Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернулася [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальності «Фінансова компанія управління активами», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, Головний державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожна Тетяна Андріївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивує\~тим,\~що між\~нею,\~ [PERSON] та\~Публічним акціонерним\~товариством «Альфа-Банк»\~було укладено\~кредитний договір\~№500269932\~від 18.04.2012\~року,\~право вимоги\~за яким\~перейшло до\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова Компанія\~«Управління Активами».\~30.01.2020\~року,\~Приватним нотаріусом\~Приватним нотаріусом\~Київського міського\~нотаріального округу\~Гуревічовим Олегом\~Миколайовичем,\~було вчинено\~виконавчий напис\~№10113,\~у зв`язку\~із боргом\~за кредитним\~договором,\~укладеним між\~мною,\~ [PERSON] та\~Публічним акціонерним\~товариством «Альфа-Банк»,\~право вимоги\~за яким\~перейшло до\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова Компанія\~«Управління Активами»\~і запропоновано\~задовольнити вимоги\~кредитора у\~розмірі 38\~845,67\~грн.\~(тридцять\~вісім тисяч\~вісімсот сорок\~п`ять\~гривень шістдесят\~сім копійок).\~03.02.2021\~року,\~Головним держаним\~виконавцем Голосіївського\~районного відділу\~державної виконавчої\~служби у\~місті Києві\~Центрального міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Київ)\~Задорожною Тетяною\~Андріївною було\~відкрите виконавче\~провадження №64360814.\~Вважає,\~що даний\~виконавчий напис\~не підлягає\~виконанню,\~оскільки нотаріусом\~не перевірено\~безспірність вимог\~стягувана.\~Нотаріус зазначену\~обставину не\~перевірив і\~незаконно вчинив\~виконавчий напис,\~у зв`язку\~із чим\~виникає необхідність\~визнати виконавчий\~напис таким,\~що не\~підлягає виконанню. При оформленні\~виконавчого напису\~№ 10113\~від 30.01.2020\~року,\~представниками Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~Компанія «Управління\~Активами» не\~було надано\~нотаріусу доказів\~безспірності заборгованості,\~за наявності\~якої було\~б можливим\~вчинення виконавчого\~напису та\~відповідно документів,\~що були\~надані нотаріусу.\~Заборгованість,\~яка значиться\~у виконавчому\~написі не\~дає можливості\~зробити висновок\~щодо правомірності\~її нарахування. Вважає,\~що приватний\~нотаріус не\~перевірив наявність\~доказів належного\~направлення та\~отримання позивачем\~(боржником)\~письмової вимоги\~про усунення\~порушень,\~що призвело\~до порушення\~процедури вчинення\~напису,\~передбаченої пунктом\~2.3.\~глави 16\~Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України\~та не\~надав достатніх\~та належних\~доказів відповідно\~до п.\~3.2\~передбаченого Переліком\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів,\~затвердженим постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~29.06.1999р. №1172, у зв`язку з чим, оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушення діючого законодавства, вважає за необхідне, визнати даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. В зв`язку з викладеним вище просив, визнати виконавчий напис № 10113 від 30.01.2020 року, який вчинено приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем такий, що не підлягає виконанню. Стягнути судові витрати з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова Компанія «Управління Активами». В судове засідання позивач не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. На електронну адресу суду від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, в якій просила здійснювати розгляд справи без її участі. В судове засідання відповідач не з`явився, подав до суду заяву про визнання позовних вимог, в якій просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» в частині визнання виконавчого напису виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович зареєстрованого за № 10113 від 30 січня 2020р., таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь позивача судовий збір за позов в розмірі 537 грн. та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 268,4 грн.. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Третя особа головний державний\~виконавець Голосіївського\~районного відділу\~державної виконавчої\~служби у\~місті Києві\~Центрального міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Київ)\~Задорожна Тетяна\~Андріївна в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 10113, про стягнення із [PERSON] , [INFO] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», заборгованість в сумі 38845,67грн, відповідно до кредитного договору № 500269932 від 18.04.2012, укладеним між первісним кредитором ПАТ «Альфа-банк». Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження № 64360814 від 05.02.2021 щодо стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів у розмірі 38845,67 грн., яке відкрито за виконавчим написом № 10113 від 30.01.2020р., вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М.. Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про нотаріат», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в редакції від 29.11.2001 року, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року з наступними змінами. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Згідно з ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року, зі змінами, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно приписів ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Пунктом 2 Розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання не чинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п.1 та п.2 зазначеної постанови. Встановлені обставини справи свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 30 січня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі №826/20084/14. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17. Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29.11.2001 року, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, які також знайшли своє відображення в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, в якій Великою Палатою Верховного Суду наголошено на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також часткового визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Представник відповідача в своїй заяві про визнання позовних вимог від 10.04.2023 року просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальності «Фінансова компанія управління активами» лише 50% судового збору за подання позивачем позовної заяви та за подання заяви про забезпечення позову, а інші 50% судового збору повернути позивачу з державного бюджету. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Передбачене ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернення 50 відсотків від судового збору, сплаченого при поданні заяви у разі визнання відповідачем позову є правом, а не обов`язком суду. Суд вважає, що в задоволенні клопотання представника відповідача про повернення 50% судового збору з державного бюджету слід відмовити, оскільки позивач не визнає суму заборгованості за кредитним договором. Крім того, суд враховує, що саме недобросовісна поведінка відповідача призвела до звернення позивача до суду та зумовило вирішення спору судом по суті. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений при подачі позову та при подачі заяви про забезпечення позову судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved