доказами в заперечення проти позову та спростування доводів позивачки не подав. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, тому з відповідача слід стягнути на користь позивачки грошові кошти в загальній сумі 418942,41 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4189,43 грн., сплачений останньою при пред`явленні позову.

Outcome: approved