Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

У квітні 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Державного підприємства "Українське державне аерогеодезичне підприємство" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення працівника. Позивач посилається на те, що з відповідачем перебувала у трудових відносинах та 30.01.2023 звільнена по угоді сторін, за заявою. В порушення норм законодавства, відповідачем не було здійснено всіх належних розрахунків з позивачем, а саме не виплачено заробітну плату при звільненні. Відтак, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.02.2023 по 31.05.2023 у розмірі 44686,80 грн. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Ухвалою суду від 02.05.2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. В період розгляду спрощеного позовного провадження по даній справі заяв, клопотань та заперечень у порядку ст. 182 ЦПК України, сторонами подано до суду не було. Відповідачем у встановлений судом строк відзив на позов не надано. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до наказу Державного підприємства "Українське державне аерогеодезичне підприємство" від 30.01.2023 № 04-к [PERSON] звільнено з посади начальнику відділу маркетингу та зовнішньо-економічних зв`язків. Згідно довідки про заборгованість № 1/34 від 20.02.2023, заборгованість по заробітній платі позивача станом на 31.05.2023 становить 44686,80 грн. 01.03.2023 Дарницьким районним судом м. Києва видано судовий наказ № 753/2842/23, яким стягнуто з Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство», код ЄДРПОУ- 04722078, адреса: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 69, на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, в загальній сумі 48 407 (сорок вісім тисяч чотириста сім) грн. 11 (одинадцять) коп.. Звертаючись до суду з заявленим позовом позивач посилається на те, що в порушення норм законодавства відповідачем не було здійснено всіх належних розрахунків із позивачем, а саме не була виплачена заробітна плата при звільненні. Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку людина вільно обирає або на яку вільно погоджується. Для цього держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці та заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Конституційний Суд України в рішенні від 29 січня 2008 р. № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене. Визначення терміну «заробітна плата» наведене у конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, яка ратифікована Україною 30.06.1961 р., ст. 94 Кодексу законів про працю України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці». За їх положеннями, під заробітною платою розуміється, зокрема, будь-яка винагорода або заробіток, які обчислюються, як правило, у грошовому виразі, та які роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 115 КЗпП України, заробітна плата працівнику має виплачуватись регулярно у робочі дні та у строки, встановлені у колективному договорі або нормативним актом роботодавця, що погоджений з первинною профспілковою організацією чи іншим уповноваженим на представництво трудового колективу органом чи уповноваженим колективом представником. Виплата повинна відбуватись не рідше двох разів на місяць з проміжком часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше 7 днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. А ст. 116 КЗпП України передбачає, що повний розрахунок з працівником, який звільняється, має бути здійснено безпосередньо в день звільнення такого працівника. Якщо в день звільнення працівник не працював, розрахунок і виплата всіх належних йому сум мають відбутися не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником відповідної вимоги. Заборгованістю з виплати заробітної плати є сума не виплаченої своєчасно заробітної плати всім категоріям працівників (штатні працівники, зовнішні сумісники, звільнені працівники тощо). Сума такої заборгованості включає всі нарахування в грошовій і натуральні формі, строк виплати яких минув до кінця місяця, у якому вони мали бути виплачені, за винятком обов`язкових утримань. Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми можуть бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Положеннями ч.1 ст. 117 КЗпП України закріплено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Враховуючи, що позивачу у день звільнення не було проведено виплату відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час затримки за лютий 2023 року в сумі 10426,92 грн., березень 2023 рік в сумі 11544,09 грн., за квітень 2023 рік в сумі 11171,70 грн., травень 2023 рік в сумі 11544,09 грн., що станом на 31.05.2023 становить 44686,80 грн. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За викладених обставин, враховуючи те, що за наданими суду доказами доведена заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі позивача в розмірі 48 407,11 грн., позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки в сумі 44686,80 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд ,-

Outcome: approved