Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить здійснити тлумачення\~змісту заповіту\~ [PERSON] від\~04\~серпня 2015\~року,\~посвідченого приватним\~нотаріусом Львівського\~міського нотаріального\~округу Загвойською\~Наталією Ігорівною\~та зареєстрованого\~в реєстрі\~нотаріальних дій\~за №743\~та визнати\~за ним право власності на спадкове майно. В обґрунтування позову посилається на те, що 04 серпня 2015 року [PERSON] здійснив розпорядження на випадок своєї смерті, склавши згаданий вище заповіт. За заповітом спадкоємцями належного йому на час смерті майна визначив своїх чотирьох синів: [PERSON] (позивач), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Заповідач у заповіті (пункти 1-9) вказав спадкове майно, по кожній речі окремо визначив частки, які заповідає кожному зі спадкоємців. У п.10 заповіту [PERSON] зазначено про розподіл усього його майна, яке буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось в рівних частках [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] . Після смерті останнього відкрито спадкову справу. В процесі спадкування після смерті [PERSON] , встановлено, що зміст заповіту містить недоліки, через які спадкоємці не можуть набути права власності на спадкове майно шляхом отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У зв`язку з суперечностями у заповіті державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори 06.05.2022р. прийнято постанову про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Просячи суд розтлумачити заповіт, позивач звертає увагу на те, що оскільки заповідач, здійснюючи розпорядження щодо розподілу свого майна між спадкоємцями непропорційно, значною мірою на користь [PERSON] , не міг одночасно розпорядитися цим майном пропорційно, поділивши його між усіма синами в рівних частках. Формулювання у п.10 Заповіту про розподіл усього майна, яке буде належати йому на день смерті, в рівних частках сере усіх спадкоємців стосувалося власне іншого майна, набутого у майбутньому (після складання заповіту) майна, оскільки визначити наперед його склад і цінність неможливо. Вважає, що саме така воля заповідача закріплена у п.10 Заповіту, де з технічних причин перед словом «майно» пропущено слово «інше». Позивач просить суд, здійснивши тлумачення заповіту [PERSON] таким чином, визнати за ним право власності на майно відповідно до волевиявлення [PERSON] , відображеного в оскаржуваному заповіті, а саме: -40% нежитлового приміщення загальною площею 314,1кв.м за адресою [ADDRESS] , -1/4 частину житлового приміщення за адресою [ADDRESS] , -55% нежитлового приміщення загальною площею 221,8кв.м за адресою [ADDRESS] , -приміщення №2 загальною площею 16,5кв.м за адресою [ADDRESS] , -приміщення пезагальною площею 32,6кв.м за адресою [ADDRESS] , -приміщення загальною площею 18,10кв.м за адресою [ADDRESS] , - 25% від частки [PERSON] у статутному капіталі ТзОВ «ШРБУ Авто №1» (ЄДРПОУ 37362801), розмір якої 807,50грн. -50% від частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Парапет» ( ЄДРПОУ 20816956), розмір якої 11118,01грн., -70% у корпоративному праві [PERSON] у Приватному акціонерному товаристві «Львівське шляхове ремонтно-будівельне управління (ЄДРПОУ 03331134), що відповідає 7058 простим іменним акціям. Провадження у справі відкрито ухвалою від 13.06.2022 року за правилами загального позовного провадження. Одночасно залучено третьою особою державного нотаріуса Третьої Львівської державної нотаріальної контори Стефанишин М.В. 16.12.2020 року представник позивача адвокат Фростяк О.Я. подав заяву від 14.12.2022р. про уточнення (доповнення) предмета позову, в якій доповнив позов вимогою про тлумачення заповіту [PERSON] 26.12.2022 року представник відповідача [PERSON] адвокат Чліянц А.А. подала відзив на позов. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просила відмовити у задоволені позову покликаючись на те, що пункти заповіту 1-9 та 10 суперечать один одному. Визнання за позивачем права власності у тих різних частках, які вказані у п.1-9 заповіту буде суперечити п. 10 заповіту, де мова йде про рівність часток усіх спадкоємців. Це порушить право відповідача [PERSON] на спадкування, оскільки розмір його спадщини буде меншим. Просила відмовити у позові. 13.02.2023 року представник відповідача [PERSON] адвокат Чліянц А.А. подала відзив на заяву про уточнення позову від 14.12.2022р., в якому звернула увагу, що позовна вимога про тлумачення заповіту ґрунтується виключно на припущеннях позивача. Ці припущення спростовує висновок експерта Українського бюро лінгвістичних експертиз №0556/21 від 31.01.2023р., зроблений експертом Ажнюк Л.В., який доданий до відзиву та міститься в матеріалах справи. Також у відзиві зазначає про відсутність підстав для визнання за позивачем права власності на спадкове майно, обраний позивачем спосіб захисту права не співпадає з тими правами, які він намагається захистити. Ухвалою від 20.02.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. 21.02.2023 року представник позивача адвокат Фростяк О.Я. подав письмові пояснення по справі, в яких вказав, що заперечуючи проти позову відповідач [PERSON] оперує виключно твердженнями експерта-лінгвіста про «внутрішньо текстові змістові суперечності між структурними елементами диспозиції заповіту, які фіксують заповідальне розпорядження, а саме, між пунктами 1-4, 6-9, з одного боку, та пунктом 10 з іншого боку», які нібито «не дозволяють встановити, яке саме майно спадкодавець заповідає синам». Вважає, що цей висновок експерта не може бути незаперечною підставою для відмови у позові [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача адвокат Фростяк О.Я. підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив позов задовольнити Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Чліянц А.А. проти задоволення позовних вимог заперечили з наведених у відзивах на позов підстав. Просять відмовити у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, підтримавши доводи відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. 24.05.2023р. в суд поступила його заява, в якій він позовні вимоги [PERSON] про тлумачення заповіту [PERSON] та про визнання права власності на спадкове майно визнав у повному обсязі і просив цей позов задовольнити. Третя особа в судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про час та місце судового засідання. Суд вирішив проводити розгляд справи за її відсутності. Заслухавши вступне слово сторін, з`ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, дослідивши надані суду у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову з таких мотивів. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За ст.77 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Судом встановлено, що 04 серпня 2015 року [PERSON] здійснив розпорядження на випадок своєї смерті склавши заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Загвойською Наталією Ігорівно та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за номером 743. Згідно заповіту спадкоємцями належного йому на час смерті майна заповідач вказав своїх чотирьох синів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . За цим заповітом [PERSON] зробив таке розпорядження 1. Належне мені нежитлове приміщення (магазин),загальною площею 314,1кв.м в будинку [ADDRESS] я заповідаю: -40 % [PERSON] , [INFO] ; -20 % [PERSON] [INFO] ; -20 % [PERSON] , [INFO] ; -20 % [PERSON] , [INFO] . 2. Належну мені 1/4 частку в житловому приміщенні по [ADDRESS] №я заповідаю [PERSON] , [INFO] . 3. Належні мені промислові приміщення по [ADDRESS] я заповідаю: -55% [PERSON] , [INFO] ; -15% [PERSON] , [INFO] ; -І5% [PERSON] , [INFO] -15% [PERSON] , [INFO] . 4. Належне мені службове приміщення по [ADDRESS] та службове приміщення по [ADDRESS] я заповідаю [PERSON] , [INFO] Належну мені частку ТзОВ «ШРБУ АВТО №1» я заповідаю: -60% [PERSON] , [INFO] ; -20% [PERSON] , [INFO] ; -20% [PERSON] , [INFO] ; -20% [PERSON] , [INFO] 6. Належну мені частку ТзОВ «Парапет» я заповідаю:^ -50% [PERSON] , [INFO] ; -25% [PERSON] , [INFO] ; -25% [PERSON] , [INFO] . Належну мені частку Приватному акціонерному товаристві «Львівське шляхове ремонтно-будівельне управління» я заповідаю: -70% [PERSON] , [INFO] ; -15% [PERSON] , [INFO] ; -15% [PERSON] , [INFO] . Належну мені 1/4 частку гаража № [NUMBER] в авто гаражному кооперативі №3 по вул. Замарстинівський, 141 в місті Львові я заповідаю [PERSON] , [INFO] . Належний мені гараж по [ADDRESS] в кооперативі «Сокіл» я заповідаю по 25 % [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . усе моє майно, що буде належати мені на день моєї смерті, де б воно знаходилось і з чого б не складалось я заповідаю в рівних частках [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті Третьою львівською держаною нотаріальною конторою заведено спадкову справу. Дійсність цього заповіт [PERSON] була предметом судового спору. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2018 року у справі №466/2941/17 позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, визначення часток у спадковому майні задоволено частково. Визнано недійсним заповіт [PERSON] від 04 серпня 2015 року, засвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Загвойською Н.І. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за номером 743, в частині пункту 5) щодо розпорядження [PERSON] часткою у ТзОВ «ШРБУ Авто №1». У задоволенні решти позовних вимог [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на: 40% у нежитловому приміщенні (магазині), загальною площею 314,1кв.м в будинку [ADDRESS] ; 1/4 частку в житловому приміщенні на [ADDRESS] ; 55% промислових приміщень на [ADDRESS] загальною площею 221,8кв.м; службове приміщення (квартиру) [ADDRESS] загальною площею 15,7кв.м; службове приміщення (квартиру) [ADDRESS] загальною площею 32,6кв.м; службове приміщення (квартиру) [ADDRESS] загальною площею 26,5кв.м з коморою в підвалі загальною площею 8,0кв.м; 25% частки в розмірі 85% статутного капіталу ТзОВ «ШРБУ №1-АВТО» номінальною вартістю 807,5 грн.; 50% частки в розмірі 50% статутного капіталу ТзОВ «Парапет» номінальною вартістю 11118,0 грн.; 70% у корпоративному праві (частці у статутному капіталі) [PERSON] у ПАТ «Львівське шляхове ремонтно-будівельне управління), що відповідає 7058 простим іменним акціям. У задоволенні решти позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] відмовлено. Постановою Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2018 року в частині часткового задоволення зустрічного позову скасовано. У задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно відмовлено. Постанова суду апеляційної інстанції щодо відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] мотивована тим, що відповідачі оспорюють дійсність заповіту [PERSON] , а не право власності на майно, що входить до складу спадщини. Після вирішення в судовому порядку питання щодо дійсності заповіту [PERSON] питання про право власності на спадкове майно може і повинно бути вирішеним шляхом оформлення у нотаріуса свідоцтва про право власності в порядку спадкування. І лише у випадку відмови нотаріуса у видачі такого свідоцтва, спадкоємець вправі звернутися до суду за захистом права власності на яке він претендує. В зв`язку з цим, [PERSON] 06.05.2022 року звернувся до державного нотаріуса Третьої львівської державної нотаріальної контори Стефанишин М.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №734/02-31 від 06 травня 2022 року державний нотаріус відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Така відмова мотивована тим, що в пунктах 1-9 заповіту спадкодавець розпорядився своїм майном різних частках кожному зі своїх чотирьох синів, а в п.10 заповіту зазначив, що все своє майно заповідає чотирьом синам в рівних частках кожному. Таке розпорядження скасовує всі попередні пункти заповіту. Суперечливість розпоряджень заповідача [PERSON] унеможливлює однозначне розуміння його волевиявлення і є підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії позбавляє позивача можливості оформити свої спадкові права у позасудовому порядку. Згідно ч.2 ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, яке здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (ст.1234 ЦК України). Відповідно до ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. З огляду на зазначене, заповіт є одностороннім правочином. Згідно ст.213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 1256 ЦК України передбачено можливість здійснення тлумачення заповіту після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями таке тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст.213 ЦК України. Згідно до пункту 2.1 Глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Аналогічні за змістом вимоги до заповіту містяться в абзаці 2 пункту 1.6 Розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року №3306/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року 1298/20036. Отже, об`єктом тлумачення заповіту судом є виключно сам заповіт, складений зі слів та словосполучень, що утворюють його текст. Згідно до\~ч.\~6\~ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 року в справі №753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213\~ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину та з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. За правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, сформованою в постанові від 30 липня 2020 року в справі №378/1160/15-ц тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини При цьому, частина друга статті 213 ЦК України, не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту. Тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Отже, тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Аналіз зазначених вище обставин свідчить про те, що позивач не може підтвердити волю спадкодавця про його спадщину, як спадкоємця за заповітом, іншим шляхом, як тлумачення заповіту судом. Вирішуючи питання тлумачення правочину судом враховується, що цивільне судочинство направлене на захист прав та інтересів громадян. Як встановив суд, дійсність зазначеного заповіту вже була предметом судового розгляду, за результатами якого на сьогодні існує чинне рішення суду, яким даний заповіт було визнано недійсним в частині пункту 5) щодо розпорядження [PERSON] часткою у ТзОВ «ШРБУ Авто №1», у якому сумарне визначення часток усіх спадкоємців у корпоративному праві заповідача у ТзОВ «ШРБУ Авто №1» складає 120%. Решта заповіту є дійсною. Державний нотаріус Третьої львівської державної нотаріальної контори Стефанишин М.В. відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] з тих підстав, що формулювання, викладені у заповіті, унеможливлюють його однозначне розуміння. Вирішуючи спір в частині тлумачення заповіту [PERSON] суд враховує те, що заповідачем чітко і детально стосовно кожного об`єкту нерухомості і часток у господарських товариствах, належних йому на праві власності на час складання заповіту, визначені різні розміри часток майна, котрі він заповідає своїм синам, також визначено і об`єкти нерухомості, котрі він заповідає в цілому тому чи іншому спадкоємцеві. У пункті 9 заповіту [PERSON] заповідає належний йому гараж по [ADDRESS] % кожному з чотирьох синів. Таким чином, зміст цих пунктів заповіту чітко вказує на те, що заповідач на випадок своєї смерті зробив детальні розпорядження стосовно кожного належного йому на час складання заповіту майнового об`єкту, а не обмежився загальною фразою про рівність часток спадкоємців у спадковому майні. Складання такого заповіту з визначенням частки кожного зі спадкоємців і було метою заповідача. Формулювання пункту 10 заповіту (за яким усе майно, що буде належати спадкодавцю на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, [PERSON] заповідає в рівних частках серед чотирьох синів) у порівнянні з пунктами 1-9 цього ж заповіту, їх змістом і закріпленим у них наміром заповідача, однозначно свідчать про те, що волевиявлення [PERSON] у пункті 10 заповіту стосувалося іншого майна, не охопленого пунктами 1-9 заповіту, яке буде належати йому на день його смерті. Суд зважає і на ту обставину, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є спадкоємцями [PERSON] за законом першої черги. В разі відсутності заповіту вони б успадкували все належне [PERSON] на час його смерті майно в рівних частках. Тому доцільності складати заповіт, який би дублював порядок спадкування за законом, не було. В заперечення позовних вимог відповідачами надано Висновок лінгвістичної експертизи №056/21 від 31 січня 2023 року. Цей висновок констатує наявність внутрішньої змістової суперечності, яка «не може бути усунута на підставі аналізу тексту заповіту з урахуванням усталених дискурсивних практик шляхом застосування лінгвістичних процедур». Саме з метою усунення таких суперечностей у заповіті і пред`явлено позов. Суд ,вирішуючи спір по суті, враховуючи характер суперечностей, порівнюючи окремі частини заповіту, його зміст в цілому, намір заповідача і мету, з якою складався заповіт, з`ясовує волю заповідача на час складання заповіту. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне здійснити тлумачення пункту 10 заповіту як виявлення волі заповідача [PERSON] розподілити в рівних частках між своїми синами не майно, яке належало заповідачу на час складання заповіту і вказане в пунктах 1-9 цього заповіту, а інше майно, не охоплене пунктами 1-9 заповіту, яке буде належати йому на день його смерті. Стосовно позовних вимог про визнання за [PERSON] порядку спадкування за заповітом [PERSON] від 04 серпня 2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Загвойською Наталією Ігорівною за №743, права власності на майно, суд дійшов такого висновку. Поданими [PERSON] та його представником доказами належно засвідченими копіями правовстановлюючих і реєстраційних документів, відомостями від компетентних державних органів, інформацією з офіційних державних реєстрів та електронними доказами підтверджується право власності [PERSON] на спадкове майно, розпорядження стосовно якого зроблено у заповіті від 04 серпня 2015 року, посвідченому приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Загвойською Н.І. та зареєстрованому в реєстрі нотаріальних дій за номером 743: - нежитлове приміщення (магазин), загальною площею 314,1кв.м в будинку [ADDRESS] (підтверджується дублікатом договору купівлі-продажу приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пелех О.З. 25 вересня 2002 року за реєстровим №8190, реєстраційним посвідченням від 14.10.2002 року, виданим Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, про що в реєстровій книзі №12 зроблено запис за реєстровим №5949); - 1/4 частка в житловому приміщенні по [ADDRESS] (підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом у спадковій справі №245/2007 р., виданим 14 грудня 2009 року державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Ціолковською І.С. за реєстровим №1-1790, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26023453 від 30.04.2010 року, виданим Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»; - промислові приміщення на [ADDRESS] загальною площею 221,8кв.м (підтверджується договором купівлі-продажу приміщення, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тимків І.М. 24 травня 2002 року за реєстровим №1118, Реєстраційним посвідченням від 14.06.2002 року, виданим Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, про що в реєстровій книзі №15 зроблено запис за реєстровим №5825; - службове приміщення (квартира) [ADDRESS] загальною площею 15,7кв.м (підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Кулиняк І.Я. 30 вересня 1994 року за реєстровим №4 6108, Реєстраційним посвідченням від 28.12.1998 року, виданим Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, про що в реєстровій книзі №12 зроблено запис за реєстровим №9097; - службові приміщення (квартири) [ADDRESS] , [ADDRESS] (підтверджується договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] загальною площею 32,6кв.м, посвідченим старшим державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Дякович М.М. 18 лютого 1994 року за реєстровим №1 379, договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] загальною площею 26,5кв.м з коморою в підвалі загальною площею 8,0кв.м, посвідченим державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Мельничуком О.Я. 28 серпня 1998 року за реєстровим №4 3686, Реєстраційним посвідченням від 11 вересня 1998 року, виданим Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, про що в реєстровій книзі №30 зроблено запис за реєстровим №18135; - частка в розмірі 85% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ШРБУ №1-АВТО» (ідентифікаційний код юридичної особи 37362801) номінальною вартістю 807,50 грн. (підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю «ШРБУ №1-АВТО» (ідентифікаційний код юридичної особи 37362801); - частка в розмірі 50% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Парапет» (ідентифікаційний код юридичної особи 20816956) номінальною вартістю 11118,01грн. (підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю «Парапет» (ідентифікаційний код юридичної особи 20816956); - частка у розмірі 35,92% від загальної кількості акцій Приватного акціонерного товаристві «Львівське шляхове ремонтно-будівельне управління» (ідентифікаційний код юридичної особи 03331134), що складає 10 083 простих іменних акцій (підтверджується відомостями з офіційної веб-сторінці ДП «Агентство з розвитку інфраструктури фондового ринку України» SMIDA та Рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 17 вересня 2013 року №1883, яким з 17 вересня 2013 року зупинено внесення змін до системи реєстру власників іменних цінних паперів та до системи депозитарного обліку цінних паперів Приватного акціонерного товариства «Львівське шляхове ремонтно-будівельне управління» (ідентифікаційний код юридичної особи 03331134). У відповідності до норми ст.392 ЦК України особа має право звернутися в суд з позовною заявою про визнання права власності у випадку, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, у разі втрати документа, який засвідчує її право власності. Передумовою для застосування цієї норми є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Оформлення права на спадщину здійснюється у нотаріуса шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину. Як встановлено судом, спадкова справа №11/2016 після смерті [PERSON] заведена державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори. 06.05.2022р. державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори прийнято постанову про відмову позивачеві [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Аналогічна за змістом постанова прийнята державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори 12.01.2022р. за №55/02-31 стосовно [PERSON] . Таким чином, достовірно встановлено неможливість позивача в позасудовому порядку оформити своє право на спадщину в позасудовому порядку. Тому суд вважає вимогу позивача про визнання за ним права власності на спадкове майно обґрунтованою, такою, що підлягає задоволенню. Право власності позивача [PERSON] в порядку спадкування за заповітом [PERSON] від 04 серпня 2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Загвойською Н.І. за №743, слід визнати на майно відповідно до розпоряджень заповідача, вказаних у пунктах 1-4 та 6-9 заповіту. Спадкування корпоративного\~права [PERSON] \~у ТзОВ\~«ШРБУ Авто\~№1»\~здійснюватися за\~законом,\~за ним\~слід визнати право власності на 25% від частки [PERSON] у статутному капіталі ТзОВ «ШРБУ Авто №1» (ЄДРПОУ 37362801), розмір якої 807,50грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Тлумачення змісту даного заповіту в жодному разі не змінюватиме волі заповідача, не підмінятиме собою сам заповіт, а лише врегулює неточності щодо зазначення у заповіті правочинів на підставі який спадкодавець за життя володів цим майном. Визнання права позивача на спадкове майно є належним способом захисту його порушуваного права.

Outcome: approved