Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

09.06.2022 року на адресу суду надійшла позовна заява. Ознайомившись з матеріалами якої, суддя встановила, що така позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки її подано з порушенням вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України, про що 13.06.2022 постановлено відповідну ухвалу. 06.07.2022 суддя встановила додатковий строк для усунення недоліків та продовжила час залишення позову без руху. 19.07.2022 представник позивача подав до суду заяву про усунення визначених судом недоліків. Так, позивач у позовній заяві зазначає, що 25.08.2021 близько 17 години 00 хвилин, на 148 км автодороги М-14 сполученням Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, сталася ДТП за участі транспортного засобу автомобіля марки МАН 19.463 (MAN 19.463) державний номерний знак [NUMBER] з напівпричепом марки КРОНЕ СДП 24 (KRONE SDP 24) державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу - автомобіля марки Альфа Ромео Джульєтта «ALFA ROMEO GIULIETTA» державний номерний знак [NUMBER] під його - [PERSON] управлінням. Постановою Володарського районного суду Київської області від 07.02.2022 у справі № 364/19/22, яка набрала законної сили 24.05.2022 [PERSON] визнано винним у вчиненні вище описаного адміністративного правопорушення передбаченого нормами ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль отримав суттєві механічні пошкодження. Позивач зазначає, що реальні збитки завдані належному йому транспортному засобу внаслідок ДТП складають 439 893,00 гривень, окрім того він поніс витрати на евакуацію автомобіля в розмірі 6 350,00 гривень, та витрати на правничу допомогу у розмірі 14 500,00 гривень. Станом на час звернення до суду [PERSON] завдані збитки йому не відшкодував. Позивач, посилаючись на викладені обставини та на ст. ст. 22, 386, 1166, 1187, 1193 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 19, 27, 133, 134, 137, 141, 174-177 ЦПК України, просив суд: -розглянути справу в порядку загального позовного провадження; -стягнути з [PERSON] на його користь 280 620,05 гривень матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу у ДТП; 4 350,00 гривень витрат на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП; 14 500,00 гривень витрат на правничу допомогу у справі про адміністративне правопорушення, всього 299 189,15 гривень; -стягнути понесені ним судові витрати. Ухвалою суду від 20.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, але без їх виклику до суду. Ухвалою про відкриття провадження було визначено строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. 09.08.2022 від представника відповідача надійшла заява з запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзив яким відповідач просив відмовити у задоволенні позову ( т.1 а.с.142-151). 11.08.2022 позивач надіслав на адресу суду відповідь на відзив ( т.1 а.с. 170-172). 12.08.2022 суд задовольнив клопотання представника відповідача та перейшов від спрощеного позовного провадження до загального позовного провадження призначивши підготовче судове засідання на 08.09.2022 . 08.09.2022, 10.10.2022 підготовче судове засідання не відбулося. 10.11.2022 за результатами підготовчого судового засідання суд призначив судову транспортно-товарознавчу експертизу та провадження у справі зупинив. 09.05.2023 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи на адресу суду надійшов висновок експерта від 02.05.2023. 10.05.2023 суд поновив провадження у справі та призначив підготовче судове засідання на 08.06.2023. 02.06.2023 на електронну адресу суду надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог та про стягнення процесуальних витрат. Зокрема просить суд зменшити розмір позовних вимог та стягнути з [PERSON] на його користь: - 87 989,90 гривень матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу у дорожньо-транспортній пригоді; - 4350,00 гривень витрат на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди; - 25800,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу, а загалом - 118139,90 гривень. 05.06.2023 представник відповідача надав письмові пояснення, якими частково визнає позовні вимоги, зокрема: не заперечує проти стягнення матеріальної шкоди в розмірі 87 989,90 гривень. Зазначає, що не підлягає стягненню 4350,00 гривень витрати за евакуацію транспортного засобу з місця ДТП та витрати на професійну правничу допомогу у справі про адміністративне правопорушення справа № 364/19/22 у розмірі 14500,00 грн. Просить зменшити витрати на професійно правничу допомогу у цьому провадженні до 8000,00 гривень. Одночасно просить провести підготовче судове засідання без участі відповідача і його представника та призначити справу до судового розгляду. 08.06.2023 суд закрив підготовче судове засідання та призначив до судового розгляду по суті на 20.06.2023 о 10:00. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. На адресу суду надійшла заява, якою представник позивача просить суд розгляд справи провести за їх відсутності. Позов, з врахуванням зменшення вимог підтримують та просять задовольнити ( т.2 а.с. 151). Відповідач та його представник просили підготовче судове засідання провести за їх відсутності ( т.2 а.с.148-149). Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору належним чином повідомлені, про місце, час розгляду справи. Представників до суду не направили (т.2 а.с.154,155). Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши позицію позивача та його представника викладену у позовній заяві ( зменшення позовних вимог), відповіді на відзив та зважаючи на позицію відповідача та його представника зазначені у відзиві, письмових поясненнях , вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить автомобіль марки «Альфа Ромео Джульєтта» («ALFA ROMEO GIULIETTA»), державний номерний знак [NUMBER] ( а.с. 4-6). 25.08.2021 близько 17 години 00 хвилин, на 148 км автодороги М-14 сполученням Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, сталася ДТП за участі транспортного засобу автомобіля марки МАН 19.463 (MAN 19.463) державний номерний знак [NUMBER] з напівпричепом марки КРОНЕ СДП 24 (KRONE SDP 24) державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу - автомобіля марки Альфа Ромео Джульєтта «ALFA ROMEO GIULIETTA» державний номерний знак [NUMBER] під управлінням - [PERSON] . Постановою Володарського районного суду Київської області від 07.02.2022 у справі № 364/19/22, яка набрала законної сили 24.05.2022 [PERSON] визнано винним у вчиненні вище описаного адміністративного правопорушення передбаченого нормами ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль отримав суттєві механічні пошкодження. Зазначені обставини встановлено постановою Володарського районного суду Київської області від 07.02.2022 , яка 24.05.2022 постановою Київського апеляційного суду залишена без змін ( т.1 а.с.106-111). Стаття 82 частина 4 вказує, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, розглядаючи спір, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може тільки вирішувати питання про розмір відшкодування. На момент ДТП транспортний засіб було застраховано Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО», на що вказує договір добровільного страхування наземного транспорту № 16272768 від 05.05.2021 та поліс № 203947864 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ( т.1 а.с.7-11). Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована Приватно акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія», на ствердження чого в матеріалах справи міститься поліс № АР/8970373 ( т. 1 а.с.128). Позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», із заявою про виплату страхової суми та йому відповідно до страхового акту № 2168017-1 від 04.01.2022 підлягає виплата сума страхового відшкодування, яка становить 439 893,00 грн ( т.1 а.с.72). Розрахунок ( т.1 а.с. 71) страхового відшкодування складається: -вартість відновлювального ремонту - 874 316,56 грн; -витрати на евакуацію - 2000,00 грн; -вартість матеріального збитку 505 893,00 грн; -франшиза 68 000,00 грн. Вказана сума була сплачена на банківський рахунок АТ «Кредобанк» на погашення кредиторської заборгованості ( а.с.21). Оскільки сторони не досягли згоди та не погодилися з висновками страхової компанії, на вимогу сторін судом було призначено транспортно-товарознавчу експертизу. На виконання ухвали суду від 10.11.2022, за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи ( т.2 а.с.78-106) 02.05.2023 експерт прийшов до висновку, що: -ринкова вартість КТЗ Альфа Ромео Джульєтта «ALFA ROMEO GIULIETTA» державний номерний знак [NUMBER] станом на 25.08.2021 становить 668 882,90 грн; -вартість відновлювального ремонту КТЗ Альфа Ромео Джульєтта «ALFA ROMEO GIULIETTA» державний номерний знак [NUMBER] станом на 25.08.2021 складає 753 596,51 грн; -вартість відновлювального ремонту КТЗ Альфа Ромео Джульєтта «ALFA ROMEO GIULIETTA» державний номерний знак [NUMBER] станом 14.04.2023 складає 979 967,68 грн; -вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ Альфа Ромео Джульєтта «ALFA ROMEO GIULIETTA» державний номерний знак [NUMBER] , станом на 25.08.2021 складає 668 882,90 грн; -КТЗ вважати фізично знищеним немає підстав , оскільки на КТЗ присутні складові частини, які можуть бути придатні для подальшої експлуатації у разі якщо вони перебувають у технічно-справному стані; -вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ Альфа Ромео Джульєтта «ALFA ROMEO GIULIETTA» державний номерний знак [NUMBER] , пошкоджених частин, а саме накладки заднього бампера, підсилювача заднього бампера, кришки багажного відділення заднього лівого крила та задньої лівої стійки, станом на 25.08.2021 складає 131115,33 грн; -вартість матеріального збитку пошкоджених частин КТЗ Альфа Ромео Джульєтта «ALFA ROMEO GIULIETTA» державний номерний знак [NUMBER] , а саме передніх лівих дверей, станом на 25.08.2021 складає 47923,17 грн. Позивач у позові та в заяві про зменшення позовних вимог зазначає, що враховуючи вартість завданих збитків встановлених експертом та суму страхового відшкодування та вартість придатних залишків КТЗ, мають бути відшкодовані матеріальні збитки у розмірі 87989,90 ( 668882,90- 439893,00- 141000,00=87989,90) гривень. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність у цій частині позовних вимог, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до правового висновку Верховного Суду, який викладений у Постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19). Беручи до уваги встановлені судом обставини, що стверджені стороною позивача належним чином письмовими доказами наразі підлягає задоволенню вимога позивача, щодо стягнення на його користь різниці між розміром фактичної шкоди та розміром виплаченого страхового відшкодування - суми матеріальної шкоди завданої пошкодженням транспортного засобу, яка складає 87 989,90 гривень. Слід зазначити, що відповідач визнав позовні вимоги в цій частині, про що зазначив у своїй заяві ( т. 2 а.с.127-130). Тому вказана обставина не потребує доказування, оскільки відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до статей 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі ст.13ЦПКУкраїни та ст. 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Одночасно позивач просить стягнути з відповідача витрати на евакуацію КТЗ з місця ДТП, які складають - 4350,00 гривень, виходячи з розрахунку, що позивач поніс витрати у розмірі 6350,00 грн, про що надав відповідну квитанцію до прибуткового касового ордеру № 178 від 26.08.2021 ( т. 1 а.с. 32) в той час як відповідно до страхового відшкодування йому відшкодовано лише 2000,00 грн ( т. 1 а.с.71). За наведених обставин твердження відповідача, що такі витрати повинно бути відшкодовано страховою повністю спростовують письмові докази наявні у матеріалах справи, а відтак суд не бере їх до уваги, оскільки в межах страхового відшкодування позивачу було виплачено 2000,00 грн, в той час як решта збитків склала 4350,00 грн не увійшла в розмір страхового відшкодування. Отже, з врахуванням того, що сторони не заперечують факт евакуації пошкодженого автомобіля Альфа Ромео Джульєтта «ALFA ROMEO GIULIETTA» державний номерний знак [NUMBER] з місця ДТП, а характер пошкоджень транспортного засобу підтверджують неможливість його евакуації з місця події своїм ходом, тому наявні у справі докази з цього приводу ( квитанції до прибуткового касового ордеру та акт виконаних робіт про транспортування КТЗ ( т. 1 а.с. 32, 33) суд вважає достатніми для задоволення позовних вимог у цій частині. А саме стягнення з відповідача на користь позивача 4350,00 гривень за транспортування (евакуацію ) автомобіля. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25800,00 гривень, суд задовольняючи дану вимогу, виходить з наступного. Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Разом з тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги На підтвердження своєї позиції представник позивача надав суду: угоду про захист (представництво) та надання правової допомоги від 06.05.2022 укладену між адвокатським об`єднанням та позивачем у цій справі [PERSON] ; додаткову угоду до угоди про захист від 06.05.2022; квитанції до прибуткового касового ордеру; довідку щодо вартості правової (правничої) допомоги у цивільній справі № 364/272/22 та додаток до довідки роз шифровка наданих послуг ( т.2 а.с. 142-146). Відповідно до наданих письмових доказів за надання правничої допомоги на підставі угоди [PERSON] сплачено 25800,00 грн ( т.2 а.с.143, 144), а саме: -вивчення документів, аналіз судової практики з предмету спору, підготовки позовної заяви, склало 6500,00 грн; -при підготовці витрати на відзив 3500,00 грн; -підготовка інших документів в тому числі забезпечення доказів, витребування, призначення судових експертиз 3400,00 грн; -вартість за представництво у судових засіданнях становить 3800,00 грн за одне судове засідання; -вартість підготовки та направлення адвокатського запиту 1000,00 грн за один запит. Представник відповідача у своїх письмових поясненнях заперечує проти стягнення витрат на правничу допомогу, зазначає, що заявлені позивачем вимоги не пов`язанні з розглядом справи № 364/272/22, а випливають з розгляду справи № 364/19/22 у розмірі 14500,00 грн. Просить суд зменшити витрати на професійну правничу допомогу до 8000,00 грн. При цьому зазначає, що суд має виходити з критерію реальних адвокатських витрат ( встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Акцентує увагу на тому, що: розмір заявлених витрат є не співмірним з категорією справи, оскільки даний спір відноситься до нескладних; розмір заявлених витрат не співвідноситься з предметом спору; розмір заявлених витрат є завищеним, з огляду на те що надані послуги не вимагали значного часу, а вказані суми є завищеними ( т. 2 а.с. 127-130). Не погоджуючись з такою позицією представника відповідача суд зазначає, що відповідно до положень ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5ст. 139 ЦПК України). Згідно з ч. 3 ст.141ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст.141ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAlliance Limited» проти України» (п. 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачає такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. На підтвердження понесених витрат, представником позивача надано суду зазначені вище письмові докази на ствердження понесених витрат, які підлягають відшкодуванню позивачу ( т.2 а.с. 142-145). Суд, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорій справи та предмет позовних вимог, враховуючи виконання роботи адвокатом у відповідності до детального опису робіт (наданих послуг), доходить висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі про який просить позивач - 25800,00 грн, який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку. При цьому, суд зауважує, що твердження відповідача, що позивач включив до цього розрахунку витрати пов`язанні з розглядом справи про адміністративне правопорушення у розмірі 14500 гривень ( т. 1 а.с.78), не знайшло свого підтвердження та повністю спростовано належними та допустимими доказами наданими стороною позивача. Постановляючи рішення у справі, суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі "Проніна проти України" в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі "Шевельов проти України"). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому судовий збір слід покласти на позивача. Отже, судовий збір сплачений позивачем у розмірі 2994,70 грн підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, оскільки суд задовольнив вимоги в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved