Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

У березні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 90000,00 грн відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання. На обгрунтування позову послався на те, що він працював в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища на шахтах ДП «Львіввугілля» більше 10 років. 22.08.2006 інститутом медицини праці АМН України в м. Києві йому встановлено професійне захворювання, а саме пневмоконіоз 1 ступеня, ускладнений хронічним бронхітом ІІ в фазі затухаючого загострення ЛН-І, а 12.10.2006 Львівським обласним центром МСЕК встановлено вперше 25 % втрати професійної працездатності за наслідками отриманого професійного захворювання. 14.06.2007 йому було встановлено ІІІ групу інвалідності та 40 % втрати працездатності. Внаслідок отриманого професійного захворювання йому було завдано значної моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, які виражаються в тому, що відчуває себе неповноцінною людиною, не в змозі вести активне життя, змушений регулярно звертатись за медичною допомогою, приймати медикаменти. Внаслідок професійного захворювання виникає постійний кашель та задишка. Відновлення здоров`я є неможливим. 20.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. 10.04.2023 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити. Вказує, що вимоги позивача є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, позивачем невірно визначено відповідача, моральна шкода повинна відшкодовуватися роботодавцем, який не створив належних умов праці позивачу, позивачем не обґрунтовано розміру завданої моральної шкоди. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Представники відповідача у судовому засіданні позов не визнала з підстав, зазначених у відзиві. Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке. Установлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ДП «Львіввугілля», працюючи на шахтах «Великомостівська», «Червоноградська» та «Зарічна», що підтверджується копіями його трудової книжки. Відповідно до\~акту розслідування\~хронічного професійного\~захворювання \~від 07.09.2006\~року \~професійне захворювання\~у [PERSON] ,\~а саме: пневмоконіоз\~1\~ступеня,\~ускладнений хронічним\~бронхітом ІІ\~в фазі\~затухаючого загострення\~ ЛН-І виникло за обставини роботи в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища шахт ДП «Львіввугілля». Згідно із випискою із акта огляду МСЕК № 2 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках потреби у додаткових видах допомоги від 12.10.2006 року серії 1ЛВА-2 №009860 позивачеві вперше безтерміново встановлено 25% втрати працездатності. Відповідно до виписки від 14.06.2007 року серії ЛВА-2 № 002506 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках потреби у додаткових видах допомоги йому безтерміново встановлено III групу інвалідності профзахворювання та 40% втрати працездатності. Вирішуючи спір, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 2 ст.\~153\~КЗпП України (далі - КЗпП) забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. У\~ст. 173 КЗпП\~зазначено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно зі\~ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (стаття 4 Закону України від 14 січня 1998 року\~\~№ 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема, Законом України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-ХІV). Спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону № 1105-ХІV повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування моральної шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Частинами першою, третьою статті 28\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»\~в редакції, чинній на час встановлення позивачу висновком МСЕК від 12.10.2006 стійкої втрати професійної працездатності, визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно зі статтею 21\~цього Закону\~Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд) виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. За наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду. Відповідно до статті 13\~зазначеного Закону\~страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14\~цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Відповідно до абзацу четвертого статті\~1, підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» завданнями страхування від нещасного випадку є, зокрема, відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей. У разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплативши йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. Пунктом 27\~статті 77\~Закону України\~від 20\~грудня 2005\~року «Про\~Державний бюджет\~України на\~2006\~рік» зупинено дію абзацу четвертого статті\~1, підпункту «е» пункту 1 частини першої статті\~21, частини третьої статті\~28\~та частини третьої статті\~34 Закону № 1105-XIV, якими обов`язок відшкодування моральної шкоди було покладено на Фонд. Відповідно до пункту 2\~розділу VII\~Прикінцеві та\~перехідні положення Закону\~України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Отже, встановлення позивачеві стійкої втрати професійної працездатності у 2006 році свідчить про позбавлення його права на відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача як правонаступника Фонду, що не виключає можливості отримання відшкодування за рахунок роботодавця. Аналогічна правова позиція щодо права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16-ц. Наведене є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed