Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.04.2020 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного життя сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через неможливість дійти згоди щодо подальшого спільного проживання, матеріального забезпеченні сім`ї і виховання дитини, через що виникали сварки і скандали. Як сімейна пара з відповідачем не підтримують відносини більше 12 місяців. Оскільки їх шлюб існує лише формально, просить суд розірвати шлюб з відповідачем та малолітнього сина залишити проживати з нею. Сторони в судове засідання не викликалися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що вони з позивачем жили на орендованій квартирі в м. Коломия. 16.02.2023 позивач разом із сином поїхала відвідати своїх батьків у с. Черник Надвірнянського району Івано-Франківської області. З початку війни позивач на телефонні дзвінки не відповідала і в подальшому від тещі він дізнався, що вона разом з дитиною виїхала за межі України. На початку березні йому стало відомо, що дружина з сином перебували в Польщі, в подальшому переїхали у Францію, точна їх адреса проживання йому не відома, спілкуються вони в телефонному режимі. У зв`язку із чим із вимогою про розірвання шлюбу він згоден, а у встановленні місця проживання сина з позивачем просить відмовити. Також просить зобов`язати позивача після розірвання шлюбу повідомляти їй адресу проживання сина з тим, щоб він як батько мав можливість спілкуватися з сином, бачитися з ним та надавати матеріальну допомогу. Заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не надав та просив суд розглянути справу в його відсутність. Представник третьої особи пояснень суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріли справи, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі, зареєстрованому Коломийським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) 16 червня 2020 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим повторно (а.с.6). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Позивач разом із сином зареєстрована та проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області № 814 від 21.03.2023 (а.с.9). Наразі вони з дитиною перебувають за межами України, проживають у місті Маєнн Франція, хлопчик з 01.09.2022 відвідує сімейні ясла (а.с.32-33). Сімейні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть, проживають окремо більше 12 місяців. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Як вбачається з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач в позовній заяві категорично заперечувала проти надання строку для примирення, відповідач у відзиві на позовну заяву погодився на розірвання шлюбу, а тому суд вважає можливим не надавати сторонам строк для примирення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу не можливе, та шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Водночас у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Як встановлено в судовому засіданні, на даний час відсутній спір між батьками щодо місця проживання дитини, такий позов ані позивач, ані відповідач не пред`являли, після припинення фактичних шлюбних відносин дитина залишилася проживати разом з матір`ю, що підтвердив у відзиві на позовну заяву відповідач. При цьому, відповідач не заперечує щодо залишення проживання дитини з матір`ю, він заперечує проти їх проживання за межами України, оскільки це становить перешкоди йому як батьку у спілкуванні з дитиною. Таким чином, не вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, оскільки сторони з такими позовними вимогами до суду не зверталися, суд вважає необхідним лише констатувати з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі викладеного та

Outcome: approved