Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

20.02.2023 року позивач [PERSON] звернулась з даним позовом до Печерського районного суду м.Києва. В обґрунтування позову позивач вказує, що 25.01.2003 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27.05.2015 року було розірвано. Під час шлюбу [INFO] у сторін народилась дитина - син, [PERSON] , який з моменту розлучення по день звернення позивача з даним позовом до суду, проживає з нею. 07.09.2018 року позивач уклала шлюб з іншою особою та змінила прізвище на [PERSON] . Зазначає, що вона відповідально ставиться до своїх батьківських обов`язків та інтересів дитини, забезпечує його увагою, турботою, гарними житловими умовами та розвитком в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості. Враховуючи вище викладене, позивач просить суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини, разом із матір`ю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду вказаної справи визначено суддю Печерського районного суду м. Києва Матійчук Г. О. Разом із позовом до Печерського районного суду м.Києванадійшло клопотання від позивача про визначення підсудності для розгляду вказаної справи, яке мотивоване тим, що відповідач [PERSON] є суддею Печерського районного суду м. Києва, а оскільки підсудність даної справи віднесена до Печерського районного суду м. Києва, виникла необхідність для направлення вказаного позову до Київського апеляційного суду для визначення підсудності. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року вказану справу передано до Київського апеляційного суду для визначення підсудності на підставі ч.1 ст. 26 ЦПК України. Ухвалою Київського апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2023 року визначено підсудність вказаної справи Деснянському районному суду м. Києва для забезпечення розгляду справи. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду вказаної справи визначено суддю Деснянського районного суду м. Києва Буша Н.Д. Ухвалою суду від 29 березня 2023 року відкрито провадженя у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 05.06.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи в судове засідання по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про розгляд справи судом повідомлявся належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Від представника третьої особи на адресу суду надійшов лист з проханням розглядати справу без участі їх представника за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі відповідача. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що 25.01.2003 року між сторонами був зареєстрований шлюб відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського управління юстиції м. Харкова, Україна, актовий запис №46. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27.02.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до копії повторного свідоцтва про шлюб [PERSON] 07 вересня 2018 рок зареєструвала шлюб з гр. [PERSON] , прізвище після реєстрації шлюбу було змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] », про що Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві зроблено актовий запис №646. Відповідно до статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з Висновком органу опіки та піклування Білогородської сільської Ради Бучанського району Київської області, затвердженим рішенням виконавчого комітету Білогородської сільської ради№56 від 27 квітня 2023 року, встановлено, що матер`ю, позивачем по справі, забезпечуються належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини, батько, відповідач по справі, має можливість безперешкодно відвідувати дитину, спілкуватися з ним, здійснювати свої батьківські обов`язки. Окрім того, в висновку зазначено, що батько дитини - [PERSON] звернувся до служби із заявою про те, що він не заперечує щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] . Орган опіки та піклування просить суд прийняти рішення про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , враховуючи інтереси дитини згідно чинного законодавства. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). З огляду на викладене, беручи до уваги вік та інтереси дитини, який звик до умов проживання саме з матір`ю, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Outcome: approved