Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

До Суворовського районного суду м.Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , завданої внаслідок ДТП, та настання смерті її доньки [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 55 000 (п`ятдесят п`ять тисяч) гривень, про стягнення моральної шкоди у розмірі 1 728 000 ( один мільйон сімсот двадцять вісім тисяч) гривень, про стягнення судових витрат. Позивачка обгрунтовує позовні вимоги , що 16.10.2021 року близько 02.21 годині, водій транспортного засобу [PERSON] , керуючи автомобілем марки ТОЙОТА «Авалон» н.з. [NUMBER] , та рухаючись по вул. Успенській м. Одеса в напрямок вул. Пушкінська, здійснив наїзд на пішохода жінку [PERSON] , біля будинку №60 по вул. Успенській, яка перетинала дорожнє полотно біля пішохідного переходу, внаслідок чого [PERSON] померла відразу на місці ДТП до прибуття карети ШМД, оскільки отримала множинність тілесних ушкоджень не сумісних з подальшим життям людини в області голови та тулуба. Данна фактична обставина підтверджується записом із камер інтегрованої системи відеоспостереження та інтелектуального аналізу Центру- 077 Одеса «Безпечне місто» від 16.10.2021 року на яких зафіксовано у автоматичному режимі , як водій автомобіля марки ТОЙОТА «Авалон» р.н.з. [NUMBER] , в порушення п.12.2 та п. 12.3 Правил дорожнього руху», керуючи транспортним засобом на великій швидкості перетинає пішохідний перехід на жовтий сигнал світлофора та не збавляючи рух, як того вимагають ПДР збиває пішохода [PERSON] , яка загинула відразу на місці ДТП. Відносно даного факту 16.10.2021року об 06.57г. старшим слідчим СУ ГУНП в Одеській області капітаном поліції Дарієнко О.О. внесені відомості до ЄРДР, та порушено кримінальне провадження за № 12021160000001269, за ознаками ч.2 ст.286 КК України. На час подання позовної заяви по вказаному кримінальному провадженню досудовим слідством потерпілою особою визнана [PERSON] , яка є матір`ю загиблої особи- [PERSON] . Відповідно до висновку судово-медичної експертизи трупа №4124 від 02.11. 2021 року смерть [PERSON] настала від множинності, масивності, локалізації і механізму утворення ушкоджень (ударна дія) та свідчать про те, що всі ушкодження могли утворитесь в результаті транспортної травми при наїзді автомобіля. Смерть [PERSON] перебуває у прямому причинному зв`язку з вищевказаною поєднаною травми голови та тулуба у вигляді крововилив під м`яку мозкову оболонку, перелом обох ключиць, перелом правих та лівих ребр з розривами пристінкової плеври, перелом лопаток, розриви правої легені, розрив правого головного бронху з крововиливом у праву плевральну порожнину. Безпосередньо причинної смерті став шок. На час подання цивільного позову водію гр. [PERSON] в межах кримінального провадження підозра йому не оголошувалась за ознаками ч.2 ст.286 КК України. Разом з тим встановлено, що під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце - 16.10.20221 року, транспортним засобом марки «Тойота -Авалон» н.з [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , вищезазначений транспортний засіб належить на праві власності громадянці [PERSON] , яка зареєстрована [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 03.12.2019 року на автомобіль марки «ТОЙОТА -_АВАЛОН» н.з. [NUMBER] . З моменту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України тобто з 16.11.2021 року, та до теперішнього часу, ані [PERSON] , ані власниця транспортного засобу [PERSON] не надали жодної матеріальної та моральної компенсації позивачці [PERSON] на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та компенсацію витрат на поховання загиблої доньки. Транспортний засіб марки «Тойота -Авалон» н.з [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] страхового полісу під час скоєння ДТП не мав взагалі. Автомобіль «Тойота- Авалон» державний номерний знак [NUMBER] на якому вчинено дорожньо-транспортну пригоду, визнаний речовим доказом та є знаряддям злочину, та знаходиться на спеціальному штрафному майданчику у місті Одесі. Відповідно до рішення Конституційного Суду від 9.07.2002 №15-рп/2002 кожна особа має вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий, а тому така можливість не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Право на відшкодування збитків реалізується на підставі ст.1187 ЦК України шляхом подання позову безпосередньо на винну в ДТП особу, або на володаря джерела підвищеної небезпеки. Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Позивачка вказує, що [PERSON] є власником транспортного засобу марки «Тойота-Авалон» н.з. [NUMBER] . Вказана ДТП пригода була вченена 16 жовтня 2021 року коли водій [PERSON] користувався правомірно транспортним засобом та ігноруючи правила дорожнього руху, та маючи страхового полісу на транспортний засіб, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка загинула відразу під колесами автомобілю, марки «Тойота-Авалон» р.н.з. [NUMBER] власником якого є відповідачка [PERSON] . У постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» визначено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, з урахуванням наведених положень законодавства матеріальна та моральна шкода заподіяна позивачці [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, повинна бути відшкодована саме власником транспортного засобу автомобіля марки «ТОЙОТА АВАЛОН» н.з. [NUMBER] (що є джерелом підвищеної небезпеки), тобто власником джерела підвищеної безпеки і таким є відповідачка [PERSON] . За таких обставин позивачка [PERSON] має фактичні та юридичні підстави звернутись з цивільним позовом до власника ( [PERSON] ) власника транспортного засобу марки «Тойота-Авалон» реєстраційний номерний знак [NUMBER] , який є джерелом підвищеної безпеки, щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди не очікуючи рішення, суду щодо визнання вини [PERSON] в межах кримінального провадження, порушеного за ч.2 ст.286 КК України. Позивачка вкаазує, що за загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК України). Відповідно до документально, підтверджених витрат на поховання померлої [PERSON] матеріальна шкода яка завдана позивачці [PERSON] складає у сумі 55.000 ( (п`ятдесят п`ять тисяч) гривень, це саме розмір матеріальної шкоди яка понесла позивачка з приводу на поховання загиблої доньки [PERSON] під колесами автомобілю у віці 33 роки, що підтверджується відповідними документами у додатках до позовних вимог. Позивачці заподіяно моральну шкоду, яких особа [PERSON] понесла через заподіяння , моральних, душевних та іншого роду страждань з приводу ДТП та раптової смерті доньки [PERSON] . Позивачка просить суд стягнути заподіяну моральну шкоду з відповідачки [PERSON] у розмірі 1.728.000 гривень, відповідно до методики №14.1.75 проведення судово-психологічних експертиз розробленої Харківським НДІСЕ Міністерства юстиції України. Це єдина зареєстрована в Україні методика психологічного дослідження у справах щодо заподіяння моральних страждань особі та відшкодування моральної шкоди. Означена методика 18 січня 2019 року внесена в Реєстр судових методик за №14.1.75 та схвалена Науково - методологічною радою з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України, рекомендована до впровадження рішенням Вченої ради Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса ( протокол №1 від 11 січня 2019 року). Відповідно до вказаної методики по аналогічним категоріям справам розмір моральної шкоди компенсується в розмірі 288 мінімальних заробітних плат (у разі отримання тяжких наслідків для здоров`я людини ) та наслідків які призвели до смерті. Мінімальний розмір заробітної плати у жовтні 2021 року згідно Державної служби статистики України на жовтень 2021 року складав 6.000 гривень із цих підстав для визначення розміру моральної шкоди слід помножити 288 розмірів мінімальної заробітної плати на суму в 6.000 ( шість) гривень, і це встановить приблизний розмір моральної шкоди у розмірі 1.728.000 гривень, яку отримала потерпіла особа. Позивачка вказує, що саме бездіяльність водія [PERSON] та відповідачки [PERSON] після ДТП полягає в відсутності у відповідачки людяності, та взагалі будь-якої участі у спілкуванні з позивачем з приводу дорожньо-транспортної пригоди, що полягало хоча б у вибаченнях, та прояву уваги та поваги до особи загиблої доньки та особи позивача, яка є літною людиною у віці. Така поведінка відповідача йде урозріз внутрішніх загальних та морально-етичних принципів у суспільстві, в кінцевому випадку і призводить до сильних душевних страждань та хвилювань з боку позивачки [PERSON] , що відображається на її психологічному стані. Крім того, з цього приводу існує судова практика Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 610/1100/17 (відшкодування моральної шкоди спричиненої загибеллю особи у ДТП покладається на роботодавця-власника транспортного засобу); та постанова ВС від 05.0.2018 року (справа № 534/872/16-ц). Дані обставини стали підставою для звернення до суду. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29.11.2021 року відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 15.03.2022 року на 11год. 30хв. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08.08.2022 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 25.10.2022 року на 11год. 30хв. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06.06.2023 року у задоволенні клопотання представника відповідачки [PERSON] - адвоката Морозової Ольги Станіславівни, про закриття провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданих внаслідок ДТП та настання смерті - відмовлено. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином. У судове засідання з`явилися представники позивачки - адвокати Івченко В.Б. та Саінчин С.О., позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, також пояснили, що після вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тобто з 16.11.2021 року, та до теперішнього часу, ані [PERSON] , ані власниця транспортного засобу [PERSON] не надали жодної матеріальної та моральної компенсації позивачці [PERSON] на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та не компенсували витрати на поховання загиблої доньки. Також представника позивачки пояснили суду, що під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце - 16.10.20221 року, транспортним засобом марки «Тойота -Авалон» н.з [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , вищезазначений транспортний засіб належав на праві власності громадянці [PERSON] , яка зареєстрована [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 03.12.2019 року на автомобіль марки «ТОЙОТА -АВАЛОН» р.н.з. [NUMBER] . Представники позивачки пояснили суду, що транспортний засіб марки «Тойота -Авалон» н.з [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] не мав страхового полісу під час скоєння ДТП, тобто страховий поліс взагалі не існував. З цих підстав представники вважають, що позивачка [PERSON] , перебуваючи у статусі потерпілої особи на час кримінального провадження цілком обґрунтовано звернулася до Суворовського районного суду м.Одеси з даним позовом. Представники позивачки пояснили суду, що право потерпілої особи на відшкодування збитків реалізується шляхом подання позову безпосередньо або на винну в ДТП особу, або на володаря джерела підвищеної небезпеки в розумінні того що це громадянин, або юридична особа, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління, або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо), або на страхову компанію. В обґрунтування своєї правової позиції позивачка та її представники посилаються на висновок Верховного Суду « що в разі необхідності шкода (у тому числі моральна) відшкодовується власником (володільцем) джерела підвищеної небезпеки, а не винним водієм, справа №534/872/16-ц. У судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином. У судове засідання з`явилася представник відповідачки [PERSON] - адвокат Морозова О.С., позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Морозова О.С. пояснила суду, що в позовних вимогах [PERSON] взагалі відсутні правові підстави, щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди на користь [PERSON] , оскільки закрите кримінальне провадження відносно водія [PERSON] .. Відповідачка [PERSON] , як власниця транспортного засобу автомобілю Тойота- Авалон [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] під час ДТП не повинна нести тягар матеріальної та моральної відповідальності перед позивачкою [PERSON] 06.06.2023 року представник відповідачки [PERSON] - адвокат Морозова О.С. надала до суду письмовий відзив, який міститься в матеріалах справи ( арк.сп.107-110); Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Морозова О.С. у письмовому відзиві вказує, та заперечує проти позовних вимог позивачки [PERSON] , оскільки в ході досудового розслідування встановлені всі обставини ДТП, відповідно до яких встановлено про те, що в діях водія автомобіля, що належить відповідачці не має складу кримінального правопорушення, та загибель пішохода [PERSON] сталася внаслідок порушень збоку пішохода вимог п. 4.4, 4.8,4.14Б Правил дорожнього руху, а тому жодних прав та охоронюваних законом інтересів позивачки порушено не було, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню (арк.сп. 107-110). Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, та настання смерті - є обґрунтованими, є доказаними, тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є матір`ю, [PERSON] є батьком- [PERSON] [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] ( арк.сп.20); [INFO] [PERSON] померла, відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , яке видано Відділом реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) ( арк.сп.23); 18.10.2021 року видано лікарське свідоцтво про смерть № 4124 померлої [PERSON] , [INFO] .. Довідка про причину смерті від 18.10.2021 року: причина смерті - пішохід травмований при зіткненні з легковим автомобілем, яка видана КП «Одеське обласне бюро судово - медичної експертизи» ( арк.сп.22); Судом встановлено, що під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце - 16.10.20221 року, транспортним засобом марки «Тойота -Авалон» н.з. [NUMBER] , керував водій [PERSON] , вищезазначений транспортний засіб належав на праві власності відповідачці [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу відповідачка [PERSON] є власником легкового автомобіля Тойота Авалон з 18.09.2021 року ( арк.сп.34); Станом на час ДТП транспортний засіб марки «Тойота -Авалон» н.з [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] не був застрахований за договором про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тобто страховий поліс на час ДТП був відсутній. [PERSON] є водієм, відповідно до посвідчення водія яке видано 27.02.1995 року ( арк.сп.35-36); Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16.10.2021 року, номер кримінального провадження № 12021160000001269, встановлено що 16.10.2021 року близько 02.21 годині, водій транспортного засобу [PERSON] [INFO] , керуючи автомобілем марки Тойота «Авалон» н.з. [NUMBER] , та рухаючись по вулиці Успенська м. Одеса біля будинку № 60 здійснив наїзд пішохода [PERSON] 1988 р.н., яка переходила проїзну частину у невстановленому місці. Внаслідок ДТП пішоход [PERSON] 1988 р.н., померла на місці до прибуття карети ШМД. ЄО№ 46372 відділ поліції 2 ОРУП 1 ГУНП в Одеській області ( арк.сп.39); Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 30.05.2022 року постановлено: кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021160000001269 від 16.10.2021 року - закрити, у зв`язку з встановленням відсутності в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи трупа №4124 від 02.11. 2021 року смерть [PERSON] настала від множинності, масивності, локалізації і механізму утворення ушкоджень (ударна дія) та свідчать про те, що всі ушкодження могли утворитесь в результаті транспортної травми при наїзді автомобіля. Смерть [PERSON] перебуває у прямому причинному зв`язку з вищевказаною поєднаною травмою голови та тулуба у вигляді крововилив під м`яку мозкову оболонку, перелом обох ключиць, перелом правих та лівих ребр з розривами пристінкової плеври, перелом лопаток, розриви правої легені, розрив правого головного бронху з крововиливом у праву плевральну порожнину. Безпосередньою причинною смерті [PERSON] став шок. Копії матеріалів досудового розслідування із кримінального провадження № 12021160000001269 від 16.10.2021 року, а саме: копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021160000001269 від 16.10.2021 року; копію протоколу огляду місця ДТП та схеми до протоколу огляду місця ДТП від 16.10.2021 року; копію посвідчення водія [PERSON] ; копію висновку судової експертизи обставин та механізму ДТП № 75-22 від 19.04.2022 року направленодо УПП ДПП в Одеьскій області для вирішення питання про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності ( арк.сп.57-61); Відповідно до копії квитанції від 22.06.2022 року, водій [PERSON] оплатив (адміністративний) штраф у розмірі 340 гривен, копія квитанції міститься в матеріалах справи. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Верховний суд України в ухвалі від 27.10.2010 року по справі № 6-30038св09, посилається на вищезазначені статті ЦК України, а також на п.2 Постанови Пленуму ВСУ від 27,03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), згідно якого шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Судом встановлено, із матеріалів справи вбачається що позивачка [PERSON] оплатила витрати на поховання померлої [PERSON] , відповідно до квитанції від 19.10.2021 року у сумі 47 855 гривен ( арк.сп.24); договір -замовлення від 18.10.2021 року у сумі 3 000 гривен ( арк.сп.25); договір -замовлення від 19.10.2021 року у сумі 44 855 гривен ( арк.сп.26); квитанція від 19.10.2021 року у сумі 6500 гривен ( арк.сп.31); При таких обставинах, сума матеріальної шкоди підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] у розмірі 55 000 гривен. Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними відносно статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам. Поняття джерела підвищеної небезпеки закріплено у статті 1187 ЦК України. Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки також наведено у пункті 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Тобто правила статей 1187, 1188 ЦК України діють тільки тоді, коли шкода завдана тими шкідливими властивостями об`єкта, завдяки яким діяльність з ними визнається джерелом підвищеної небезпеки. При цьому шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України). У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України. Відповідно до положень частини другої статті 1188 ЦК України іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) шкода відшкодовується власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини. Тобто, за змістом цієї норми, обов`язок по відшкодуванню шкоди в такому випадку покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них, якщо не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини. Частиною першою статті 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК України). У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (частина перша статті 543 ЦК України). Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині) батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачам моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Відповідно до ч.1,2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 - ч. 5 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 7 постанови від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначає, що якщо груба необережність потерпілого, сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Позивачка в обгрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди посилається на методику №14.1.75 проведення судово-психологічних експертиз, розробленої Харківським НДІСЕ Міністерства юстиції України. Це єдина зареєстрована в Україні методика психологічного дослідження у справах щодо заподіяння моральних страждань особі та відшкодування моральної шкоди. Представники позивачки у судовому засіданні не наполягали на проведенні судово-психологічної експертизи, просили суд використати методику №14.1.75 Науково - методологічною ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України без призначення експертного дослідження. Означена методика від 18 січня 2019 року внесена в Реєстр судових методик та схвалена, і рекомендована до впровадження рішенням Вченої ради Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса ( протокол №1 від 11 січня 2019 року). Відповідно до вказаної методики по аналогічним категоріям справам розмір моральної шкоди компенсується в розмірі 288 мінімальних заробітних плат (у разі отримання тяжких наслідків для здоров`я людини ) та наслідків які призвели до смерті. Мінімальний розмір заробітної плати на жовтень 2021 року ( час скоєння ДТП-16.10.2021 року) згідно Державної служби статистики України складав 6.000 гривень із цих підстав для визначення розміру моральної шкоди, для визначення розміру моральної шкоди, слід помножити 288 розмірів мінімальної заробітної плати на суму в 6.000 ( шість тисяч) гривень і це встановить розмір моральної шкоди у розмірі 1.728.000 ( (один мільйон сімсот двадцять вісім тисяч) гривень. Позивачці [PERSON] завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку із втратою доньки [PERSON] , з якою вона мала тісний соціальний зв`язок, порушено її нормальний спосіб життя, що потребує докладання додаткових зусиль для організації життя і побуту. Так, мати втратила доньку, яка займала важливе місце в її сім`ї. ЇЇ смерть однозначно спричинила втрату важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може, та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань. Позивачка, безумовно зазнала моральних страждань, спричинених глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати доньки, враховуючи, що життя людини є найвищою соціальною цінністю і жодне інше благо не в змозі ні замінити ні відновити такої втрати, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та враховуючи, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивачки, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] моральної шкоди в розмірі 1 728 000 гривен. Зазначений висновок застосування норм права в подібних правовідносинах, викладений в постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 610/1100/17, постанова ВС від 05.10.2018 року ( справа № 534/872/16-ц), від 17.09.2020 року справа №607/13541/17-ц. Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору за позовними вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 13 420 гривень. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved