Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

15.02.2023\~ [PERSON] \~через\~сервіс\~"Електронний\~суд"\~звернувся до\~суду із\~позовом до\~ [PERSON] ,\~а \~18.04.2023\~з \~заявою про\~уточнення позовних\~вимог,\~відповідно до\~яких просить\~стягнути з\~відповідача на\~користь позивача\~ ФОП\~ [PERSON] \~3%\~річних у\~розмірі 6\~353\~грн 00\~к.,\~інфляційних втрат\~27\~610\~грн 00\~к.\~за\~прострочення виконання\~зобов`язання та\~понесені судові\~витрати. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 26.12.2015 у м. Харкові по вул. Володарського, 52, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "ГАЗ 3302", державний реєстраційний номер "[NUMBER] ", під керуванням [PERSON] та автомобіля "Тоуоtа Аuris", реєстраційний номер "[NUMBER] ", під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу "Тоуоtа Аuris"було завдано механічних пошкоджень, власнику вказаного автомобіля матеріального збитку. Відповідно до вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.12.2017 [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України та притягнуто до кримінальної відповідальності 25.10.2018 між ПрАТ "СК "ВУСО"та ФОП [PERSON] було укладено Договір № 25/10/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, зокрема за Полісом № АЕ/5684825 від 19.10.2015 року. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 04.03.2019 задоволено позовні вимоги ФОП [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу та стягнуто з [PERSON] на користь фізичної особи-підприємця [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі 50 000 грн. та судовий збір у розмірі 768 грн 40 к. 11.04.2019 позивач звернувся до відділу державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження. Враховуючи, що на даний час зобов`язання відповідачем не виконано, позивач просить стягнути інфляційні втрати та три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в період з 26.10.2018 по 14.02.2023. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 03 березня 2023 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 27.03.2023. 27.03.2023 та 18.04.2023 судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідача. 18.04.2023 до канцелярії суду від позивача [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої останній просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ФОП [PERSON] 3% річних у розмірі 6 353 грн 00 к., інфляційних втрат 27 610 грн 04 к.\~за прострочення виконання зобов`язання в період з 22.01.2019 по 17.04.2023 та судових витрат. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 08 травня 2023 року прийнято заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу. 30.05.2023 судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідача. 19.06.2023 належним чином повідомлені учасники повторно в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] надав до канцелярії суду заяву відповідно до якої просив проводити розгляд справи за відсутності позивача та його представника, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] \~повторно у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, рекомендованими листами, направленими судом на адресу місця його реєстрації, та через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Причин неявки суду [PERSON] не повідомив, відзиву на позов не надавав, будь яких заяв з процесуальних питань, в тому числі й щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.. Згідно зі статтею\~280\~Цивільного\~процесуального кодексу\~України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 04 березня 2019 року по справі № 621/157/19, позовну заяву фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь фізичної особи-підприємця [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі 50 000 грн., стягнуто з [PERSON] на користь фізичної особи - підприємця [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. Рішення набрало законної сили 03.04.2019 (а.с. 4-6). З рішення Зміївського районного суду Харківської області від 04 березня 2019 року вбачається, що 19.10.2015 року між ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5684825, відповідно до умов якого ПрАТ "СК «ВУСО"взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки "ГАЗ 3302", державний реєстраційний номер "[NUMBER] ", сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 26.12.2015 року у м. Харкові по вул. Володарського, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "ГАЗ 3302", державний реєстраційний номер "[NUMBER] ", під керуванням [PERSON] та автомобіля "Тоуоtа Аuris", державний реєстраційний номер "[NUMBER] ", під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу "Тоуоtа Аuris"було завдано механічних пошкоджень, власнику вказаного автомобіля [PERSON] матеріального збитку. 25.10.2018 року між ПрАТ "СК "ВУСО"та ФОП [PERSON] було укладено Договір № 25/10/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, зокрема за Полісом № АЕ/5684825 від 19.10.2015 року. Постановою старшого державного виконавця Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Нагорною Н.М. від 25.04.2019 відкрито виконавче провадження № 58987059 з примусового виконання виконавчого листа № 621/157/19 виданого 03.04.2019 Зміївським районним судом Харківської області щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів у розмірі 50\~768 грн 40 к. (а.с. 7) Як зазначено позивачем та не спростовано відповідачем, рішення суду Зміївського районного суду Харківської області від 04 березня 2019 року на час звернення з вказаним позовом до суду [PERSON] не виконане. Згідно пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини. Згідно частини 5 статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до частини 1 статті 59 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, наявність судового рішення, яке не виконано боржником, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, в тому числі і за договором страхування, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України). Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц, провадження №14-446цс18 зазначила: "Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання"книги 5 Цивільного кодексу України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України\~нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Три відсотки річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році) ". Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Підставою подачі [PERSON] позову до суду є невиконання боржником ухваленого щодо нього рішення суду. Так, з викладеного позивачем у поданому позові вбачається, що відповідач не виконав зобов`язання по сплаті грошових коштів, встановленого рішенням суду, а тому наявні підстави для стягнення з нього інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми за весь період прострочення. З позовної заяви та долученого розрахунку вбачається, що позивач просить стягнути із відповідача інфляційні втрати та 3 % річних за період із 22.01.2019 по 17.04.2023, а саме 3% річних у сумі 6\~353 грн 00 к. та інфляційних втрат у розмірі 27\~610 грн 04 к. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком інфляційних втрат та 3% річних, вказаний розрахунок відповідачем не спростований. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 6\~353 грн 00 к. та інфляційних втрат у розмірі 27\~610 грн 04 к. за період із 22.01.2019 по 17.04.2023. Згідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 073 грн 60 к. Щодо понесених витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених позивачем витрат по оплаті правової допомоги надано копію Договору про надання правової допомоги № 30/01/19 укладений 30 січня 2019 року між адвокатом Самойленко П.М. та фізичною особою підприємцем [PERSON] (а.с. 10); копію Додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги № 30/01/19 згідно якої вартість наданих адвокатом послуг складає в сукупності 3 000 грн 00 к. (а.с. 11), копію Акта здачіприймання робіт (наданих послуг) до Договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 \~(а.с. 12), платіжне доручення від 11.11.2022 на суму 1 000 грн 00 к (а.с. 13), копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, серії КВ № 6314 виданого на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва від 27.12.2018 № 25, копію посвідчення адвоката виданого 24.01.2019 на ім`я [PERSON] (а.с. 15). Разом з тим, згідно відомостей, що містяться в адміністративній частині електронної бази даних Єдиного реєстру адвокатів України, інформація про адвоката [PERSON] (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №6314, видане на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва №25 від 27.12.2018) відсутня. Таким чином, оскільки позивачем не доведено наявність у [PERSON] права на заняття адвокатською діяльністю, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу.

Outcome: partial