Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 15 червня 2013 року вона та відповідач зареєстрували шлюб у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1190. Сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що спільне проживання з відповідачем вони припинили, оскільки у неї з чоловіком сформувались протилежні погляди на подружнє життя та ведення спільного господарства. Позивач вважає, що спільне життя та збереження шлюбу неможливі, а тому просить розірвати шлюб. При цьому зазначає, що їх спільна неповнолітня дитина проживає з нею, спорів між нею і відповідачем щодо визначення місця проживання дитини наразі не має. А тому просила залишити місце проживання сина [PERSON] разом з матір`ю. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 березня 2023 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. У судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача адвокат Сергієнко Н.О. направила до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності та відсутності позивача, позов підтримала у повному обсязі. Відповідач відзиву на позов у встановлений судом строк до суду не подав, про причини неявки не повідомив, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого гл. 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, які відповідають правовідносинам, врегульованим нормами СК України щодо припинення шлюбу. Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 15 червня 2013 року зареєстрували шлюб у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1190. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Як встановлено зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. За змістом ч.3 ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не підтримують шлюбних стосунків. Формальне перебування у шлюбі суперечить їх інтересам, тому шлюб необхідно розірвати відповідно до ст. 112 СК України. Частиною 2 ст.114 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. При вирішенні питання про залишення проживання дитини з матір`ю одночасно із вимогою про розірвання шлюбу суд враховує, що згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Порядок визначення місця проживання дітей врегульований положеннями ст.29 ЦК України та ст.160,161 СК України. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Водночас у постанові від 15 січня 2020 року в справі № 200/952/18 Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. В постанові від 22 грудня 2021 року в справі № 339/143/20 Верховний Суд вказував, що зазначення у резолютивній частині рішення суду про залишення проживання дитини з кимось із батьків не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини, оскільки суд лише констатує з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання. Суд зазначає, що у цій справі не вирішується питання про визначення місця проживання спільного сина сторін. Наразі установлено, що на момент розгляду справи спір між батьками щодо місця проживання дитини відсутній, доказів протилежного матеріали справи не містять. Після фактичного припинення шлюбних відносин сторін син залишився проживати разом з матір`ю, а тому суд дійшов висновку про можливість вирішення питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю одночасно з вимогою про розірвання шлюбу відповідно до заявлених вимог. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. За змістом ч.1,2 наведеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до квитанції від 01.03.2023 [PERSON] сплатила 858 грн. 88 коп. судового збору за звернення до суду з наведеним позовом. Зважаючи на те, що позов підлягає до повного задоволення, понесені позивачем судові витрати на підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. Докази на понесення позивачем будь-яких інших судових витрат матеріали справи не містять. На підставі ст.24, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved