Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

представник позивача адвокат Забродіна В.О., яка діє в інтересах [PERSON] , звернулась до суду з позовною заявою, згідно якої просить стягнути з [PERSON] на користь позивача грошові кошти у сумі 109 705 грн. 80 коп., витрати на правову допомогу у сумі 8880 грн. та витрати на судовий збір у сумі 1185 грн. 86 коп. Позовні вимоги\~обґрунтовує тим,\~що 31.05.2021\~року позивач\~позичила відповідачу\~у якості\~позики грошову\~суму у\~розмірі 3000\~доларів США.\~За домовленістю\~між сторонами\~ [PERSON] \~зобов`язався\~повернути позичені\~грошові кошті\~у розмірі\~3000\~доларів США,\~максимальним строком\~повернення зазначив\~півроку,\~тобто у\~листопаді 2021\~року.\~Станом на\~31.05.2021\~курс НБУ\~складав 1\~долар США\~-\~27,5004\~грн.\~Факт передачі\~грошових коштів\~підтверджується розпискою\~та квитанціями.\~Кошти за\~домовленістю сторін\~було перераховано\~на картковий\~рахунок відповідача,\~який він\~повідомив у\~CMC-повідомленні,\~а саме\~-\~картка ПриватБанка\~ [NUMBER] .\~Станом на\~день подання\~позову грошові\~кошти не\~було повернені.\~З початку\~2022\~року позивач\~неодноразово особисто\~зверталась до\~відповідача з\~вимогою повернути\~позичені грошові\~кошти в\~повному розмірі.\~Кожне звернення\~закінчувалось запевненнями\~у тому,\~що у\~найближчий час\~він частинами\~буде повертати\~борг.\~Проте жодного\~разу такі\~обіцянки не\~були реалізовані.\~15.08.2022\~року за\~допомогою сервісу\~Нової Пошти\~позивач направила\~письмову вимогу\~про повернення\~позичених коштів\~на адресу,\~яку повідомив їй відповідач. Відправлення за номером 59000854301066 вручено відповідачу 22.08.2022 року. Також 01.09.2022 року було направлено рекомендований лист на адресу відповідача з такою ж вимогою. У зв`язку з тим, що відповідач не виконує свої зобов`язання, позивач змушена звернутись до суду. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 26 січня 2023 року відкрито провадження по справі, вирішено судовий розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Забродіна В.О. в судове засідання не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи були повідомлені належним чином.\~Надали до суду заяви, згідно яких просили судове засідання провести без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення судового засідання від нього на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, але причин неявки суду не повідомив, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3\~статті 223 ЦПК України\~провести судове засідання без його участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч.1\~ст.280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно розписки відповідач [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Ворошиловським РВ ГУМВС України в Донецькій області 12 листопада 2007 року, отримав від позивача [PERSON] в якості позики грошові кошти в розмірі 3 000 доларів США, які зобов`язався повернути в такому ж розмірі (а.с.12). Згідно курсу Національного банку України станом на 31.05.2021 року офіційний курс гривні до іноземної валюти становив: 1 долар США 27,5004 грн. (а.с.21). Факт отримання відповідачем грошових коштів від позивача підтверджується копіями квитанцій № 8ЕВТ-ТХ5Н-8В4Р-В28Н та № 708Т-4Е2Х-6Е8Х-0Т75 від 31.05.2021 року на суму 60\~000,00 грн. та 22\~500,00 грн. відповідно, копією виписки з банківського рахунку. Згідно зазначених квитанцій відправник [PERSON] відправила вказані суми на рахунок одержувача: [NUMBER] (а.с.13-15). Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 17 квітня 2023 року з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» була витребувана інформація про належність [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Ворошиловським РВ РУМВС України у м. Донецьку 12.11.2007 року) картки «ПриватБанку» номер [NUMBER] станом на травень 2021 року. На виконання ухвали суду від 17.04.2023 року АТ КБ «ПриватБанк» було надано довідку № 20.1.0.0.0/7-230427/49595 від 01.05.2023 року, згідно якої повідомлено, що картка № [NUMBER] була відкрита на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] від 02.04.2021р., та у травні 2021 року клієнт користувався карткою (а.с.75, 80). \~15 серпня 2022 року позивачем за допомогою сервісу «Нова Пошта» на адресу відповідача було направлено письмову вимогу терміново, але не пізніше ніж через 30 днів з моменту отримання вимоги, повернути всю суму заборгованості, а саме - 3\~000 доларів США. Зазначена вимога позивачем була отримана 15.08.2022 року (а.с.16-18). 01 вересня 2022 року позивач «Укрпоштою» знову направила на адресу відповідача вимогу про повернення заборгованості у сумі 3\~000 доларів США (а.с.19-20). На день розгляду справи відповідач позичені кошти позивачу не повернув. Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В даному випадку відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК). Відповідно до ч. 2 вказаної статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує укладений між сторонами правочин щодо передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Із розписки, підписаної відповідачем, вбачається, що відповідач взяв на себе зобов`язання повернути позивачу грошові кошти у розмірі 3\~000 доларів США. Таким чином, вказаною розпискою позивач підтвердила факт отримання відповідачем коштів у зазначеному розмірі і відповідач зобовязався їх повернути позивачу в тій же сумі (а.с.12). Отже, враховуючи, що відповідач отримав у позивача грошові кошти в розмірі 3\~000 доларів США, позивач має право вимагати повернення відповідачем суми займу. Крім того, як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи № 6-79цс14, відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт утримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України боржник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. При цьому, як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 499/144/17 (провадження № 61-8096св19), встановивши, що грошові кошти відповідач взяв у позивача у борг, проте у розписках не зазначено строк повернення цих коштів, борг має бути повернутий у порядку та строки, що встановлено частиною першою статті 1049 ЦК України, тобто протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це. З матеріалів справи, зокрема розписки, вбачається, що\~громадянин України [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Ворошиловським\~РВ ГУМВС\~України в\~Донецькій області\~12\~листопада 2007\~року, отримав від\~громадянки України\~ [PERSON] в якості\~позики грошові кошти у розмірі 3 000 доларів США. Розписка підписана відповідачем, а отже сторони дотримались письмової форми договору. Недійсність розписки в судовому засіданні не доведена. Направлені на адресу відповідача вимоги про повернення позичених коштів від 15.08.2022 року та 01.09.2022 року [PERSON] залишив без відповіді та без виконання. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.\~ Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушень, визначених змістом зобов`язання. Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відтак [PERSON] своє зобов`язання по поверненню позичених коштів не виконав, заборгувавши позивачеві 3\~000 доларів США за розпискою. Згідно постанови Правління Національного банку України від 21 липня 2022 р № 154 «Про внесення змін до постанови Правління Національного банку України від лютого 2022 року № 18» встановлено та зафіксовано офіційний курс гривні до долара США на рівні 36,5686 гривні за один долар США, починаючи з 21 липня 2022 року.\~ Таким чином, сума боргу за розпискою в розмірі 3 000 доларів США є еквівалентною 109\~705,80 грн.\~ Станом як на час звернення до суду з позовом, так і на час розгляду справи та ухвалення рішення суду, відповідачем [PERSON] борг позивачеві [PERSON] повернутий не був (доказів протилежного суду не було надано), а відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, позовні вимоги про стягнення грошових коштів за борговою розпискою в сумі 109\~705,80 грн. є обґрунтованими, відповідачем не заперечені. З наведеного вище суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню та з [PERSON] підлягає стягненню сума боргу за борговою розпискою в сумі 109\~705,80 грн. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 8880 грн., суд зазначає наступне. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.\~ \~При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.\~ При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвоката враховується як пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність визначення у контексті обсягу заперечень, наданих протилежною стороною (постанови ВП ВС від 19.02.2020 у справі 755/9215/15-ц).\~\~ Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.\~ Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч.1 ст.60 ЦПК України). Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині 4 ст. 62 ЦПК України.\~ Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.\~ Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).\~ Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.\~ Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст.15 ЦПК України).\~ Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).\~ Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.\~ Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України).\~ Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, вказана судова практика є незмінною. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.\~ При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п.269). Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.\~ Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.\~ Представником позивача на підтвердження надання правничої допомоги на суму 8 880 грн. суду надано договір про надання правової допомоги від 15.07.2022 року (а.с.7-8).\~ Згідно п.п.4.2 п.4 зазначеного Договору вартість юридичних послуг складає 8 880 грн.\~ Згідно квитанції № 89 від 19.08.2022 року [PERSON] сплатила 8\~880 грн. за юридичні послуги згідно угоди від 15.07.2022 року (а.с.24). Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору.\~ Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.\~ Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).\~ Отже, представник позивача надав докази на підтвердження наданих правничих послуг, вартість виконаних робіт та порядку розрахунку. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).\~ Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та його представника в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8 880 грн. Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені нею судові витрати у розмірі 1\~185,86 грн. (а.с.1). На підставі наведеного та

Outcome: approved