Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] в особі представника [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування наданого позову зазначає, що 08.08.2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики №08/08/2022 відповідно до п.1 якого [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 15000 доларів США, а [PERSON] зобов`язався повернути в строк до 08.12.2022 року. Факт одержання позики підтверджується розпискою власноруч написаною [PERSON] . Відповідно до умов пунктів 3.1 та 3.2 Договору, [PERSON] зобов`язався сплачувати проценти від суми позики в розмірі 3 (трьох) % місячних, що дорівнює 450 доларів США щомісячно. Проценти виплачуються щомісяця, кожного 08 числа до дня повернення позики. Проценти сплачуються готівкою у доларах США за адресою: [ADDRESS] . Перша виплата процентів здійснюється в момент отримання грошових коштів в борг (позики) 08 серпня 2022 року. 08.08.2022 року [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 15000 доларів США, що підтверджується його розпискою від цієї дати, відеозаписом та може бути підтверджено свідками. На момент звернення з цим позовом до суду [PERSON] грошові кошти у не повернув, хоча сплатив проценти за чотири місяця у розмірі 1800,00 (одна тисяча вісімсот) доларів США. Станом на дату звернення до суду, невиплаченими також залишаються проценти за п`ять місяців з грудня 2022 року по квітень 2023 року у розмірі 2250,00 (дві тисячі двісті п`ятдесят) доларів США з розрахунку 450 доларів США х 5 місяців. Враховуючи вищевикладене, просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 17250,00 доларів США, з яких 15000,00 доларів США- сума основного боргу, 2250,00 доларів США- сума процентів. Також позивач просив суд вирішити питання судових витрат, стягнувши з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді від 02.05.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою суду від 09.06.2023 закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просить його задовольнити у повному обсязі на підставах, що наведені у позовній заяві. Надав суду оригінал договору та розписку для огляду. Також проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся судом належним чином. Судом вживалися заходи щодо його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до положень ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст. 280 та відповідно до ч.1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, у тому числі оригінали боргових документів, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст.2,12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1ст. 77 ЦПК). Згідно зі\~ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів .Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом встановлено, що 08.08.2022 року між [PERSON] (Позикодавець), від імені та [PERSON] (Позичальник) був укладений письмовий Договір позики №08/08/2022, предметом якого було передання у власність [PERSON] грошових коштів у сумі 15000 доларів США. За пунктами 2-3 Договору, Відповідач зобов`язався повернути Позивачу позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому Позивачем) у строк до 08 грудня 2022 року (восьме грудня дві тисячі двадцять другого року). Факт одержання позики відповідачем підтверджується розпискою (додаток №2 до договору), власноруч написаною відповідачем в присутності двох свідків та відеозаписом, який долучено до позовної заяви Відповідно до умов пунктів 3.1 та 3.2 Договору, Відповідач зобов`язався сплачувати позивачу проценти від суми позики в розмірі 3 (трьох) % місячних, що дорівнює 450 (чотириста п`ятдесят) доларів США щомісячно. Проценти виплачуються щомісяця, кожного 08 числа до дня повернення позики. Проценти сплачуються відповідачем позивачу готівкою у доларах США за адресою: [ADDRESS] . Перша виплата процентів позивачу здійснюється Відповідачем в момент отримання грошових коштів в борг (позики) 08 серпня 2022 року. Тобто, у Договорі зазначено всі істотні умови, укладеного сторонами Договору позики: дата отримання позики, її сума, проценти за користування позикою, умови та строк її повернення. Так, 08.08.2022 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 15000 доларів США, що підтверджується його розпискою від цієї дати, та відеозаписом. На момент звернення з цим позовом до суду [PERSON] грошові кошти позивачу не повернув, хоча сплатив проценти за чотири місяця у розмірі 1800,00 доларів США. Станом на дату звернення до суду, невиплаченими також залишаються проценти за п`ять місяців з грудня 2022 року по квітень 2023 року у розмірі 2250,00 доларів США з розрахунку 450 доларів США х 5 місяців. В порядку досудового врегулювання спір між сторонами не вирішений, оскільки на вимоги позивача про сплату боргу, відповідачем заборгованість не погашена. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1ст.\~1049\~ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із ч. 2ст.\~1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 та 2ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046,1047\~ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Крім того, відповідно до ст.1049,1054 ЦК України\~передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. За змістом статті 625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що станом на 28.04.2023 року сума заборгованості складає 15000,00 доларів США - основний борг 2250,00 доларів США проценти. При викладених обставинах, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення суми позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню. В зв`язку з задоволенням основної вимоги, на підставі\~ст. 141 ЦПК України, задоволенню підлягає вимога про стягнення судового збору з відповідача, який позивачем сплачено при подачі позову. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги. Визначення поняття судових витрат наведено у\~статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, позивачем надано договір про надання правової допомоги від 10.04.2023 року, акт про надання правничої допомоги від 28.04.2023 року, квитанцію про оплату послуг з надання правничої допомоги від 28.04.2023 року, акт про надання правничої допомоги від 09.06.2023 року, квитанцію про оплату послуг з надання правничої допомоги від 09.06.2023 року. Відповідно до правового висновку щодо правозастосування, який міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у\~справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічні висновки містяться у інших постановах Верховного Суду, зокрема, у\~справі № 922/3436/20, у\~справі № 910/7586/19, у\~справі № 910/16803/19). Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу відповідачем до суду не подавалося. Таким чином, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять докази понесення позивачем на правничу допомогу адвоката витрат в розмірі 7000,00 грн., а тому вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved