Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

У червні 2022 року позивач [PERSON] звернулась до Печерського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.07.2022 року позовні вимоги про визначення місця проживання дитини виділено в окреме провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.07.2022 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини надіслано за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26.10.2022 року відкрито провадження по вказаній справі в порядку спрощеного провадження з викликом сторін та залучено до участі у справі в якості третьої особи - Службу в справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14.02.2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи - Службу у справах дітей Дніпровської районної в м.Києві державної адміністраці. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 18 червня 2013 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від даного шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього року стосунки між сторонами розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Наявні різні погляди на життя, фактично сім`я припинила своє існування. Під час спільного проживання в квартирі [ADDRESS] , в період з 2017 року по 2022 рік за кошти позивача в квартирі було зроблено євро - ремонт. Після початку повномасштабного вторгнення Росії в Україну, позивач разом з дитиною була вимушена виїхати з вказаної квартири та по теперішній час живуть окремо у матирі позивача за адресою: [ADDRESS] . На теперішній час позивач сама виховує дитину та живе разом з нею окремо від відповідача. Позивач не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні ним своїх батьківських прав та обов`язків. На даний час існують виняткові обставини для визначення місця проживання дитини з матір`ю, а не з батьком, що на думку позивача буде відповідати інтересам дитини, сприятиме належним умовам її проживання, розвитку та вихованню належному матеріальному забезпеченню, просила визначити місце проживання дитини разом з нею. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання також не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити і визначити місце проживання дитини [PERSON] за місцем проживанням її матері [PERSON] . У судове засідання представник Служби у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації не з`явився, надіслали до суду лист в якому просили слухати справу у відсутність представника Служби та прийняти рішення в інтересах дитини. У судове засідання представник Служби у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі їх представника, проти визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не заперечували, надавши суду висновок органу опіки та піклування з приводу визначення місця проживання неповнолітньої дитини. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд враховує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, розглядає справу за відсутності сторін та, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 18 червня 2013 року сторони у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №791 та підтверджується копією свідоцтва про шлюб. [INFO] у сторін народилась донька - [PERSON] , що підтверджується повторною копією свідоцтва про народження від 15 серпня 2018 року, серії [NUMBER] . Сторони проживають окремо, спільне господарство разом не ведуть, шлюбно-сімені відносини не підтримують, позивачем до Печерського районного суду м. Києва було подано позовну заяву про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини. За приписами ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Положеннями ч. 1, 2 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З аналізу практики Європейського суду з прав людини встановлено, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Положеннями ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку служби у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації про доцільність визначення місця проживання дитини разом з матір`ю від 27.03.2023 року №103/2134/41/3, останні вважаєють за доцільне визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] . У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи не встановлено між батьками конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків по відношенню до їх доньки [PERSON] та їх реалізації. За змістом ст. 31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства можна дійти висновку, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою (постанова Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 607/1091/16-ц (провадження № 61-13272св18). Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України можна визначити, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Наведена правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 21.10.2019 року у справі №640/2670/17. Відтак, при вирішенні питання про визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , суд в контексті першочергового врахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з матір`ю, добросовісне виконання [PERSON] батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, згоду батька на проживання малолітньої дитини з матір`ю, приходить до висновку про обґрунтованість позову та визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] з матір`ю - [PERSON] . При цьому, суд вказує на те, що визначення місця проживання дитини разом із матір`ю не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання останньої з матір`ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні. На підставі ст.ст. 153, 157, 160 СК України,

Outcome: approved