Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

01.03.2023 року [PERSON] звернувся із позовом, який в подальшому уточнив в частині складу учасників, до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , в якому просив скасувати арешт на 14/100 часток домоволодіння, які належать [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , який накладений арешт на підставі ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 14.06.1989 року, реєстраційний номер обтяження 81627221, архівний номер: 54563ODESSA1, архівна дата: 04.03.1998, дата виникнення: 14.06.1989, №реєстра: 100-89, внутр. № 88012E2524EF3A308133. В обгрунтування позову зазанчив, що він є власником 14/100 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Позивач виявив бажання відчужити належну йому частку, однак на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] накладений арешт на підставі ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 14.06.1989 року, реєстраційний номер обтяження 81627221, архівний номер: 54563ODESSA1, архівна дата: 04.03.1998, дата виникнення: 14.06.1989, №реєстра: 100-89, внутр. № 88012E2524EF3A308133. Із вказаного питання був спрямований запит до Одеського державного нотаріального архіву щодо надання копії ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 14.06.1989 року. Відповіддю №184/01-18 від 10.02.2023 року повідомлена, що в документах архіву зазначена ухвала відсутня. Однак, в Реєстрі для реєстрації заборон відчуження житлових будинків, арештів накладених на будинки судових і правоохоронних органів з 24.02.1980 року по 04.03.1992 року виявлено запис про накладення арешту на нерухоме майно на підставі ухвали Малиновського районного суду м.Одеси №б/н від 14.06.1989 року, прізвище власника зазначене як « [PERSON] ». Відповідно до відповіді на адвокатський запит №12/19/2023 від 24.02.2023 року [PERSON] не був відповідачем у справах на дату винесення ухвали Малиновського районного суду м.Одеси №б/н від 14.06.1989 року. Станом на дату винесення ухвали Малиновського районного суду м.Одеси №б/н від 14.06.1989 року в провадженні суду перебували справи №2-217/89 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою. Ухвалою від 02.08.1989 року до участі у вказаній справі залучено [PERSON] . Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 28.03.1989 року між сторонами затверджено мирову угоду. Вищевказана справа зберігається в архіві суду. Також в провадженні суду перебувала справа №2-978/2005 (останній номер) за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у володінні та користуванні земельною ділянкою та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні домоволодінням та земельною ділянко. Ухвалою від 24.05.2005 року позов у вказаній справі залишено без розгляду. В рамках справи №2-978/2005 [PERSON] є відповідачем, однак вказана справа справа знищена, а з процесуальних документів залишилося тільки ухвала про відкриття провадження та залишення позову без розгляду. На даний час позивач не має права звернутися із заявою про скасування заходів забезпечення позову у справі №2-217/89, оскільки він не є її учасником. Посилаючись на вказані обставини справи позивач просив задовольнити позовні вимоги. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 24.04.2023 року позовну заяву залишено без руху, надано строк на усунення недоліків. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 15.05.2023 відкрито провадження у справі. Відповідач та третя особа надали до суду заяви, в яких позовні вимоги визнали, просили справу розглянути у їх відсутність. Позивач надав до суду заяву в якій позов підтримав, просив його задовольнити та розглянути у його відсутність. Дії сторін не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до положень ч. ч. 3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Оскільки відповідач визнав, пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч. ч. 3,4 ст. 200, ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 14/100 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 7-ю Одеської ДНК від 10.07.1989 року, справа №2-2121. Право власності зареєстровано 01.08.189 року за р.№19518 у реєстровій книзі 195 на сторінці 175. Іншим співвласником майна є [PERSON] , яка володіє 9/20 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] . [PERSON] виявив бажання відчужити належну йому частку, однак на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] накладений арешт на підставі ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 14.06.1989 року, реєстраційний номер обтяження 81627221, архівний номер: 54563ODESSA1, архівна дата: 04.03.1998, дата виникнення: 14.06.1989, № реєстра: 100-89, внутр. № 88012E2524EF3A308133. Із вказаного питання був спрямований запит до Одеського державного нотаріального архіву щодо надання копії ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 14.06.1989 року.Відповіддю №184/01-18 від 10.02.2023 року повідомлена, що в документах архіву зазначена ухвала відсутня. Однак, в Реєстрі для реєстрації заборон відчуження житлових будинків, арештів накладених на будинки судових і правоохоронних органів з 24.02.1980 року по 04.03.1992 року виявлено запис про накладення арешту на нерухоме майно на підставі ухвали Малиновського районного суду м.Одеси №б/н від 14.06.1989 року, прізвище власника зазначене як « [PERSON] ». Відповідно до відповіді на адвокатський запит №12/19/2023 від 24.02.2023 року [PERSON] не був відповідачем у справах на дату винесення ухвали Малиновського районного суду м.Одеси №б/н від 14.06.1989 року. Станом на дату винесення ухвали Малиновського районного суду м.Одеси №б/н від 14.06.1989 року в провадженні суду перебували справи №2-217/89 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою. Ухвалою від 02.08.1989 року до участі у вказаній справі залучено [PERSON] . Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 28.03.1989 року між сторонами затверджено мирову угоду, провадження по справі закрито. Вищевказана справа зберігається в архіві суду. Також в провадженні суду перебувала справа №2-978/2005 (останній номер) за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у володінні та користуванні земельною ділянкою та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні домоволодінням та земельною ділянко. Ухвалою від 24.05.2005 року позов у вказаній справі залишено без розгляду. В рамках справи №2-978/2005 [PERSON] є відповідачем, однак вказана справа знищена, а з процесуальних документів залишилося тільки ухвала про відкриття провадження та залишення позову без розгляду. На даний час позивач не має права звернутися із заявою про скасування заходів забезпечення позову у справі №2-217/89, оскільки він не є її учасником. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Мирончук Н.В. було відмовлено в задоволені заяви про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою. Ухвала набрала законної сили. Відповідно до ч. 9 та 11ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Примірник ухвали про скасування заходів забезпечення позову невідкладно після набрання такою ухвалою законної сили надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також державним та іншим органам, які повинні були та (або) виконували ухвалу про забезпечення позову, для здійснення ними відповідних дій щодо скасування заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: 1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього кодексу; 2) повернення позовної заяви; 3) відмови у відкритті провадження у справі. Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1. ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Як зазначено в Постанові ВСУ від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16, згідно з положенням статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Арешт належного позивачу нерухомого майна порушує міжнародний принци «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власністю після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43 ЦПК встановлює, що учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ухвалою Малиновського районного суду від 10.06.2021 року [PERSON] було відмовлено в скасуванні заходів забезпечення позову, судом не вирішувалось питання про відновлення втраченого провадження в частині ухвали про накладення арешту, зазначена ухвала набрала законної сили, суд вважає що позов підлягає задоволенню, оскільки інші ефективні способи захисту прав позивача були вичерпані. Враховуючи наведене, неможливість скасування арешту в порядку ст. 158 ЦПК України та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не має можливості, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту.

Outcome: approved