Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

Стислий виклад та обґрунтування позовних вимог, позиція позивача та представника 27 серпня 2021 року [PERSON] звернулася до суду в інтересах [PERSON] з позовом, вимоги якого неодноразово уточнювала, востаннє 28 грудня 2022 року, до товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс», товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору та додатків до нього нікчемними, стягнення зайво сплачених коштів та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову посилається на те, що 04 січня 2021 року при укладенні Договору №535623875 про надання кредиту з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», останнім були порушені вимоги чинного законодавства України та права [PERSON] , як споживача на ринку фінансових послуг. Вважає, що при укладенні договору порушені вимоги ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», оскільки оферта, договір №10002487887, Додаткова угода до Договору №535623875 від 04.01.2021 року, Додаток №1 до Додаткової угоди від 05.01.2021 року до Договору №535623875 від 04.01.2021 року не містять жодного її підпису та підпису товариства, ознайомлення з умовами договору не відбулось взагалі, оскільки сам договір з`явився в особовому кабінеті вже після того, як товариством були перераховані їй кошти. Договір який не містить підпису є нікчемним з моменту умовного укладення. Це саме стосується додатків. Також, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило небгрунтоване нарахування процентів після спливу строку кредиту, несанкціоновано продовжило дисконтний період без підтвердження позичальника, підвищення процентної ставки без погодження із споживачем. Крім того, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» переуступило зобов`язання по Договору факторингу ТОВ «Таліон Плюс». Але її про вказне повідомлено не було. Після численних звернень на електронну пошту [PERSON] 12.05.2021 року від ТОВ «Таліон Плюс» надійшло повідомлення, що згідно договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року право вимоги за кредитним договором №535623875 від 04.01.2021 року було відступлено для нього. До договору було надано Додаткову угоду №26 від 31.12.2021 року, але додатку, який підтверджував придбання кредитного портфелю за період з 04.01.2021 року не долучено. А тому вказаний пакет документів не дає права вимагати виконання зобов`язання від споживача. В той же час ТОВ «Таліон Плюс» в незаконний спосіб вимагало виконання зобов`язань, розповсюджувало персональну інформацію та заволоділо коштами [PERSON] 12.05.2021 року ТОВ «Таліон Плюс» без узгодження з [PERSON] надіслало гарантійний лист без перевірки інформації. Крім того, після сплати умовної заборгованості вдалося роздрукувати хронологічний порядок операцій. Роздрукований розрахунок містить необґрунтоване нарахування процентів, підтвердження відсутності списання по тілу кредиту, нарахування процентів після спливу строку кредиту, несанкціоноване продовження Дисконтного періоду без підтвердження позичальника, підвищення процентної ставки без погодження зі споживачем, що є грубим порушенням закону та умов укладеного договору. Зобов`язання по договору виконані з переплатою, оскільки [PERSON] сплачено 15597 грн, а мала сплатити 3000 грн по тілу та 590 грн 40 коп процентів. Дану суму в розмірі 15597 грн позивач вносила під примусом, відповідачі вимагали сплачувати її шантажуючи [PERSON] , в протизаконний спосіб контактували з третіми особами, розголошуючи персональну інформацію та принижуючи [PERSON] . Отже, переплата в сумі 12006 грн 60 коп (15597 грн - 3590 грн 40 коп = 12006 грн 60 коп) була отримана без достатньої правової підстави. 13.06.2021 року відповідачу ТОВ «Таліон Плюс» направлялась досудова вимога, яка ним була проігнорована, переплата не повернута. А тому, просила суд стягнути з ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ ФК «Манівео швидка фінансова допомога» зайво сплачені 12006 грн 60 коп, 6000 грн та 6006 грн 60 коп відповідно. Також просила стягнути з відповідачів в солідарному порядку на її користь у відшкодування моральної шкоди в 10000 грн, посилаючись на те, що моральна шкода, яка завдана їй та членам її родини полягає у душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку з протиправною поведінкою відповідачів, оскільки в порушення вимог Закону України «Про захист персональних даних» та «Про захист прав споживачів» від відповідача надходили постійні телефонні дзвінки, sms-повідомлення та інші звернення до неї та через знайомих людей про повернення неіснуючого боргу. Внаслідок цього вона та її батько [PERSON] , який є хворою літньою людиною, в нього видалена гортань, тому відповідати на дзвінки не міг, лише слухав погрози, перебували у постійному страху, що унеможливлювало подальше нормальне життя, супроводжувалось нестерпними хвилюваннями, що негативно відобразилось на стані їх здоров`я. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, подали до суду письмові заяви, у яких просили розгляд справи провести у їх відсутність, позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити. Позиція відповідачів Представник ТОВ «Таліон Плюс» в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзиву не подав, хоча про час, день та місце його проведення був повідомлений у встановленому законом порядку. Представник відповідача ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» Стародуб І.В. в судовому засіданні в режимі відеоконференції позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні за безпідставністю з підстав, наведених у відзиві. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Перекупка І.Г. від 22.10.2021 року матеріали вказаної цивільної справи передано на розгляд за підсудністю до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області. 23.03.2022 року до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області надійшла дана справа із ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Перекупка І.Г. від 22.10.2021 року. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 28.03.2022 року позовну заяву залишено без руху на надано позивачу п'ятиденний строк для усунення недоліків. У визначений судом строк недоліки було усунуто, вимоги позовної заяви представник позивача уточнила 26.04.2022 року, просила визнати кредитний Договір №535623875 від 04.01.2021 року та додатки до нього нікчемними з моменту умовного укладення, стягнути з відповідача ТОВ «Таліон плюс» на користь [PERSON] зайво сплачені 6643,50 грн. та з ТОВ «Таліон плюс», ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в солідарному порядку 10000 грн моральної шкоди. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02.05.2022 року відкрито провадження по даній справі та призначено розгляд справи на 10 год. 00 хв. 02.06.2022 року, який в подальшому неодноразово відкладався за клопотаннями представників сторін, через неявку учасників справи та перебування головуючого судді у щорічній відпустці. 02.06.2022 року судом отримано подані представником позивача [PERSON] додаткові пояснення, у яких вона просила ухвалити рішення, яким вимоги позивача [PERSON] задовольнити повністю, стягнути з відповідачів зайво сплачені кошти в сумі 12006,60 грн. та моральну шкоду в сумі 10000 грн та клопотання про долучення доказів про хворобу батька позивача [PERSON] та наявність родинних відносин із останнім, скріншотів з мобільної переписки з відповідачами. 24.06.2022 року судом отримано поданий представником відповідача ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» Стародуб І.В. відзив на позов, у якому вона позов не визнала через його безпідставність, просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі, оскільки договір з позивачем було укладено з дотримання вимог законодавства, товариством було перераховано на банківський рахунок [PERSON] , який нею зазначено, грошові кошти в загальній сумі 7500 грн, що стверджується письмовими доказами, а саме платіжними дорученнями від 04.01.2021 року, від 05.01.2021 року та листом від 05.01.2021 року. Отже, позивач не лише підписала договір, але й отримала грошові кошти, самостійно ініціювала збільшення суми кредитних коштів, що спростовує твердження позивача про відсутність дій сторін щодо акцепту і оферти при укладенні договору. Нарахування заборгованості проведено з дотримання умов укладеного договору. 16.02.2021 року відповідач відступив право вимоги для ТОВ «Таліон плюс» на підставі укладеного договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, реєстр боржників №121, рядок 2842, загальний розмір заборгованості, що був відступлений складав 7188, 96 грн. 05.08.2022 року судом отримано подану представником позивача [PERSON] відповідь на відзив, у якій вона просила постановити рішення, яким позов задовольнити повністю, врахувати, що перше списання грошових коштів відбулось по закінченню строку дії договору 19.01.2021 року, що вбачається з наданого відповідачем розрахунку, було ініційоване кредитором самостійно, що не є підставою для продовження дисконтного періоду. Отже, строк кредитування може бути продовжений на новий термін у межах строку дії договору, а не після його закінчення. Оскільки позивач прострочила виконання зобов`язання, то вона набула обов`язку сплатити проценти за користування кредитом за бозовою ставкою відповідно до п. 1.4.3. в розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, тобто в межах строку надання кредиту, зазначеного у п. 1.2 договору - протягом 12 днів. Після спливу цього строку, право відповідача нараховувати проценти за кредитом припинилось. Отже, грошові кошти в сумі 12006 грн 60 коп були отримані відповідачами без достатньої правової підстави, а тому підлягають поверненню позивачу. Паспорт споживчого кредиту, договір, правила та додаткові угоди не містять підпису позивача. Підписаний договір факторингу діяв до 28.11.2019 року, що унеможливлює придбання прав вимоги в 2021 році. Грошові кошти позивач вносила під тиском та погрозами відповідачів на підставі договорів, які не мають юридичної сили, у зв`язку з чим позивачу та її сім`ї було заподіяно моральну шкоду. 22.08.2022 року судом отримано подані позивачем [PERSON] додаткові пояснення та заяву про збільшення позовних вимог, у якій вона просить суд прийняти її до розгляду, визнати кредитний Договір №535623875 від 04.01.2021 року та додатки до нього нікчемними з моменту умовного укладення, стягнути з відповідачів ТОВ «Таліон плюс», ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь [PERSON] зайво сплачені 12006,60 грн. та 10000 грн. моральної шкоди. 13.12.2022 року судом отримано подану представником відповідача ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» Стародуб І.В. заяву про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки сформульовані позовні вимоги є неконкретними. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13.12.2022 року приєднано до матеріалів справи подану позивачем [PERSON] заяву про збільшення позовних вимог та подальший розгляд справи постановлено здійснювати з її урахуванням. Позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків - п`ять днів з дня отримання копії ухвали. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10.01.2023 року після усунення недоліків, справу призначено до розгляду на 11 год 13.02.2023 року, який проведено за клопотанням представника відповідача ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» Стародуб І.В. в режимі відеоконференції та оголошено перерву за клопотанням останньої для надання письмових доказів, після чого розгляд справи неодноразово відкладався до отримання таких доказів. 14.06.2023 року судом отримано надіслані представником ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» Аухіміком О.О. письмові докази: довідку про розрахунок заборгованості, додаткову угоду №26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року про пролонгацію останнього до 31.12.2021 року. Виклад встановлених судом обставин та зміст спірних правовідносин Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на підставі кредитного договору, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Судом встановлено, що, маючи намір скористатися послугами online-кредитування та отримати у кредит грошові кошти для задоволення власних споживчих потреб, 04.01.2021 року позивач [PERSON] відвідала сайт фінансової установи ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», де оформила заявку на отримання кредиту (анкету встановленої товариством форми). Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - Правила) опубліковані на сайті https://moneyveo.ua, перебувають в загальному доступі для ознайомлення всіх зацікавлених осіб. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Одночасно з переходом на сторінку ознайомлення з офертою, товариством генерується і відправляється на номер телефону вказаний Позичальником у заявці персональний одноразовий ідентифікатор, який використовується Позичальником для підписання електронного договору. Так, 04.01.2021 року з використанням мережі інтернет між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту №535623875 (далі Договір) на суму 3000 грн шляхом прийняття (акцепту) позивачем оферти товариства на укладення електронного договору та введення [PERSON] одноразового ідентифікатору №MNV76H8P, отриманого від товариства на мобільний телефон [NUMBER] . Згідно пункту 4.1. Договору від 04.01.2021 року, невід`ємною частиною Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті Кредитодавця www.moneyveo.ua. Відповідно до п. 4.4. Договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Кредитодавцем в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. У відповідності до умов Правил [PERSON] акцептувала оферту шляхом заповнення заявки на отримання кредиту на сайті товариства, вказуючи всі дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення, в тому числі і реквізити власної банківської карти. Отже, Договір від 04.01.2021 року укладено між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних та надсилаються та призначені для ідентифікації підписувача цих даних) згідно п. 4.4. Договору. У п. 1.1. Договору сторони погодили, що Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові кредит на суму 3000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п. 1.4. цього Договору. Пунктом 1.2 встановлено що кредит надається строком на 12 днів від дати отримання Кредиту Позичальником (Дисконтний період). Відповідно до п. 1.4.1. Договору, на період строку, визначеного п. 1.2. Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за Дисконтною процентною ставкою у розмірі 1,64 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом. У п. 1.4.3. Договору сторони погодили, що Базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку користування кредитом, вказаного в п. 1.2. Договору, виключно за умови якщо розмір Базової процентної ставки більший ніж 1,70 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за Базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до п. 1.4. цього Договору. Згідно п. 1.6. Договору, Позичальник зобов`язаний повернути Товариству кредит, нараховані проценти згідно п. 1.4. цього Договору не пізніше строку, вказаного в п. 1.2. цього Договору. У п. 3.6. Договору сторони погодили, що закінчення строку надання кредиту не звільняє сторони від відповідальності за порушення умов Договору. 05.01.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткові угоди до Договору №535623875 від 04.01.2021 року ще на суму 3000 грн та 1500 грн, внаслідок чого загальна вартість кредиту склала 7500 грн, нарахований процент склав 1402 грн 20 коп за 12 днів. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на підтвердження обставин укладення договору про надання кредиту №535623875 від 04.01.2021 року надало суду разом з відзивом належним чином завірені копії: заявки на отримання грошових коштів в кредит від 04.01.2021 року, Договору про надання кредиту №535623875 від 04.01.2021 року, Паспорту споживчого кредиту до Договору №535623875 від 04.01.2021 року, Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», Додаткових угод від 05.01.2021 року до Договору №535623875 від 04.01.2021 року, довідку щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, а на підтвердженя виконання умов вказаного договору та перерахування на банківську карту № [NUMBER] , що була вказана [PERSON] в Заявці - копії платіжних доручень від 04.01.2021 року на суму 3000 грн, від 05.01.2021 року на суму 3000 грн та листа АТ «Альфа-Банк» від 23.06.2022 року на переказ та зарахування грошових коштів на банківську карту отримувача [PERSON] на суму 1500 грн Таким чином позивач [PERSON] не лише підписала кредитний договір та отримала кошти від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за цим договором, айвподальшому самостійно ініціювала збільшення суми кредитних коштів в межах Договору, що підтверджує волю та свідомість дій Позичальника. З урахуванням дати отримання кредиту позичальником, а саме 04.01.2021 року, договір кредиту був укладений сторонами на 12 днів, тобто до 16.01.2021 року включно. Розрахунок сукупної вартості кредиту згідно строку передбаченого п.1.2 цього Договору, зазначені в Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору - Додаток №1 до цього Договору ( п.1.9 спірного Договору) складає 8902 грн 20 коп, з яких 7500 грн тіло кредиту, 1402 грн 20 коп нараховані проценти. Позивачем [PERSON] на виконання умов Договору сплачено 15597 грн, з них на користь ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 6597 грн, що вбачається з наданого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» розрахунку. Решта суму сплачено на користь ТОВ «Таліон Плюс», якому було відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, дію якого було пролонговано відповідно до Додаткової угоди №26 від 31.12.2020 року. З метою повернення коштів, сплачених без достатньої правової підстави, [PERSON] зверталась до відповідачів, однак вказане результатів не принесло, а тому за захистом прав позивача до суду звернулась її представник за довіреністю Бучинська О.Б. з вказаним позовом. Застосовані норми права Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог в на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та ст.6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначено у ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як визначено у ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У статті 204 ЦПК України закріплено презумпцію правомірності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування, тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У частині 2 ст. 639 ЦК України визначено що, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Частина перша статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» містить умови, що визначаються у договорі про споживчий кредит. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно ч. 3 ст. 5 Закону України «Про електронну комерцію», правочин не може бути визнано недійсним у зв`язку з його вчиненням в електронній формі. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму, а допустимість електронного документа, як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Згідно ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно положень статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до положень ст.ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Мотиви та висновки суду Судом встановлено, що, звертаючись до суду з позовом про визнання кредитного договору №535623875 від 04 січня 2021 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] та додаткових угод до нього від 05 січня 2021 року нікчемними з моменту укладення, позивач обґрунтовує свої вимоги, зокрема, відсутністю підписів сторін як в самому договорі, так в додатках до нього. Разом з тим, судом встановлено, що після реєстрації на сайті відповідача ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», надсилання заявки на отримання кредиту в розмірі 3000 грн строком на 12 днів від дати отримання кредиту зі сплатою 1,64 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, на мобільний телефон позивача надійшла відповідна «комбінація букв та цифр», що є одноразовим ідентифікатором для підписання договору. Отже, оспорюваний договір укладався дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» у сторін такого договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру. Договір укладено згідно з ч. 2. ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в порядку, передбаченому Законом України «По електронну комерцію». Договір підписувався з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 зазначеного Закону, електронний підпис з одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор для укладення договору надсилається засобами зв`язку, зазначеними заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі. Відтак, укладення договору у запропонованій формі із запропонованими умовами, відповідало внутрішній волі позивача, оскільки саме вона зареєструвалась в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», заповнила заявку, встановленої форми на сайті відповідача на отримання кредиту, повідомивши інформацію про власні прізвище ім`я та по батькові, дату народження, паспортні дані, податковий номер, контактні дані: адресу реєстрації та місця проживання, контактний номер мобільного телефону, номер банківської карти, обрала суму кредиту, проценти за користування кредитом, суму для виплати та строк виплати, підтвердивши, що вказала повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні для прийняття товариством рішення про надання кредиту. Твердження позивача про те, що вона не ознайомилася з умовами договору на час його підписання, оскільки сам договір з`явився в особовому кабінеті вже після того, як відповідачем були перераховані кошти позивачу, не є підставою для визнання договору недійсним. Так, [PERSON] , ознайомившись з запропонованими умовами договору, не скористалась правом відмовитися від його укладення та правом повернення коштів товариства у день їх отримання, навпаки, погодилась на запропоновані умови договору, вважаючи їх прийнятними для себе, а вподальшому здійснила дії щодо збільшення суми кредиту. Позивач була вільною у виборі фінансової установи для отримання кредиту, а факт отримання коштів, підтверджує вільне волевиявлення на вчинення правочину. Факт отримання грошових коштів позивач визнавала в поданому до суду позові. Вказуючи на введення її в оману щодо обставин, які мають істотне значення та є підставою для визнання правочину недійсним, позивач не зазначила в чому полягав такий обман з боку відповідача. Виходячи із змісту ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, суд зазначає, що між позивачем і відповідачем ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду. Таким чином, з врахуванням тієї обставини, що позичальник під час укладення договору підтвердила, що ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись укладеного договору, а зміст договору жодним чином не порушує її законних прав та інтересів, суд не приймає до уваги доводи [PERSON] та її представника [PERSON] щодо порушень вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Умовами укладеного кредитного договору №535623875 від 04 січня 2021 року визначено, що відповідач має право на повернення кредиту у визначений договором строк (12 днів) та отримання процентів, у розмірі визначеному п.1.4 договору. Відповідно, позивач взяла на себе зобов`язання повернути кредит у сумі 7500 грн та нараховані проценти не пізніше строку вказаного у п.1.2 договору, яким визначено, що кредит надається строком на 12 днів від дати отримання кредиту. Отже, з урахуванням того, що кредитні кошти позивач отримала 04 січня 2021 року та 05 січня 2021 року, а договір кредиту укладений на 12 днів - до 16 січня 2021 року включно, позивач взяла на себе зобов`язання повернути сукупну вартість кредиту (сума кредиту та сума нарахованих процентів за зниженою ставкою відповідно до п.п. 1.4.1 договору) в розмірі 8902 грн 20 коп до 16 січня 2021 року. Оскільки позивач прострочила виконання зобов`язань, вона набула обов`язку сплатити проценти за кожний день користування кредитом. Отже сума процентів складає 1402 грн 20 коп. Крім того, суд зауважує, що п. 1.3 Договору про надання фінансового кредиту передбачено порядок та умови пролонгації строку кредитування, проте строк кредитування може бути продовжений на новий термін у межах строку дії договору, а не після його закінчення. Судом встановлено, що строк кредитування закінчився 16 січня 2021 року, до його закінчення сторонами не було укладено жодних угод про продовження строку користування кредитом. Отже після спливу визначеного п.1.2. договору строку кредитування право відповідача нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилися. У зв`язку з простроченням, позивач заборгувала відповідачу ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» сукупну вартість кредиту у розмірі 8902 грн 20 коп (7500 грн кредиту + 1402 грн 20 коп процентів), яку мала обов`язок повернути. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (№14-10цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Фактично на виконання умов договороу позивачем було сплачено 15597 грн, в той час як за умовами укладеного договору повинна була сплатити 8902 грн 20 коп. З наданого відповідачем ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» розрахунку заборгованості слідує, що на користь останнього позивачем було сплачено 6597 грн, решта коштів сплачено на користь ТОВ «Таліон плюс» як фактору на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, дію якого було пролонговано відповідно до Додаткової угоди №26 від 31.12.2020 року. Згідно реєстру прав вимоги №121 від 16.02.2021 року (рядок 2842) загальний розмір заборгованості, що був відступлений ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за Договором №535623875 від 04 січня 2021 року для ТОВ «Таліон плюс» складав 7188, 96 грн. Вкаазані обставини підтверджуються належним чином завіреними договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, додатковою угодою №26 від 31.12.2020 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року та реєстром прав вимоги №121 від 16.02.2021 року. Суд зазначає, що грошові кошти в сумі 6694 грн 80 коп (15597 грн - 8902 грн 20 коп), були отримані відповідачем ТОВ «Таліон Плюс» від позивача [PERSON] без достатньої правової підстави, оскільки нараховані як проценти після закінчення строку кредиту, а тому відповідно до вимог ст.ст.1212, 1213 ЦК України підлягають поверненню позивачу. У пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту». Так, предметом регулювання гл. 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Суд зауважує, що у зв`язку із спливом визначеного договором №535623875 від 04 січня 2021 року строку кредитування, не погодження сторонами нового строку кредитування, 16 січня 2021 року між сторонами припинилися будь-які договірні відносини, а тому відсутні будь-які правові підстави для набуття та зберігання відповідачем грошових коштів, що становлять суму процентів, нарахованих відповідно до умов договору, термін дії якого закінчився. Оскільки у відповідача припинилося право нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, тому кошти в сумі 6694 грн 80 коп, як проценти нараховані по закінченню строку кредитування, відповідач ТОВ «Таліон Плюс» отримав безпідставно, і повинен їх повернути. Суд зазначає, що права та інтереси відповідача ТОВ «Таліон плюс» у даних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак, останнім відповідні вимоги у порядку визначеному законодавством не заявлялися. Позовні вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню з огляду на таке. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що моральна шкода, яка завдана їй та членам її родини полягає у душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку з протиправною поведінкою відповідачів, оскільки в порушення вимог Закону України «Про захист персональних даних» та «Про захист прав споживачів» від відповідачів надходили постійні телефонні дзвінки, sms-повідомлення та інші звернення до неї та через знайомих людей, контакти яких вона не надавала товариствам, з використанням загрозливих висловів, лайливих слів невідомими особами від імені відповідачів, які принижували її честь та гідність. Внаслідок цього вона та її батько перебувала у постійному страху, що унеможливлювало подальше нормальне життя, супроводжувалось нестерпними хвилюваннями, що негативно відобразилось на стані їх здоров`я. Позивач не довела, що вона та члени її родини, а також знайомі отримували від працівників відповідачів постійні телефонні дзвінки, повідомлення та звернення іншими засобами комунікації, з використанням загрозливих висловів, лайливих слів, які принижують її честь та гідність, чим їй та членам її родини було завдано моральної шкоди, що також вплинуло на стан її здоров`я. Надані позивачкою скріншоти повідомлень містять інформацію про можливе застосування заходів примусового стягнення у зв`язку з несплатою боргу, що передбачає можливість арешту майна та рахунків, реалізації майна. Вказана інформація не містить відомостей про застосування погроз, лайливих слів чи інших відомостей про які зазначає позивачка. Не є доказом завдання моральної шкоди позивачці діями відповідачів виписка з медичної карти стаціонарного хворого про злоякісне утворення, оскільки така виписка лише містить відомості про хворобу батька позивача [PERSON] , а також того, що останній був учасником правовідносин щодо яких виник спір, та, відповідно, поніс моральні страждання. Крім того, моральну шкоду позивач обґрунтовує поширенням щодо неї недостовірної інформації. Так, звертаючись до суду, позивач [PERSON] зазначила, що поширена інформація є негативною, а тому відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Суд зауважує, що ч. 3 ст. 277 ЦК України втратила чинність 19 квітня 2014 року, і не може поширюватися на спірні правовідносини. Таким чином позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо завдання їй та членам її родини моральної шкоди та наявності причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою та отриманими моральними стражданнями. Крім того, відсутні докази того, що умовами договору, укладеного між сторонами, передбачено можливість відшкодування моральної шкоди. За таких обставин позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку позов задовольнити частково та стягнути з відповідача ТОВ «Таліон плюс» на користь [PERSON] 6694 грн 80 коп отриманих без достатньої правової підстави. Розподіл судових витрат Звертаючись до суду, позивач заявила вимоги немайнового характеру: про визнання кредитного договору та додатків до нього нікчемними, а також дві вимоги майнового характеру: про повернення переплати за кредитним договором в сумі 12006 грн 60 коп та про відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн, та повинна була сплатити судовий збір за вказані вимоги у розмірі визначеному Законом України «Про судовий збір» станом на час звернення до суду 27 серпня 2021 року. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до змісту ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина вимог компенсується за рахунок держави. Судом частково задоволено позовні вимоги, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн (розрахований за вимогу майнового характеру станом на час звернення до суду), пропорційно до задоволеної частини вимог. Інша частина судового збору пропорційно до відхиленої частини вимог компенсується за рахунок держави.

Outcome: partial