Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

09 лютого 2023 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив те, що 27 липня 2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, від якого народилися дочка - [PERSON] , [INFO] . Сумісне життя з відповідачем не склалося, 25 липня 2015 року вона покинула позивача, забравши дитину з собою. За позовом [PERSON] 12 жовтня 2015 року шлюб між позивачем та відповідачем розірваний рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 183/4745/15. 11 вересня 2015 року рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 183/4745/15 з позивача стягнуті аліменти в розмірі 1/4 з усіх його доходів, щомісяця. Через два місяця після розлучення відповідач [PERSON] віддала позивачу дочку пояснивши, що донька перешкоджає відповідачу влаштувати особисте життя і що тепер позивач буде піклуватися [PERSON] , виховувати її та утримувати. У виконавчій Службі Новомосковського районного управління юстиції [PERSON] відмовилася від стягнення з позивача аліментів, після чого місце її проживання та подальше життя відповідача позивачу не відомі. Позивач зазначає, що з грудня 2015 року і до часу звернення до суду всі обов`язки, визначені ст. 150 СК України виконує лише він, відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання доньки. Дитина росте під опікою позивача, який повністю морально та матеріально забезпечує її. Відповідач за 7 років не виявила бажання взяти участь у вихованні дочки, виявити турботу про неї, оскільки перешкод чи заборони щодо побачень з дитиною відповідачу ніхто не чинив і не чинить, натомість відповідач навмисно шкодить інтересам дитини та своїм рішенням (бездіяльністю) ламає її життя та долю. [PERSON] не цікавилася і не цікавиться особистим життям та внутрішнім світом дочки, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, успіхами дитини в розвитку, не допомагає фінансово, спільно вільний час не проводила, тобто ніякої участі в житті дочки вона не приймає. Також, позивач зазначає, що однією з головних підстав звернення до суду є те, що він не може без дозволу матері своєї дочки зареєструвати її за новою адресою, вивозити її за кордон на лікування, навчання, проживання. Тобто, в подальшому житті дитини позивача наявність батьківських прав [PERSON] спричинить перешкоди в житті дитини. Жодного разу матеріальну допомогу на утримання дочки [PERSON] не надавала. 27 лютого 2020 року Новомосковський міськрайонний суд по справі № 183/5621/19, позбавив [PERSON] батьківських прав відносно її доньки [PERSON] , [INFO] . З цього рішення суду позивач дізнався про те, що [PERSON] довела свою дитину до інвалідності та також залишила її на батька, після чого зникла з життя дитини. Тому позивач вирішив, що [PERSON] не повинна рахуватися матір`ю його дочки [PERSON] , мати права відносно його дитини. Позивач указує, що оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно їх дочки [PERSON] , а також від покладеного на неї, у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язку з утримання дитини, позивач вважає, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав відносно дочки [PERSON] та стягнути з неї аліменти на її утримання. Ухвалою судді від 16 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. У підготовчому засіданні 27 квітня 2023 року долучено докази, подані представником третьої особи - висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Ухвалою суду від 27 квітня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні 29 травня 2023 року судом заслухано думку малолітньої дитини [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав відносно неї [PERSON] . Позивач у судове засідання, призначене на 12 червня 2023 року не з`явився, 29 травня 2023 року подав до суду заяву, в якій підтримав позов та просив його задовольнити, а розгляд справи здійснювати без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавала. Представник третьої особи у судове засідання, призначене на 12 червня 2023 року не з`явився, 12 червня 2023 року подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2015 року встановлено, що позивач та відповідач з 27 липня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який вказаним рішенням розірвано /а.с.12/. Також, судом установлено, що сторони є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що також підтверджується належним чином засвідченою копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с.10/. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2015 року у справі № 183/4747/15 за позовом [PERSON] до [PERSON] , присуджено до стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 липня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно з довідкою від 10 січня 2023 року № 22, виданою старостою Миколаївського старостинського округу Губиниської селищної ради, [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з ним проживає донька [PERSON] , 2012 року народження, та знаходиться на його утриманні /а.с.17/. Висновком Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області встановлено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 12 жовтня 2015 року (справа № 183/4745/15) шлюб, який між позивачем та відповідачем зареєстрований 27 липня 2012 року розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну доньку, малолітню [PERSON] , [INFO] . Позивач разом зі спільною з відповідачем донькою зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи рішення Новомосковського міськрайонного суду від 02 квітня 2021 року (справа № 183/5897/20), [PERSON] визнано такою, що втратила право користування, оскільки тривалий час не проживала за місцем своєї реєстрації. Також, працівниками Служби у справах дітей виконкому Губиниської селищної ради 27 січня 2023 року здійснено спільний виїзд з інспекторами сектору ювенальної превенції Новомосковського РВП ГУНП у Дніпропетровській області для підтвердження факту проживання дитини з батьком, про що складено відповідний Акт обстеження умов проживання. В ході обстеження встановлено, що батьком створено належні умови для життя та розвитку дитини: для дитини виділено окрему кімнату, яка облаштована спальним місцем, місцем для навчання та відпочинку. Дитина забезпечена шкільним приладдям, одягом та взуттям відповідно до сезону. Також встановлено, що на утримані позивача, [PERSON] перебуває його мати (бабуся дитини), [PERSON] , 1960 року народження. За період проживання окремо від доньки [PERSON] не цікавилась досягненнями дитини в школі, не турбувалася та не цікавилась про стан здоров`я дитини, тим самим самоусунувшись від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, орган опіки та піклування Губиниської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] /а.с.46/. Вказані у висновку обставини також підтверджується матеріалами справи, зокрема: довідкою від 10 січня 2023 року № 21, виданою старостою Миколаївського старостинського округу Губиниської селищної ради /а.с.15/; актом обстеження умов проживання від 27 січня 2023 року /а.с.16/; характеристикою учениці 5-б класу Миколаївського ліцею Губиниської селищної ради [PERSON] /а.с.18/; заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2021 року /а.с.26-27/. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як установлено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Також, у судовому засіданні 19 травня 2023 року малолітня дитина [PERSON] надала суду пояснення про те, що вона проживає разом з батьком. Матір [PERSON] останній раз бачила 4 роки тому під час прогулянки в парку. Дитина повідомила, що у її матері [PERSON] є її номер телефону, однак вона їй не телефонує, інколи пише повідомлення, в яких ставить однакові запитання. Подарунків не робить, про її навчання матір не цікавиться. [PERSON] до дитини не приїздить, до себе також не запрошує. Вказала на те, що розуміє, що таке позбавлення батьківських прав, оскільки знає це з передач, які дивиться по телевізору та що це позбавить її матір можливості впливати на її життя. Дитина висловила думку про необхідність позбавлення її матері відносно неї батьківських прав. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилався на ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п.п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). Європейський суд з прав людини зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulingerand Shuruk v. Switzerland), (заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року), що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. З матеріалів справи судом не встановлено жодних намагань відповідача виховувати дитину та матеріально її забезпечувати. Матеріали справи місять постанову державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу ДВС Корсак І. В. у цивільній справі № 183/4747/15 про стягнення з [PERSON] , на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , якою повернуто виконавчий документ стягувачеві за заявою стягувача [PERSON] /а.с.14/. Вказана обставина, на думку суду, також свідчить про фактичне самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про наявність порушення прав та інтересів дитини, свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, невжиття протягом тривалого часу жодних заходів щодо можливості забезпечення належних умов для фізичного, духовного розвитку та виховання дитини, а тому наявні достатні правові підстави для задоволення позовних вимог та позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи позов в частині стягнення аліментів суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Оскільки відповідач є матір`ю малолітньої дитини, яка проживає разом з позивачем, відповідач є працездатною, з урахуванням положень ч. 2 ст. 166 СК України суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню та з відповідача, на користь позивача належить стягувати аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Також, ураховуючи наявність рішення суду від 11 вересня 2015 року, висновок суду про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів з відповідача на користь позивача, суд вважає за необхідне відкликати виконавчий лист про стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, виданий на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2015 року у справі № 183/4747/15. Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073,60 грн за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав. Також, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення аліментів на підставі Закону України «Про судовий збір», з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved