Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

16 лютого 2022 року представник приватного\~акціонерного товариства\~«Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовна заява мотивована тим, 13.05.2020 між ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № АМ/148261 автомобіля «Toyota RAV 4», державний номерний знак [NUMBER] . 02 травня 2021 року о 12:38 год по вул. Старовокзальна, 4 в м. Кривому Розі, [PERSON] керуючи транспортним засобом «Hyundai Accent», державний номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху в межах населеного пункту, не дотримався безпечної дистанції, та допустив зіткнення з автомобілем «HYUNDAI Tucson», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який стояв та після чого по інерції почав рух та здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota RAV 4», державний номерний знак\~ [NUMBER] ,\~під керуванням\~водія [PERSON] . Внаслідок ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Toyota RAV 4», державний номерний знак [NUMBER] , з вини відповідача, цивільно-правова відповідальність якого, як водія автомобіля «Hyundai Accent», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована за полісом № ЕР/201144349 виданого АТ «СГ «ТАС», та який діям на момент ДТП. Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.05.2021 відповідача було визнано винним у вчиненні вищевказаної ДТП. Згідно з умовами договору добровільного страхування наземного транспорту № АМ/148261 від 13.05.2020, на підставі страхового акту № UA2021050200002/L05/01 від 25.05.2021, заяви про страхове відшкодування, розрахунку та зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб «Toyota RAV 4», державний номерний знак [NUMBER] склав 97 194,20 грн, та був відшкодований потерпілому. Після цього, на звернення позивача із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації на суму 97\~194,20 грн, АТ «СГ «ТАС» було здійснено виплату позивачу 53\~197,09 грн. Невідшкодованою залишилась сума в розмірі 43\~997,11 грн, яку позивач просить суд стягнути з відповідача. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник Сагайдак Д.С. надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов не визнав. Як на підставу заперечень посилався на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час ДТП була забезпечена страховим полісом № ЕР/201144349, страховик АТ «СГ «ТАС». Відповідно до вимог ст. 3, п. 22.1 ст. 22, ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст.ст. 1166, 1194 ЦК України, та за якими передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає, а шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Просив суд відмовити позивачу в позові. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 13.05.2020 між ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № АМ/148261 автомобіля «Toyota RAV 4», державний номерний знак [NUMBER] . Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.05.2021, яка набрала законної сили 25.05.2021, визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та встановлено, що 02 травня 2021 року о 12.38 год по вул. Старовокзальна, 4 в м. Кривому Розі водій [PERSON] керуючи автомобілем «Hyundai Accent», державний номер [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху в межах населеного пункту, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, та допустив зіткнення з автомобілем «Hyundai Tucson», державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який стояв та після чого по інерції почав рух та здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota Rav 4», державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження, а [PERSON] порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. 05 травня 2021 року [PERSON] звернувся допозивача з заявою про настання страхового випадку пов`язаного з пошкодженням його автомобіля водієм транспортного засобу «Hyundai Accent», державний номер [NUMBER] . Розмір виплат пошкодженого транспортного засобу «Toyota RAV 4», державний номерний знак [NUMBER] визначено в розмірі 97 194,20 грн, та виплачено потерпілому, що підтверджується протоколом технічного огляду КТЗ від 13.05.2021, ремонтною калькуляцією, рахунком від 19.05.2021, страховим актом № UA2021050200002/L05/01 від 25.05.2021, платіжним дорученням № 53552 від 01.06.2021. 17 серпня 2021 року позивач звернувся до АТ «СГ «ТАС» (в якого була забезпечена цивільно-правова відповідальність транспортного засобу відповідача), з вимогою в порядку суброгації № 593/2021 на суму 97\~194,20 грн, у відповідь на яку АТ «СГ «ТАС» виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 53\~197,09 грн. Невідшкодованою залишилась сума в розмірі 43\~997,11 грн. Частиною 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Нормами статей 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між сторонами, є засновані на суброгації переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Вказаний висновок узгоджений з постановою Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до положень частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, серія A № 303-A, параграф 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), рішення від 27 вересня 2001 року, № 49684/99, параграф 32). Таким чином, враховуючи невиконання відповідачем правомірних вимог позивача, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Заперечення представника відповідача враховані судом, оцінені в сукупності з усіма доказами у справі, та не знайшли підтвердження в ході слухання справи належними та допустимими доказами. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних громадян, та для позивача при зверненні до суду з даним позовом, станом на 2022 рік, складала 2481 грн, та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved