Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

Позивачка та її представник звернулись до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Заводський відділ Державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зміну розміру аліментів та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка та її представник зазначили, що у період з 14.02.2014 року по 29.01.2018 року позивач [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 січня 2018 року зазначений шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач. Судовим наказом Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області №207/2349/19 від 12.07.2019 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 липня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття. На сьогоднішній день в Заводському відділі державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває виконавче провадження №59819441 за судовим наказом №207/2349/19, виданим 12.07.2019 року Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, що підтверджується відповідною постановою про відкриття виконавчого провадження від 19.08.2019 року, доданою до позовної заяви. Відповідач, будучи працездатною особою, не маючи жодних причин об`єктивного характеру, свідомо ухиляється від належного виконання рішення суду, аліменти не сплачує, у зв`язку з чим з липня 2019 року по квітень 2023 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 13.04.2023 року складає 75053,68 грн., що підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості по аліментам, виданим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Вважає, що є підстави для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Загальний розмір неустойки (пені) за прострочення відповідачем сплати аліментів складає 26234,67 грн. (двадцять шість тисяч двісті тридцять чотири гривні 67 копійок). За викладених вище обставин, з метою забезпечення дотримання гарантованих Конституцією й законами України прав та інтересів неповнолітніх дітей, враховуючи факт виникнення з вини відповідача заборгованості зі сплати аліментів, є підстави для застосування до останнього відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України, та стягнення з [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Крім того, на теперішній час виникла необхідність у збільшенні розміру аліментів на утримання дітей у зв`язку із збільшенням їх вікових потреб. Значні кошти витрачаються на продукти харчування, одяг, взуття, у випадку захворювання на ліки, навчання та розвиток дітей. Розмір аліментів, який стягується з відповідача недостатній для належного їх утримання. Так, після винесення рішення суду про стягнення аліментів у зв`язку із збільшенням вікових потреб дітей, витрати, які несе позивач на їх утримання, перевищують мінімальний розмір аліментів. Позивач докладає зусиль для забезпечення ефективного навчання та розвитку дітей, що потребує значних матеріальних витрат. Враховуючи викладене, наявні обставини, які надають можливість збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача. Оскільки платник аліментів є працездатним, має добрий стан здоров`я, інших утриманців не має, тому може надавати матеріальну допомогу на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частки заробітку (доходу) щомісячно, що не буде надто обтяжливим для відповідача. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились. Подали суду заяву, в якій просили справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримали повністю, просили задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився. Судом вживалися заходи щодо його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Надав заяву щодо розгляду справи за його відсутності, прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства. Відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4)позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.280 та відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у період з 14.02.2014 року по 29.01.2018 року позивач [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 січня 2018 року зазначений шлюб було розірвано. 30.01.2012 року у зареєстрованому шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народилися доньки, [PERSON] та [PERSON] , про що Баглійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідні актові записи № 90 та № 91 і видано свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , № [NUMBER] . 12 липня 2019 року Судовим наказом Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області № 207/2349/19 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 липня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Після розірвання шлюбу спільні неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишилися проживати з [PERSON] . Для примусового виконання судового рішення від 31.05.2010 року по справі № 2-829/10 р. Баглійським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області було видано виконавчий лист від 04.06.2010 року № 2-829, який в подальшому [PERSON] було пред`явлено до Південного відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, де і знаходиться до теперішнього часу. 19 серпня 2019 року державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Барна Ольгою Олександрівною було відкрито виконавче провадження ВП № 59819441 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму, на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щомісячно, починаючи з 11.07.2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно до Вироку Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04.11.2021 року [PERSON] , [INFO] визнано винним у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначено покарання у вигляді 120 годин громадських робіт. Вирок суду набрав законної сили 11.01.2022 року. \~ \~ \~ \~Відповідно до Розрахунку заборгованості наданого державним виконавцем Матюхіною І.С. зі сплати аліментів станом на 13.04.2023 року, розмір заборгованості [PERSON] , що виникла за період з липня 2019 року по квітень 2023 року складає 75 053,68 грн.. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.1\~ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом змінено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Згідно із п.23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, відповідно до\~ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням суду або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У зв`язку з тим, що матеріальне становище, сімейний стан, а також стан здоров`я платника аліментів або їх одержувача можуть протягом часу наявності аліментного зобов`язання змінюватися, законом передбачено, що за позовом якоїсь із цих осіб суд вправі змінити раніше встановлений розмір аліментів як в сторону їх зменшення, так і в сторону їх збільшення. Якщо розмір аліментів було визначено за рішенням суду, заінтересована особа вправі звернутися з позовом до суду про його збільшення або зменшення. У разі задоволення позову аліменти на дитину у зміненому розмірі будуть стягуватися від дня набрання чинності рішення суду, а не від дня пред`явлення позову. Під зміною матеріального положення сторін розуміється як покращення, так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів. Відповідно до\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із\~ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із\~статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Такий обов`язок не припиняється і в тому випадку, коли діти набувають повну дієздатність до досягнення ними повноліття при укладанні шлюбу у випадку зниження їм шлюбного віку. Лише після досягнення повноліття діти втрачають право на утримання. У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до\~ст.164 Кримінального кодексу України. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1\~ст.182 СК України). Так, при визначенні розміру аліментів, що стягуються з батьків на користь дитини, суд має враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Зокрема, чим гірше стан здоров`я дитини, тим більше коштів на утримання вона потребує. Так, якщо дитина є інвалідом, страждає на тяжке захворювання або їй заподіяно каліцтво, суд повинен вважати такі обставини підставою для збільшення розміру аліментів. При розгляді справи про стягнення аліментів при визначенні їх розміру, суд повинен враховувати також стан здоров`я та загальний матеріальний стан того з батьків дитини, з якого вони будуть стягуватися. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Відповідно до ч.2\~ст.182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог\~КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Зазначені положення передбачають мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній буде визначатися судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини. Статтею 183 Сімейного кодексу України\~передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до\~ст.6 Європейської конвенції з прав людини\~та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із\~ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст.\~12,\~13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6\~статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. При цьому в обґрунтування розміру стягуваних аліментів посилається на ті обставини, що відповідач є працездатною особою, інших дітей чи непрацездатних членів сім`ї на утриманні не має. Однак, будь-яких доказів на підтвердження відомостей, встановлених\~ст. 182 СК України, зокрема, достатності заробітку (доходу) платника аліментів, позивачем суду не надано. Враховуючи спільний обов`язок батьків щодо матеріального утримання дитини, стан здоров`я та матеріальне становище дітей, стан здоров`я та матеріальне становище платника і одержувача аліментів, виходячи з принципу справедливості та розумності, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 18.04.2023, в силу\~ст. 191 Сімейного Кодексу України\~і до досягнення дітьми повноліття. Згідно ст.195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Відповідно до ч.3 ст.195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. У Постанові Верховного Суду України №6-94цс15 від 1 липня 2015 року викладено правову позицією щодо порядку проведення розрахунку неустойки (пені), яка стягується. Зокрема, зазначено, що з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України, пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувалися. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до абз. 1 п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3 передбачена ст. 196 СК (2947-14) відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Як роз`яснила у своїй постанові Велика Палата Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), що «неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти». Отже, Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на неповнолітніх дітейа згідно рішення суду та норм чинного законодавства України, однак він ухиляється від свого обов`язку забезпечувати дітей, утворивши заборгованість. Це свідчить про наявність презумпції його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів та є підставою для застосування до Відповідача відповідальності, передбаченої частинами першою, другою статті 196 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України) Виходячи з аналізу норм глави 549 Цивільного кодексу України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року у справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21) зазначено, що: «Тлумачення вказаних норм свідчить, що, зокрема: - розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %; - при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується». Беручи до уваги тривалий час ухилення відповідача [PERSON] від виконання рішення суду щодо стягнення з нього аліментів на утримання дітей, розрахунок пені відповідно до Розрахунку заборгованості, який було надано до суду 18.04.2023 року разом із позовною заявою станом на 13.04.2023 р. становить: За липень 2019 року 1434,77*1%*31 = 444,78 грн.; \~ \~ \~ \~За серпень 2019 року 2118,00*1%*31 = 656,58 грн.; \~ \~ \~ \~За вересень 2019 року 2118,00*1%*30 = 635,40 грн.; За грудень 2019 року (2218,00 - 2118,00)*1%*31 = 31,00 грн.; \~ \~ \~ \~За квітень 2020 року 2218,00*1%*30 = 665,40 грн.; \~ \~ \~ \~За травень 2020 року 2218,00*1%*31 = 687,58 грн.; \~ \~ \~ \~За жовтень 2020 року 2318,00*1%*31 = 718,58 грн.; За листопад 2020 року 2318,00*1%*30 = 695,40 грн.; \~ \~ \~ \~За грудень 2020 року 2395,00*1%*31 = 742,45 грн.; За січень 2021 року 2395,00*1%*31 = 742,45 грн.; \~ \~ \~ \~За лютий 2021 року 2395,00*1%*28 = 670,60 грн.; \~ \~ \~ \~За березень 2021 року 2395,00*1%*31 = 742,45 грн.; \~ \~ \~ \~За квітень 2021 року 2395,00*1%*30 = 718,50 грн.; За травень 2021 року 2395,00*1%*31 = 742,45 грн.; \~ \~ \~ \~За червень 2021 року 2395,00*1%*30 = 718,50 грн.; \~ \~ \~ \~За липень 2021 року 2510,00*1%*31 = 778,10 грн.; \~ \~ \~ \~За серпень 2021 року 2510,00*1%*31 = 778,10 грн.; \~ \~ \~ \~За вересень 2021 року 2510,00*1%*30 = 753,00 грн.; \~ \~ \~ \~За жовтень 2021 року 2510,00*1%*31 = 778,10 грн.; \~ \~ \~ \~За листопад 2021 року 2510,00*1%*30 = 753,00 грн.; \~ \~ \~ \~За грудень 2021 року 2618,00*1%*31 = 811,58 грн.; За січень 2022 року 2618,00*1%*31 = 811,58 грн.; За лютий 2022 року 2618,00*1%*28 = 733,04 грн.; За березень 2022 року 2618,00*1%*31 = 811,58 грн.; \~ \~ \~ \~За квітень 2022 року 2618,00*1%*30 = 785,40 грн.; За травнь 2022 року 2618,00*1%*31 = 811,58 грн.; За червень 2022 року 2618,00*1%*30 = 785,40 грн.; За липень 2022 року 2618,00*1%*31 = 811,58 грн.; За серпень 2022 року (2744,00 - 500,00)*1%*31 = 695,64 грн.; За вересень 2022 року (2744,00 - 1000,00)*1%*30 = 523,20 грн.; За жовтень 2022 року 2744,00*1%*31 = 850,64 грн.; \~ \~ \~ \~За листопад 2022 року 2744,00*1%*30 = 823,20 грн.; \~ \~ \~ \~За грудень 2022 року 2833,00*1%*31 = 878,23 грн.; За січень 2023 року 2833,00*1%*31 = 878,23 грн.; \~ \~ \~ \~За лютий 2023 року 2833,00*1%*28 = 793,24 грн.; \~ \~ \~ \~За березень 2023 року 2833,00*1%*31 = 878,23 грн.; \~ \~ \~ \~За квітень 2023 року (2833,00 - 2500,00)*1%*30 = 99,90 грн.; Відповідно до вищенаведеного розрахунку, сума пені, розрахованої у зв`язку з несплатою [PERSON] аліментів за період з липня 2019 року по квітень 2023 року, складає 26 234,67 грн. (двадцять шість тисяч двісті тридцять чотири гривні 67 копійок). За викладених вище обставин, з метою забезпечення дотримання гарантованих Конституцією й законами України прав та інтересів неповнолітніх дітей, враховуючи факт виникнення з вини відповідача заборгованості зі сплати аліментів, є підстави для застосування до останнього відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України, та стягнення з [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Суд приймає до уваги, що відповідачем не надано доказів поважності причин несплати аліментів або сплати їх не у повному обсязі, пов`язаних зі станом здоров`я чи іншими непереборними чи тяжкими обставинами, а отже суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів з [PERSON] . Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1, п.п.1,4 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до частин 4-6 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1)їх дійсність; 2)необхідність; 3)розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Судом встановлено, що 14.04.2023 року між адвокатом Плетенко Кристиною Юріївною та [PERSON] укладено Договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат Плетенко К.Ю. на підставі усного чи письмового звернення клієнта приймає зобов`язання з надання юридичної допомоги, перелік якої наведено у п.п.1,2 Договору, вартість яких зазначена в Додатковій угоді №1 до договору про надання правової допомоги від 14.04.2023 року. Також, матеріали справи містять Акт виконаних робіт №1 до договору про надання правової допомоги від 17.04.2023 року про сплату послуг адвоката Плетенко К.Ю. на суму 6\~000,00 грн.. А отже відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. на користь держави.

Outcome: partial