Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

[PERSON] , через свого представника адвоката Коломійцева Андрія Юрійовича звернулася до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування. Позовна заява мотивована тим, що позивачка мала у власності двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Відповідач, який є сином позивачки запропонував [PERSON] придбати вказану квартиру у неї за 1000000 грн. 00 коп., однак оформити даний договір у формі договору дарування. Оскільки всієї суми у відповідача не було, то він написав розписку, якою підтвердив своє зобов`язання виплатити 900000 грн. 00 коп. до 25 жовтня 2021 року. 25 жовтня 2018 року між [PERSON] , як дарувальником та [PERSON] , як обдарованим, укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Драгу Ю.Г., зареєстрований в реєстрі за №1549. [PERSON] передав [PERSON] частину грошових коштів, а саме 100000 грн. 00 коп. та написав розписку, якою підтвердив взяте на себе зобов`язання в рахунок подарованої йому квартири передати [PERSON] 900000 грн. 00 коп. до 25 жовтня 2021 року. Станом на час звернення до суду, відповідач свої зобов`язання не виконав. [PERSON] категорично не згідна з таким, оскільки не мала наміру передавати безоплатно квартиру відповідачу, хотіла отримати кошти за відчужене майно і вважала, що продає квартиру відповідачеві. У зв`язку з цим, просить суд визнати недійсним договір дарування квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладений 25жовтня 2018 року між [PERSON] , як дарувальником та [PERSON] , як обдаровуваним та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Драгу Ю.Г., зареєстрований в реєстрі за №1549. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 14 березня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування. Залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Драгу Юлію Георгіївну. Суд вирішив проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. У підготовче засідання позивачка, [PERSON] , не з`явилася, про дату та час судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Представник позивачки, адвокат Коломійцев А.Ю., у підготовче засідання не з`явився, через електронний суд подав клопотання, в якому просив суд провести розгляд справи, призначеної на 05 червня 2023 року без участі позивачки та її представника, вказав, що позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач, [PERSON] , в підготовче засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час та дату підготовчого засідання, про причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача, адвокат Любімий Олег Миколайович, у підготовче засідання не з`явився, через електронний суд подав клопотання, в якому вказав, що позовні вимоги визнають та у зв`язку з цим не заперечують проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Драгу Юлія Георгіївна, в підготовче засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про час та дату слухання справи, через канцелярію суду 11 травня 2023 року подала заяву, в якій просять справу розглядати за її відсутності, просила ухвалити рішення у відповідності до діючого законодавства. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Частиною першою статті 627\~ЦК України визначено принцип цивільного права, як свобода договору, яким передбачено, що відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За положеннями статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). 25 жовтня 2018 року [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] , з другої сторони уклали Договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Драгу Ю.Г. Відповідно до Договору дарування квартири від 25 жовтня 2018 року, Дарувальник, [PERSON] , передає Обдаровуваному, [PERSON] , безоплатно у власність квартиру [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №142773342 від 25 жовтня 2018 року приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Драгу Ю.Г. зареєструвала право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на підставі Договору дарування квартири серія та номер:1549, виданий 25.10.2018 року. Відповідно до Розписки від 25 жовтня 2018 року [PERSON] зобов`язується сплатити своїй матері [PERSON] 1000000 грн. (один мільйон гривень) за оформлення на нього, [PERSON] , договору дарування двокімнатної квартири [ADDRESS] . В момент підписання вказаної розписки передав [PERSON] свої особисті кошти в розмірі 100000 (сто тисяч) грн. Решту суми в розмірі 900000 (дев`ятсот тисяч) грн. зобов`язався сплатити [PERSON] у строк до 25 жовтня 2021 року. Розписку складено у присутності [PERSON] 25 жовтня 2018 року. Під текстом розписки міститься підпис [PERSON] . Нижче тексту розписки написано мовою оригіналу: «Я, [PERSON] своїм підписом засвідчую, що грошові кошти в сумі 100000 (сто тисяч) гривень від [PERSON] отримала 25 (двадцять п`ятого) жовтня 2018 року. Розписку оформлено за моєї присутності». Далі вказана дата 25 жовтня 2018 року та міститься підпис [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України- правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень ст.235 ЦК України- удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235\~ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин (висновок Верховного Суду України у постанові від 07 вересня 2016 року в справі № 6-1026цс16). Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним. Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним має довести: 1) факт укладення правочину, що є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин ніж тих, що передбачені насправді вчинених правочинів, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином. Для визнання у даній справі удаваним договору дарування квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , доказуванню підлягає факт умисного укладення сторонами договору дарування з метою приховання договору купівлі-продажу, а також те, що між ними виникли правовідносини з приводу купівлі-продажу вказаного майна, а не дарування (постанова Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі №200/18266/15-ц (провадження № 61-34543св18). За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Тобто воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, а оскільки відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203\~ЦК України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору та з`ясування питання про те, чи не укладено цей договір з метою приховання іншого договору та якого саме. За таких обставин, для визнання угоди удаваною позивачу необхідно надати відповідні докази, а суду - встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників (постанова Верховного Суду від 04 вересня 2019 року справа № 520/9632/16-ц). Відповідно до статті 717\~ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам\~статті 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним. Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року № 6-93цс16 та постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року по справі №726/859/14. Удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. Тому при укладенні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали). Закон не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосовувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі. Реальний (прихований) правочин може бути дійсним або недійсним. Якщо правочин, який сторони насправді вчинили, відповідає вимогам закону, відносини сторін регулюються правилами, що його стосуються. Якщо ж правочин, який сторони насправді вчинили, суперечить законодавству, суд виносить рішення про визнання недійсним цього правочину із застосуванням наслідків, передбачених для недійсності правочинів такого типу (стаття 216 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 655\~ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналіз, наведених належних та допустимих доказів, вказує на те, що позивачкою доведено обставини, які підтверджують укладення сторонами удаваного правочину, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а саме те, що Договір дарування двокімнатної квартири [ADDRESS] ., укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 25 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Драгу Ю.Г., є удаваним правочином, який приховує інший правочин Договір купівлі-продажу, який насправді вчинили сторони. Наведені обставини об`єктивно вказують на те, що при укладенні Договору дарування від 25 жовтня 2018 року насправді було укладено Договір купівлі-продажу, оскільки дарувальнику було передано частину коштів за квартиру, а іншу частину коштів [PERSON] зобов`язався передати [PERSON] до 25 жовтня 2021 року. Суд враховує, що договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, тобто має місце удаваного правочину, що є підставою для визнання цього правочину недійсним за правилами ст.235 ЦК України. Згідно частиною першою статті 142 ЦПК України, частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Беручи до уваги вищенаведене, підлягають поверненню позивачці з державного бюджету 536 гривень 80 копійок, що дорівнює 50 відсоткам судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову (1073,60 х 0,5 = 536,80). Понесені позивачкою витрати зі сплати судового збору у сумі 536 грн. 80 коп. відповідно до статті 141\~ЦПК України стягуються з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved