Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

Заявниця звернулась до Приморського районного суду Одеської області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме, що [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , належить Свідоцтво про право власності на житло від 16.07.2008 року № [NUMBER] видане Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради на 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , яке було зареєстроване Одеським міським бюро технічної інвентаризації і реєстрації об`єктів нерухомості 11.09.2009 року, реєстраційний номер майна: 28254652.. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 16.07.2008 року розпорядженням органу приватизації заявнику та членам її родини передано у приватну спільну часткову власність житло, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво про право власності на житло від 16.07.2008 року№ [NUMBER] видане Управлінням житлово-комунального господарства та паливно- енергетичного комплексу Одеської міської ради на 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] було зареєстроване Одеським міським бюро технічної інвентаризації і реєстрації об`єктів нерухомості 11.09.2009 року, реєстраційний номер майна: 28254652. На сьогоднішній день, у заявниці виникла необхідність належним чином розпорядиться вчасною часткою квартири у відповідність до норм діючого законодавства України, але прізвище заявниці під час складання правовстановлюючих документів на квартиру зазначили з помилками, а саме, як вбачається з Свідоцтва про право власності на житло 16.07.2008 року, було допущено помилка в написанні прізвища: замість правильного « [PERSON] » було записано неправильно « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про шлюб, моє дошлюбне прізвище « [PERSON] ). Таким чином, заявниця не може довести, що вказаний вище правовстановлюючий документ на нерухоме майно - Свідоцтво про право власності на житло 16.07.2008 року, дійсно належить їй. Даний факт фактично позбавляє заявницю вчиняти будь-які юридичні дії щодо розпорядження своїм майном. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 травня 2023 року провадження по справі відкрито. 20 червня 2023 року від заявника та заінтересованої особи до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні фактичні обставини справи та правову природу правовідносин. Судом встановлено, що 16.07.2008 року розпорядженням органу приватизації заявнику та членам її родини передано у приватну спільну часткову власність житло, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво про право власності на житло від 16.07.2008 року№ [NUMBER] видане Управлінням житлово-комунального господарства та паливно- енергетичного комплексу Одеської міської ради на 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] було зареєстроване Одеським міським бюро технічної інвентаризації і реєстрації об`єктів нерухомості 11.09.2009 року, реєстраційний номер майна: 28254652. Вбачається, що у Свідоцтві про право власності на вищезазначений житловий будинок зазначено прізвище заявника - « [PERSON] ». Нове прізвище заявниці « [PERSON] ». Факт реєстрації права власності за « [PERSON] » на 1/3 частини кварири [ADDRESS] підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості». Також з наданої копії Свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] вбачається повне співпадіння дати народження та ім`я по батькові заявниці. Дошлюбне прізвище заявниці зазначено [PERSON] єва. Таким чином, суд приходить до висновку, що Свідоцтво про право власності на житло від 16.07.2008 року№ [NUMBER] видане Управлінням житлово-комунального господарства та паливно- енергетичного комплексу Одеської міської ради на 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] було зареєстроване Одеським міським бюро технічної інвентаризації і реєстрації об`єктів нерухомості 11.09.2009 року, реєстраційний номер майна: 28254652, видане на користь [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), [INFO] . Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих; немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦГК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" N 5 від 31.03.95 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої Можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" N 5 від 31.03.95 при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати: - \~ \~ \~ \~особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй; - \~ \~ \~ \~спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав; - \~ \~ \~ \~утриманці померлого для одержання пенсії; - \~ \~ \~ \~прокурор у порядку статей 45, 46 ЦПК; - \~ \~ \~ \~інші особи, які заінтересовані у встановленні факту. У відповідності до п. 1\~постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:\~\~згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;\~\~- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;\~\~- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;\~\~- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. З урахуванням\~вищевикладеного,\~суд вважає,\~що заява [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] ,\~ [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає задоволенню.

Outcome: approved