Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ" ІНСТАФІНАНС ", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, Приватний \~виконавець виконавчого\~округу Чернігівської\~області Палігін\~Олександр Петрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обгрунтування позову представник позивача зазначає, що 05.11.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович видав виконавчий напис № 38978 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості, в загальній сумі 16067,00 грн. Зазначив, що у відповідача з позивачкою відсутні жодні узгоджені фінансові зобов`язання. [PERSON] не отримувала від ТОВ "ІНСТАФІНАНС" жодного документу щодо правовідносин, заборгованості. Укладеного нотаріально посвідченого договору між [PERSON] та будь якими фінансовими установами не існує. Таким чином через порушення процедури видачі виконавчого напису та відсутності належних доказів на підтвердження безспірності заборгованості боржника, просить суд позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді\~відкрито провадження\~у зазначеній\~справі за\~правилами спрощеного\~позовного провадження\~з викликом\~учасників процесу\~та витребувано\~ у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимира Олександровича належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису вчиненого 05.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем, який зареєстрований\~в реєстрі\~за №\~38978\~про стягнення\~з [PERSON] \~ на користь стягувача ТОВАРИСТВА З\~ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ\~"ІНСТАФІНАНС"\~ \~ заборгованості в розмірі 16067, 00 грн. Витребувано \~з ТОВАРИСТВА\~З ОБМЕЖЕНОЮ\~ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ІНСТАФІНАНС"\~ \~ копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 38978 від 05.11.2021 року приватним нотаріусом Київським міським нотаріальним округом Бригіда Володимиром Олександровичем. У судове засідання позивач, представник позивача не з`явилися. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. У судовому\~засіданні приватний\~виконавець відсутній, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. У судовому засіданні приватний нотаріус відсутній, про день та час розгляду справи повідомлявся за останнім місцем знаходження. Суд дослідивши матеріали справи прийшов до наступного висновку. Суд встановив,\~що 05.11.2021\~року приватний\~нотаріус Київського міського\~нотаріального округу\~Бригіда Володимир\~Олександрович \~ на підставі п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, видав виконавчий напис, реєстр № 38978, за яким з [PERSON] , за кредитним договором № ID8524756 від 25.05.2021 року, укладеним з ТОВ «ІНСТАФІНАНС», звернуто стягнення на користь останнього на заборгованість за період з 31.07.2021 року по 19.10.2021 року в загальній сумі 16067,00 грн. ( а.с. 13). Суд також\~встановив,\~що на\~підставі заяви\~стягувача приватним\~виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Палігіним Олександром Петровичем відкрито виконавче провадження № 67940212 про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса Бригіди В.О. від 05.11.2021 року (а.с.10). Оскільки відповідачем не було виконано вимоги ухвали Щорського районного суду Чернігівської області від 31.05.2023 року без поважних причин, суд на підставі ч. 10 ст. 84 ЦПК України визнає кредитний договір № ID8524756 від\~25.05.2021\~року,\~укладеним з\~ТОВ «ІНСТАФІНАНС» та позивачем, таким що не посвідчений нотаріально. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Суд зазначає, що відповідно до п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (в редакції до 26 листопада 2014 року), документами, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. При цьому для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Натомість постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 були внесені зміни. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині внесених змін, зокрема, розділ 2, за яким внесено до такого «Переліку документів» «кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису за якими додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.» При цьому ухвалою від 1 листопада 2017 року Вищого адміністративного суду України постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Таким чином суд встановив, що для видачі виконавчого напису нотаріусу відповідно до «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», документами, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є саме нотаріально посвідчені кредитні угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, які для одержання виконавчого напису повинні подаватися нотаріусу в оригіналі разом із документами, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року по справі № 826/20084/14. Натомість \~кредитний договір № ID8524756 від\~25.05.2021\~року,\~укладеним з\~ТОВ «ІНСТАФІНАНС» та позивачем не був нотаріально посвідчений, внаслідок чого у порушення ст. 87 Закону України «Про нотаріат», пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»,\~п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», приватним нотаріусом\~Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром\~Олександровичем було видано 05.11.2021 року спірний виконавчий напис, реєстр № 38978. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на\~підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У той\~же час\~доказів,\~які б\~спростовували позовні\~вимоги позивача\~та доказів\~на спростування\~того,\~що кредитний\~договір № ID8524756 від\~25.05.2021\~року,\~укладеним з\~ТОВ «ІНСТАФІНАНС» та позивачем не був нотаріально посвідчений, відповідачем не надано. Також суд зазначає, що на підставі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Тобто сам по собі цей факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості. Таким чином суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур, оскільки суд повинен установити чи мав на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник безспірну заборгованість перед стягувачем. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15 а також Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року по справі № 320/8269/15-ц, від 27 березня 2019 року по справі № 137/1666/16-ц та від 2 липня 2019 року по справі № 916/3006/17. Суд зазначає, що нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише стягувачем, тому не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином суд робить висновок, враховуючи положення ст. 15, 16, 18 ЦК України та ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. В свою чергу, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: 1) з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення; 2) а також з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Отже, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зважаючи на наведене, суд не вбачає необхідності вдаватись до вирішення питання про безспірність вимог відповідача за спірним виконавчим написом. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року по справі № 645/1979/15-ц. Таким чином, встановивши в судовому засіданні факт порушення приватним нотаріусом\~ процедури вчинення спірного виконавчого напису за яким\~з позивача на користь відповідача звернуто стягнення на загальну суму 16067,00 грн. то вказане є самостійною та достатньою підставою для визнання зазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому позов підлягає задоволенню. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат. Вищевказане узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 03.10.2019 по справі № 922/455/19. Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:\~\~1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);\~\~2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. З наданих представником позивача документів щодо витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги вбачається наступне. Між [PERSON] та адвокатом Сірим І.О. 22.05.2023 року було укладено договір про надання правової допомоги з якого вбачається, що сторони узгодили розмір гонорару в сумі 10000 грн. До матеріалів справи додано квитанцію від 15.06.2023 року, з якої вбачається, що [PERSON] сплатила на користь адвоката Сірого І.О. 10000 грн. Адвокатом Сірим І.О. надано детальний опис робіт виконаних щодо договору про надання правової допомоги від 22.05.2023 року укладеного між [PERSON] та адвокатом Сірим І.О. сума гонорару узгоджується з рекомендаціями щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару, затвердженого рішенням Ради адвокатів Чернігівської області від 17.03.2023 року № 119. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved