Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що з 04.12.2015 року по 11.07.2022 року він працював на посаді машиніста тепловоза в ТОВ "ЮНІГРАН". 11.07.2022 року він звільнився з займаної посади за власним бажанням. Відповідно до наказу позивачу по справі належало виплатити заробітну плату за відпрацьований період компенсацію за 41 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, та компенсацію за 16 календарних днів невикористаної щорічної додаткової відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці. Згідно ст.116 КЗпП розрахунок з позивачем по справі проведений не був. Позивачем були отримані кошти 04.10.2022 року- 13,64 грн., 16.12.2022 року-31,27 грн., 26.12.2022 року -3031,27 грн., 08.02.2023 року-31,27 грн., 09.02.2023 року-10031,27 грн., 10.02.2023 року-5031,27 грн., 14.02.2023 року-10031,27 грн. на картковий рахунок по зарахуванню заробітної плати, що відкритий в АТ "Райффайзен Банк Аваль". Також, інформації щодо належних йому до виплати сум, він не отримав. Таким чином, починаючи з наступного дня після звільнення (11.07.2022 року) працівнику починає нараховуватися середній місячний заробіток і відбувається це аж до моменту повної виплати належних йому по справі коштів (10.02.2023 року). Орієнтовна сума його середньоденної заробітної плати, відповідно до розрахунку отриманої заробітної плати за два повних відпрацьованих місяці - січень - лютий 2022 року розраховувалась виходячи з наступного розрахунку: 11038,04 гривень (з/п за січень 2022 року) + 6076 гривень (з/п за лютий 2022 року) = 17114,04 гривень. Кількість відпрацьованих днів за січень - лютий 2022 року склала 39 днів. 17114,04 гривень (з/п за 2 відпрацьовані місяці) / 39 (кількість відпрацьованих днів за 2 місяці) = 438,82 гривень - середньоденна заробітна плата. Кількість робочих днів, належних оплаті за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.07.2022 року по 14.02.2023 року складає 159. Відтак, орієнтовна сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні становить: 438,82(середньоденна з/п) х 159 (кількість робочих днів) = 69772,38 гривень. 14 лютого 2023 року є датою фактичного розрахунку. Просить стягнути з відповідача ТОВ «ЮНІГРАН» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, та витрати в розмірі 5000 грн. на правничу допомогу. Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що заборгованість у товариства перед позивачем по компенсаційних виплатах за невикористану відпустку відсутня, сума компенсаційних виплат, нарахована в розмірі 28089,88 грн., повністю була перерахована позивачу в період з грудня 2022 року по 14.02.2023 року. Позивачем вірно проведено розрахунок середньоденного розміру заробітної плати в розмірі 438,82 грн.. З вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не погоджується. У день звільнення позивач не працював, тому трудова книжка та копія наказу була направлена поштою згідно поданої ним заяви від 07.07.2022 року. Звернувся до ТОВ "Юнігран" з вимогою про розрахунок лише 03.03.2023 року, до цього ні усно, ні письмово про сплату компенсаційних виплат не звертався, у зв`язку з чим розрахунок середнього заробітку з огляду на ст.116 КЗпП України є безпідставним. До подання позову вся заборгованість була погашена (остання сума сплачена 14.02.2023 року в сумі 4718,04 гривень). Стаття 117 КЗпП України передбачає виплату працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців. Однак позивач вийшов за межі 6 місячного строку та замість 131 дня нарахував 159 робочі дні. Крім того, прострочення виплати заборгованості зумовлено низкою незалежних від ТОВ "Юнігран" обставин, а саме ведення воєнних дій, зупинення господарської діяльності, призову на службу 84 працівників, накладення арешту на банківські рахунки та корпоративні права товариства в рамках кримінальних проваджень. Відповідь на відзив позивачем не подано. Дослідивши письмові матеріалами справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір в сфері трудових правовідносин з приводу порушення строків виплати розрахункових коштів при звільненні працівника, який регулюється нормами трудового законодавства. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (ст.117 КЗпП України). Позивач працював з 04.12.2015 року по 11.07.2022 року на підприємстві відповідача, що підтверджується копією трудової книжки з внесеним до неї записом про наказ №172 -К/ТР від 11.07.2022 року, позивача звільнено з роботи за власним бажанням. Стаття 47 КЗпП України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. З табелю обліку робочого часу слідує, що позивач у день звільнення не працював. [PERSON] 07.07.2022 року на адресу генерального директора ТОВ "Юнігран" подав заяву, в якій просив надіслати трудову книжку та копію наказу про звільнення на адресу: [ADDRESS] у зв`язку з військовим часом та неможливістю прибуття. Факт направлення та отримання позивачем вказаних документів не оспорюється. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. З довідки про нараховану та виплачену компенсацію за невикористану відпустку за липень 2022 року слідує, що підприємство станом на 11.07.2022 року заборгувало [PERSON] 30243,67 гривень. Однак, підприємство проводило виплати заборгованості після звільнення : 31.07.2022 року - 525,63 грн.(лікарнянні за рахунок ФСС); 16.12.2022 року -1628,16 грн. (лікарняні за рахунок підприємства); 16.12.2022 року-1371,84 грн.(виплата частково заборогваності); 26.12.2022 року -2000 грн.(виплата частково заборгованості); 08.02.2023 року-10000 грн. (виплата частково заборгованості); 09.02.2023 року 5000 грн.(виплата частково заборгованості); 10.02.2023 року 5000 грн.(виплата частково заборгованості); 14.02.2023 року-4718,04 грн. (виплата залишку заборгованості). Позивач факт надходження коштів не заперечує, та звернувся до суду з позовною заявою лише 06.03.2023 року. Згідно положень ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Середній заробіток за ст. 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується в розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на які працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц зазначено, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Ці критерії можуть визначатися судом під час розгляду конкретної справи з урахуванням установлених у ній обставин. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Така правова позиція аргументована тим, що з однієї сторони працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. З іншої сторони, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить відпростроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.07.2022 року по 14.02.2023 року, що складає 159 робочі дні, в сумі 69772,63 гривень, виходячи з середньоденної заробітної плати, яка становила 438,82 гривень. Розмір заборгованості роботодавця щодо виплати позивачу при звільненні всіх належних сум становила 30243,67 гривень. Період затримки відповідач пояснює веденням воєнного стану, наявністю кримінальних проваджень в рамках яких накладено арешти на майно та банківські рахунки товариства, на підтвердження чого надає процесуальні рішення.

Outcome: partial