Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів у розмірі частки доходів відповідача на утримання їх спільної доньки [PERSON] 2016 року народження. Позовна заява обґрунтована тим, що сторони по справі перебували в шлюбі, від даних відносин мають доньку, яка наразі знаходиться на утриманні позивачки та проживає з нею, що підтверджується довідкою з сільської ради. Самостійно забезпечувати нормальний рівень життя дитини, [PERSON] не в змозі. Крім того, дитина потребує як морального, так і матеріального забезпечення від обох батьків. Враховуючи, що відповідач, будучі батьком дитини, не приймає участі в її забезпечення, позивачка змушена бла звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Ухвалою суду від 25.01.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі (а.с. 12). Позивачка в прохальній частині позовної заяви, зазначила про розгляд справи за її відсутності. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Не погоджуючись із визначеним розміром аліментів, зазначеної в прохальній частині позову, відповідач також направив на електронну адресу суду відзив на позов в якому просить стягувати з нього аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що станом на 02.03.2023 року складає 1416,50 грн. відзив обґрунтовує тим, що позивачкою не надано будь-якого доказу щодо наявності у відповідача доходу, про що вона могла звернутись до суду з відповідними клопотаннями. Також відповідач зазначає про те, що він надавав грошову допомогу на утримання дитини, про що свідчать платіжна квітанція від 21.01.2023 року, 12.05.2022 року, 11.02.2023 року, фіскальний чек від 12.10.2021 року, 23.02.2021 року, 31.12.2021 року, 30.04.2021 року, 12.03.2021 року про надіслання коштів. Утримання дітей покладається на обох з батьків, тому визначений законом мінімум на утримання дитини цього віку підлягає поділу між позивачкою та відповідачем порівну, що складає 1415,50 грн., що на думку відповідача буде відповідати справедливому та об`єктивному розгляду справи. Також, відповідач зазначає, що позивачка забороняє побачення з донькою (а.с. 23-25). Розглянувши матеріали справи, вивчивши відзив на позовну заяву, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до частин першої та другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не погоджується з твердженням відповідача, що аліменти мають бути розподілені між батьком та матір`ю. Оскільки донька проживає з позивачкою, саме мати несе кожного дня тягар піклування про дитину, який за своєю складністю та труднощами ніяк не може бути порівняний з простою сплатою періодичних платежів. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Законодавством визначено, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, також слід зазначити, що у відповідності ч. 1 ст. 182 СК України, суд враховує, що відповідач є працездатною особою, та не надав суду підтверджень, що його стан здоров`я та матеріальне становище, не дозволяє сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі. Відповідач немає інших дітей, непрацездатну дружину, батьків, що також впливають на можливість сплати ним аліментів. Ураховуючи викладене, погоджуючись із доводами позивачки та відповідача, що відповідно до статті 180 СК України утримання дитини є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, суд виходить з того, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Позивач скористалась своїм правом та звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів саме у частці від доходу відповідача. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Не погоджуючись з доводами відповідача, що визначено ним у відзиві, суд виходить з того, що згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Тобто доводи відповідача про те, що він має сплачувати 50% прожиткового мінімуму на дитину є помилковими. Тому, з врахуванням того, що відповідач не надав доказів щодо скрутного майнового стану, враховуючи вік дитини, сьогоднішню ситуацію в країні, що пов`язано з веденням військового стану, підвищення цін на продукти, та комунальні послуги, а також мінімальних потреб дитини для її належного забезпечення, аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] мають становити 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача (платника аліментів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Outcome: approved