Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 02 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просив суд: стягнути з [PERSON] на його користь суму основного боргу у розмірі 1315 (одна тисяча триста п`ятнадцять) доларів США 18 центів, що утворилась станом на 01.08.2018 року в національній валюті України за офіційним курсом НБУ на момент ухвалення судового рішення, а також стягнути судовий збір. \~ \~ \~ \~Позов,\~з урахування\~уточнень,\~мотивовано тим,\~що у\~жовтні 2016\~року між\~ним та\~ [PERSON] \~був укладений\~усний договір\~позики,\~відповідно до\~умов якого\~останній отримав\~від [PERSON] \~у присутності\~дружини [PERSON] \~200\~доларів США\~з терміном\~повернення «за\~першою вимогою»,\~без нарахування\~процентів за\~користування позикою. Крім того, 28 грудня 2016 року між сторонами укладений письмовий Договір грошової позики ( далі Договір), відповідно до умов якого [PERSON] отримав від позивача 600 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою. Зазначені грошові кошти [PERSON] позичив з метою погашення боргу за придбаний ним в розстрочку автомобіль марки Тойота Королла, д.н.з. [NUMBER] . Строк, на який [PERSON] була надана позика, визначений пунктом 2.3 договору, а пунктом 3.1 Договору передбачена кінцева дата повернення позики разом із відсотками - 01 липня 2017 року. Згідно п.1.2 Договору, проценти за користування позикою складають 3% від суми позики, щомісячно. Відповідно до п.1.3 Договору-у разу невиплати відсотків за минулий місяць, сума позики автоматично збільшується на суму невиплачених відсотків. Однак, станом на 01 липня 2017 року [PERSON] не виконав свої зобов`язання за Договором. Вказав, що станом на 01.07.2017 із врахуванням відсотків заборгованість відповідача за договором позики від 28.12.2016 складала 695,57 доларів США. Починаючи з 01.07.2017 до суми боргу 695,57 доларів США додалися ще 200 доларів США, які відповідач позичив у нього ще до укладення договору. Загальна сума заборгованості [PERSON] , яку він мав повернути станом на 01.07.2017 по 01.08.2018 на існуючу заборгованість [PERSON] , 895,57 доларів США відповідно до мов п.1.2 Договору щомісячно, за користування позикою нараховані 3% від суми позики. Станом на 01.08.2018 загальна заборгованість відповідача склала 1315,18 доларів США. Посилаючись на вказані обставини, просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість у сумі 1315, 18 доларі США, що утворилась станом на 01 серпня 2018 року в національній валюті України за офіційним курсом НБУ на момент ухвалення судового рішення. \~ \~ \~ \~Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 04.08.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі. \~ \~ \~ \~Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 15.11.2018 закрито підготовче провадження у справі. \~ \~ \~ \~13.12.2018 до суду надійшов відзив відповідача, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилався на те, що дійсно, 26.12.2016 він отримав від позивача позику в розмірі 600 доларів США. За усним погодженням з позикодавцем, він мав повернути вказану суму за першою вимогою. З огляду на те, що для вирішення проблем зі здоров`ям даної суми йому не вистачало, а третя особа надати позику йому не змогла, він ще раз звернувся до позивача з проханням надати позику ще 600 дол. США. В зв`язку з вказаним, 28.12.2016 між ними було підписано ще один договір позики. В усному порядку вони з позивачем дійшли згоди, що кошти будуть надані йому протягом 10 днів з дня підписання Договору. Однак через 3 дні позивач повідомив його, що в нього виникли непередбачувані витрати, кошти потрібні йому самому, та відповідно він не може їх надати, більш того, зазначив про необхідність дострокового повернення коштів ,які він брав в нього раніше 26.12.2016. Окрім того, позивач повідомив його, що з огляду на непередбачувані обставини, та неможливість позичити кошти, Договір укладений 28.12.2016 буд анульовано та без розписки про отримання коштів він не має жодної правової сили. Після цього, з огляду на те, що йому все ж таки були потрібні кошти, він взяв вказану суму 600 дол. США в іншої особи. Однак в серпні 2018 року позивач подав до суду позовну заяву про стягнення боргу за неукладеним договором, нарахувавши додатково на нібито надані 600 дол. США 3% щомісячно на суму боргу, внаслідок чого ціна позову становить 1315,18 дол. США. Вказав, що позивач надавши до суду договір позики від 28.12.2016 та копію розписки від 26.12.2016 намагається легалізувати неукладений договір позики. Вказав, що фактично не заперечує проти існування в нього боргу перед позивачем в розмірі 600 дол. США, однак такий борг виник на підставі розписки від 26.12.2016, а не на підставі договору позики від 28.12.2016, який фактично не укладений. Посилався на те, що стягнення боргу з нього є неправомірним, як і стягнення відсотків. Крім того зазначив, що в провадженні Червонозаводського районного суду м. Харкова перебуває на розгляді позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики від 28 грудня 2016 року неукладеним. Також вказав, що якби у нього і існувала заборгованість перед позивачем на підставі договору позики від 28.12.2016 то вона б складала 1021,47 доларів США з урахуванням 3% річних. 10.04.2019 до суду надійшла відповідь на відзив позивача. Позивач посилався на пропуск строків відповідачем для подання відзиву на позовну заяву, крім того сторона відповідача вводить в оману щодо існування між ним та [PERSON] окремих правовідносин за договором позики та окремої розписки, а також щодо необізнаності відповідача про обов`язок повернути суму боргу разом з відсотками. \~ \~ \~ \~Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 26.03.2019, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного суду від 31.05.2019, провадження по справі за позовом зупинено до набрання\~законної сили\~судовим рішенням\~по справі\~ №646/8741/18, яка розглядається в Червонозаводському районному суді м. Харкова за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики від 28.12.2016 року неукладеним. \~ \~ \~ \~Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 13.01.2022 поновлено провадження у справі, оскільки 11.01.2022 року до суду подано заяву позивача про поновлення провадження, оскільки постановою Харківського апеляційного суду від 07.12.2021 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова по справі №646/8741/18 залишено без зміни. \~ \~ \~ \~Сторони в судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце слухання справи належним чином, позивач [PERSON] надав заяву, в якій підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві, долучив до матеріалів справи оригінал розписки від 26.12.2016 та оригінал договору грошового займу від 28.12.2016 р. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином, причини неявки суду не відомі. Третя особа\~ [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про час та місце слухання справи належним чином, причини неявки суду не відомі. Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч.3\~ст.131 ЦПК України). Згідно ч.1\~ст.44 ЦПК України\~учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд вважає що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Статтями 1, 2\~ЦПК\~України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази\~\~подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів\~\~змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У відповідності до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються\~письмовими, речовими\~і електронними доказами;\~висновками експертів;\~показаннями свідків. Статтями\~77,\~78 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що 28.12.2016 між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) був складений та підписаний договір позики. Відповідно до п. 1.1 Договору, позикодавець Позикодавець [PERSON] зобов`язується надати Позичальнику [PERSON] у власність грошові кошти в розмірі еквівалент 600 доларів США, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю таку ж суму грошових коштів. Пунктом 1.2. Договору, передбачена оплата за користування позикою в розмірі 3% річних від суми позики щомісячно. Відповідно до п. 2.1. Договору кошти мали бути надані Позичальнику в готівковій формі. Пунктом 2.2 договору позики передбачено, що підтвердженням отримання позики є розписка Позичальника. Відповідно до п.2.3. строк, на який надається позика Позичальнику складає шість\~місяців з дня отримання позики. Відповідно до п.3.1 договору встановлений строк повернення позиченої суми грошей до 01 липня 2017 року. Пунктом 3.2. сума позики підлягає поверненню у доларах США. Зазначене також підтверджується оригіналом розписки від 26.12.2016 та самим договором займу від 28.12.2016 долученими до матеріалів справи. Також, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звертався до Червонозаводського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просив суд визнати договір позики від 28 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] неукладеним. Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 23.06.2021, яке залишене без змін постановою Харківського апеляційного суду 07.12.2021 в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Відповідачем по справі на підтвердження виконання умов договору щодо повернення грошових коштів не надано суду оригіналу Договору позики та розписки від позичальника про повернення грошових коштів. Статтею 545 ЦК\~визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав. Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст.\~1046\~ЦК\~України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст.\~1047\~ЦК\~України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Частиною першою\~статті 1049 ЦК\~передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем\~у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою. Статтею 202\~ЦК\~України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК\~України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Суд, досліджуючи боргову розписку чи договір позики, повинен виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі № 6-24ц12). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17 (провадження № 61-21724св18) зроблено висновок щодо застосування положень статті 545 ЦК України і вказано, що «у частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку». На підтвердження зобов`язань відповідача, позивачем надані для приєднання до матеріалів справи оригінали договору позики від 28.12.2016 року та оригінал розписки від 26.12.2016 на суму 600 доларів США. Із дослідженого договору вбачається, що сторонами в письмовій формі зафіксовані істотні умови договору позики, а саме: предмет позики - грошові кошти, дата отримання та строк повернення коштів. Також зі змісту договору позики вбачається, що предметом позики були грошові кошти у валюті «долар США». Факт знаходження оригіналу договору позики, розписки про отримання коштів у позивача підтверджує наявність невиконаного боргового зобов`язання відповідача перед позивачем. Проте, суд звертає увагу, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем 200 доларів США, оскільки вказана сума ґрунтувалась на усній домовленості між сторонами та не підтверджена документально, більш того, зі змісту долучених розписки від 26.12.2016 та договору позики від 28.12.2016 підтвердженою є сума в розмірі 600 доларів США, що зокрема не оспорює і сам відповідач. Враховуючи викладене,

Outcome: partial