Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

02 лютого 2023 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння. Позивач посилається на те, що 02 січня 2021 року він придбав телевізор Xiaomi БК № 293, 2-0076, ФН 197993, вартістю 8499 грн та надав у тимчасове користування своєму батькові [PERSON] . Також ним був придбаний холодильник Samsung БК № 293, 1-0022, ФН 83751, вартістю 14 647 грн, який він також надав у тимчасове користування батькові. Факт придбання зазначеного майна підтверджується випискою з карткового рахунку. Батько позивача - [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , 22 листопада 2022 року шлюб було розірвано, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу. З моменту розірвання шлюбу між батьком та відповідачкою позивач вважає, що його права як власника вищезазначеного майна порушені, оскільки відповідач відмовляється у добровільному порядку повертати майно, яке позивач надав батькові у тимчасове користування. Позивач просить витребувати у [PERSON] на свою користь телевізор Xiaomi БК № 293, 2-0076, ФН 197993, вартістю 8499 грн та холодильник Samsung БК № 293, 1-0022, ФН 83751, вартістю 14 647 грн. Ціна позову, визначена позивачем - 23 146 грн. Згідно поданого відзиву відповідачка позовні вимоги не визнає, посилається на те, що спірне майно було придбано нею та [PERSON] в період перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти і є спільним сумісним майном. Холодильник та телевізор були придбані за готівкові кошти у магазині «Comfy» із використанням накопичувальної бонусної картки позивача [PERSON] за його згодою з метою використання та накопичення бонусів. Зазначене підтверджується оригіналами товарних чеків та гарантійних талонів, які знаходяться у неї. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, відповідач та її представник позов не визнали. З матеріалів справи видно, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 березня 2003 року по 22 листопада 2022 року. (а.с.23, 63) У судовому засіданні встановлено і не заперечується сторонами, що спірне майно - телевізор Xiaomi та холодильник Samsung знаходиться за місцем проживання відповідачки [PERSON] та перебуває у її користуванні. Позивач просить витребувати у відповідачки це майно, посилаючись на те, що він є власником цього майна. Позивач зазначає, що він придбав це майно за свої власні кошти шляхом проведення безготівкового платежу у магазині «Comfy» зі своєї банківської картки і передав це майно у тимчасове користування своєму батькові [PERSON] . На час передачі майна батько перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . На теперішній час шлюб між батьком і відповідачкою розірвано, однак відповідачка відмовляється повертати позивачу належне йому майно. Натомість відповідачка вказує на те, що спірне майно було придбано у період її шлюбу з [PERSON] і є спільним сумісним майном подружжя. За домовленістю з колишнім чоловіком це майно залишилося їй. Як пояснив у судовому засіданні позивач, він купив це майно у магазині «Comfy», розплатився за нього своєю платіжною карткою. Майно це він купив для батька, але не у подарунок. Він надав це майно батькові у безкоштовне користування на невизначений термін. Відразу після купівлі спірного майна батько забрав його разом з усіма технічними документами та чеками. На момент купівлі спірного майна батько припинив підприємницьку діяльність, не отримував іншого доходу крім пенсії і не мав можливості придбати це майно. Відповідачка у судовому засіданні пояснила, що спірне майно - холодильник та телевізор придбав її чоловік [PERSON] . При цьому звідки він взяв кошти на це майно чоловік не пояснив. Під час перебування у шлюбі чоловік самостійно приймав рішення стосовно купівлі майна. Про те, що майно було придбано за кошти позивача, вона дізналася тільки після того, як отримала копію позовної заяви, чоловік її про це не повідомляв. Відповідачкою надані суду копії чеків, оригінали яких перебувають у неї разом зі спірним майном. Згідно цих чеків у магазині «Comfy» придбано таке майно: -холодильник Samsung з нижньою морозилкою, вартістю 14 304 грн, дата придбання - 31 січня 2019 року, -телевізор Xiaomi вартістю 8499 грн, дата придбання 02 січня 2021 року. Зазначене майно було придбано шляхом проведення безготівкового платежу з картки позивача [PERSON] . На підтвердження цього позивачем надано виписки з карткового рахунку Бізнес Класік (ФОП) на ім`я [PERSON] № [NUMBER] , в якому є відповідні транзакції від 31 січня 2019 року та 02 січня 2021 року. (а.с.8-12, 15) Також позивачем надано докази його звернення до магазину «Comfy» з заявою про відновлення втрачених чеків на спірне майно та надання магазином дублікатів цих чеків йому як особі, яка оплатила придбаний товар. (а.с.13-14, 16-17) Третя особа - [PERSON] у судовому засіданні підтвердив, що вони з сином разом купували в магазині «Comfy» спірне майно, вартість майна оплатив син, передавши йому майно у користування на невизначений термін. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою позивача [PERSON] , брат обговорював з нею свій намір купити для батька побутову техніку, тому що батько після виходу на пенсію не мав достатньо коштів. Їй відомо, що брат купив для батька холодильник та телевізор. На теперішній час це майно знаходиться у квартирі відповідачки. Таким чином судом установлено, що спірне майно було придбано за кошти позивача [PERSON] . Згідно з частиною 1 статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Як передбачено статтею 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За змістом статті 698 Цивільного кодексу України, за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. Згідно наведених положень закону право власності на придбаний у магазині товар виникає у покупця, тобто у особи, яка прийняла це майно та оплатила його вартість. Як визначено статтею 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Тому суд приходить до висновку, що з моменту придбання спірного майна право власності на це майно було набуто позивачем [PERSON] , який одразу після купівлі майна розпорядився ним на власний розсуд, передавши його у користування своєму батькові [PERSON] . Відповідачкою не надано будь-яких доказів на спростування факту купівлі спірного майна шляхом здійснення оплати у безготівковій формі з карткового рахунку ФОП [PERSON] . Як визначено статтею 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. На теперішній час батько позивача - [PERSON] та відповідачка [PERSON] розірвали шлюб і проживають окремо, спірне майно, яке було передано власником у користування [PERSON] , залишилося у квартирі відповідачки, тобто батько позивача ним більше не користується. Тому порушене право власника спірного майна підлягає захисту шляхом витребування цього майна у відповідачки на користь позивача. Розподіл судових витрат Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем в уточненій позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, а саме: судові витрати на сплату судового збору у розмірі 1073 грн 60 коп та на правничу допомогу адвоката у розмірі 3000 грн. Сплата позивачем судового збору у розмірі 1073 грн 60 коп підтверджується квитанцією від 30 січня 2023 року . (а.с.1) Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на сплату судового збору у розмірі 1073 грн 60 коп. Згідно з частинами 3-6 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем та його представником не надано детального опису наданих юридичних послуг із зазначенням часу, витраченого адвокатом на виконання робіт. Таким чином відсутні належні докази здійснення позивачем витрат на правничу допомогу та розміру цих витрат. Тому відсутні підстави для розподілу між сторонами судових витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved