Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 29.12.2022 надійшла позовна заява Університету митної справи та фінансів до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання освітніх послуг та штрафних санкцій. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що між Університетом та [PERSON] 08.08.2019 було укладено договір про надання освітніх послуг Університетом митної справи та фінансів № 784 за яким відповідач взяв на себе обов`язки замовника та Одержувача освітньої послуги під час надання освітньої послуги. Наказом від 08.08.2019 за № 309 кс [PERSON] було зараховано із 01 вересня 2019 року на навчання за кошти фізичних та/ або юридичних осіб на 1 курс денної форми навчання за спеціальністю 072 «Фінанси, банківська справа та страхування». В період з вересня 2019 по грудень 2021 року відповідачеві надавалася освітня послуга визначена договором. 15.04.2022 наказом № 171 кс відповідача було відраховувано зі складу студентів Університету у зв`язку з невиконанням вимог індивідуального навчального плану. Заборгованість за договором від 08.08.2019 зберігається на даний час, що зумовлює звернення позивача до суду. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 29.12.2022 указана позовна заява передана для розгляду судді Батмановій В.В. Ухвалою судді від 13 квітня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Університету митної справи та фінансів до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання освітніх послуг та штрафних санкцій. Представник позивача просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 08.08.2019 між Університетом та [PERSON] було укладено договір про надання освітніх послуг Університетом митної справи та фінансів № 784 за яким відповідач взяв на себе обов`язки Замовника та Одержувача освітньої послуги під час надання освітньої послуги. Наказом від 08.08.2019 за № 309 кс [PERSON] було зараховано із 01 вересня 2019 року на навчання за кошти фізичних та/ або юридичних осіб на 1 курс денної форми навчання за спеціальністю 072 «Фінанси, банківська справа та страхування». В період з вересня 2019 по грудень 2021 року відповідачеві надавалася освітня послуга визначена договором. 15.04.2022 наказом № 171 кс відповідача було відраховувано зі складу студентів Університету у зв`язку з невиконанням вимог індивідуального навчального плану. Відповідно до п. 1 розділу 3 Договору від 08 серпня 2019 року загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 48 000 грн. відповідно до деталізації вартості навчання вартість одного навчального року складає 12\~000 грн. 31 серпня 2021 року між Університетом та відповідачем було укладено додаткову угоду № 02 до договору від 08.08.2019, відповідно до якої розмір плати за надання освітньої послуги у 2021/2022 навчальному році становив 13\~000 грн. Пункт 10 Договору визначає, що відповідач вносить плату про укладенні договору безготівково на рахунок Університету одноразово за рік або частками по семестрах. Здійснення плати за освітню послугу повністю або частково має відбуватися у такі терміни: за весь рік або першу половину навчального року -до 1 вересня; за другу половину навчального року до 1 лютого. Датою оплати за наданні послуги є дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок Університету. Однак відповідачем обов`язок щодо перерахування на розрахунковий рахунок Університету грошових коштів своєчасно виконано не було про що свідчить відомості картки особового рахунку відповідача. 15.04.2022\~наказом №\~171\~кс відповідача\~було відраховувано\~зі складу\~студентів \~Університету у\~зв`язку з\~невиконанням \~вимог \~індивідуального навчального\~плану.\~На день\~відрахування \~відповідачем обов`язок\~зі сплати\~не виконано,\~залишилася не\~погашена заборгованість за 1 семестр 2021/22 навчального року в сумі 6 500 грн. Відрахування відповідача не припиняє його обов`язку оплатити освітню послугу. Пунктом 3 розділу 4 Договору передбачено сплату пені за не своєчасну оплату освітніх послуг. Згідно наданого розрахунку заборгованість відповідача за період з 01.09.2021 по 15.12.2022 складається з суми основного боргу 6 500 грн., пені у розмірі 1\~875, 14 грн., три процента річних у розмірі 251, 63 грн., інфляційних втрат у розмірі 1\~902,90 грн. \~Проте, станом на дату розгляду даної цивільної справи докази виконання відповідачем вимоги позивача відсутні. Відповідно до положень частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із\~статтею 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи\~доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. ст.\~13,\~14 ЦК України\~цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються і виконуються особою у межах, установлених договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно із ст. 903 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу у розмірі, в строки, та в порядку, що встановлені договором. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача пені, інфляційних витрат та 3% річних від вказаної суми необхідно зазначити наступне. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 12. Договору боржнику належить сплатити пеню, розмір якої не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України. Статтею 625 ЦК України\~встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої\~статті 625 ЦК України\~щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі\~ст. 141 ЦПК України\~та приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved