Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

У березні 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивує тим, що Концерн «Міські теплові мережі» (теплопостачальна організація) є виконавцем послуг з виробництва теплової енергії, розподілення тепловодої енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ та організації та її збут. Відповідач [PERSON] є споживачами цих послуг, оскільки у спірному періоді був власником нежитлового приміщення №68 за адресою: [ADDRESS] , до якого позивачем відпускалась теплова енергія. При цьому, 02.12.2016р. між Концерном «Міські теплові мережі» та [PERSON] було укладено договір №407930 купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді, відповідно до умов якого теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді відповідачу, а відповідач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором. Позивач, виконуючи договірні зобов`язання, у період з листопада 2019р. по квітень 2020р. та з листопада 2020р. по квітень 2021р. поставив відповідачу теплову енергію на суму 2497,64грн., яку відповідач не оплатив, у зв`язку з чим утворилась заборгованість на вказану суму. Також зазначає, що 20.08.2020р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя винесено судовий наказ №337/3277/2020, яким з [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» стягнуто заборгованість за відпущену теплову енергію в гарячій воді в розмірі 1228,75грн, та який скасовано ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 17.09.2020р. Просить стягнути з відповідача заборгованість за поставлену теплову енергію в гарячій воді в сумі 2497,64грн. та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн. Ухвалою від 03.03.2023р. по справі за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання з викликом сторін. 22.03.2023р. до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити Концерну «Міські теплові мережі» у задоволені позову, посилаючись на те, що 26.05.2016р. він за договором купівлі-продажу придбав нежитлове приміщення, 1 поверху, літ А-14, А1, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 167,00 кв.м. На час укладання вказаного договору, нежитлове приміщення було повністю відключено від внутрішньобудинкової централізованої системи опалення, попередній власник ТОВ «Любава 61» оплачувало Концерну «Міські теплові мережі» на підставі відповідного договору лише за спожите тепло від стояків системи опалення, що проходили через приміщення. 02.12.2016р. між сторонами був укладений договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №407930, за умовами якого теплопостачальна організація відпускає споживачу протягом терміну дії договору теплову енергію в гарячій воді в обсягах Q рік = 1.053 Гкал на потреби опалення на об`єкт: [ADDRESS] , приєднане (максимальне) теплове навантаження Гкал/годину (опалення) 0,000616. Уклавши вказаний договір позивач погодився із законністю відключення приміщення від внутрішньобудинкової централізованої системи опалення, яке виконав попередній власник та з тим, що відповідач протягом дії договору зобов`язаний оплачувати лише за спожиту теплову енергію, що виділяється від стояків загальної системи опалення будинку, які проходять через приміщення. Строк дії договору був встановлений до 30.10.2017р. (п.10.1 Договору) та умовами договору передбачено, що договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна зі сторін за місяць до закінчення терміну дії даного договору не заявила про розірвання договору (п.10.4 Договору). 12.09.2017р. він надіслав позивачу та філії Концерну «Міські теплові мережі» Хортицького району заяву про розірвання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 02.12.2016р. №407930, в якій зазначив про розірвання вказаного договору з 30.10.2017р. Таким чином вказаний договір є розірваним з 30.10.2017р., тому посилання позивача у позовній заяві на порушення ним умов вказаного договору є безпідставним. Також зазначає, що у жовтні 2017р. він отримав від Концерну «Міські теплові мережі» лист №4346/27 від 03.10.2017р., в якому в.о. директора зі збуту Концерну «Міські теплові мережі» [PERSON] зазначила, серед іншого про те, що відповідно до п.10.4 договору №407930, він вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо не відбулась ні одна із обставин, передбачених п.10.2 договору та оскільки жодної обставини, передбаченої п.10.2 договору не відбулось, договір №407930 від 02.12.2016р. є діючим. У зв`язку з цим він вважає, що в.о. директора зі збуту Концерну «Міські теплові мережі» [PERSON] ймовірно підробила п.10.4 свого примірника Договору задля стягнення з нього незаконно нарахованої заборгованості. Крім того зазначає, що рішення Запорізької міської ради, на які посилається позивач, лише зобов`язують Концерн розпочати та закінчити опалювальні сезони, але жодним чином не засвідчують факти виконання позивачем цих рішень та надання теплової енергії у належне йому нежитлове приміщення. В копіях рахунків за постачання теплової енергії та актів приймання-передачі теплової енергії відсутній розрахунок наданих йому позивачем послуг, а усі зазначені в рахунках та актах кількісні та вартісні показники неможливо перевірити, у зв`язку з чим є неналежними доказами. Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] заявив клопотання про виклик в судове засідання та допит в якості свідка в.о. директора зі збуту Концерну «Міські теплові мережі» [PERSON] з метою встановлення обставин ймовірного підроблення п.10.4 договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 02.12.2016р. №407930 та щодо дії зазначеного договору після його розірвання за його ініціативою. 29.03.2023р. до суду від представника позивача Концерну «Міські теплові мережі» надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору №407930 від 02.12.2016р., він набирає чинності з дня його підписання і діє до 30.10.2017р. (п.10.1 договору). Відповідно до п.10.2 договору, він припиняє свою дію у випадках: взаємної згоди сторін про його припинення, прийняття відповідного рішення судом, припинення однієї із сторін. Пунктом 10.4 договору передбачено, що договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна зі сторін за місяць до закінчення терміну дії даного договору не заявила про розірвання договору. 12.09.2017р. відповідачем направлено на адресу відповідача лист про розірвання вказаного договору. Листом №4346/27 від 03.10.2017р. позивач повідомив відповідача про те, що з огляду на умови п.10.2 договору та процедуру відключення споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, підстави для розірвання договору відсутні. Також зазначає, що система опалення належного позивачу нежитлового приміщення є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання будинку в якому воно розташоване. Для припинення правовідносин за договором купівлі-продажу теплової енергії, наявність такої підстав, як волевиявлення споживача, недостатньо, оскільки умови спірного договору і норми законодавства вимагають дотримання також порядку припинення постачання теплової енергії, що визначений правилами користування тепловою енергією та іншими нормативними актами України. Доказів дотримання вказаних норм позивачем не надано. Заяв від відповідача про переобладнання системи опалення у належному йому приміщенні не надходило. Також відсутні належні докази в обґрунтування припинення теплопостачання, як затверджено органом місцевого самоврядування відповідно до ЗУ «Про теплопостачання», рішення загальних зборів всіх власників (споживачів) щодо відключення від централізованого опалення та гарячого водопостачання будинку [ADDRESS] бригади, заяв про переобладнання системи опалення, тому взаємної згоди щодо розірвання договору не знайдено. Посилання відповідача на заяву про розірвання договору та відмову від подальшого отримання послуг від теплопостачальної організації є такими, що суперечать чинному законодавству України, тому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засідання позов не визнав в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяві, просив у задоволенні позову відмовити. Також наполягав на задоволенні його клопотання про виклик в судове засідання в якості свідка в.о. директора зі збуту Концерну «Міські теплові мережі» [PERSON] 19.06.2023р. протокольною ухвалою суду у судовому засіданні в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про виклик свідка було відмовлено через його необґрунтованість та безпідставність. Суд вважає, що в даному випадку правомірність нарахування\~плати за\~надані житлово-комунальні\~послуги, не можуть бути перевірені показами вказаного свідка та такий доказ не може вважатися належним. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за такими підставами. Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.11 ЦК України,\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. За приписами ч.4 ст.319, ч.1 ст.322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має\~виконуватися\~належним\~чином відповідно\~до\~умов\~договору та\~вимог\~цього\~Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст.610-611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або договором (ст. 907 ЦК України). Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р.,\~який втратив чинність з 01.05.2019р., житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до\~п.1\~ч.3\~ст.20\~вказаного Закону,\~споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2189-VIII від 09.11.2017р., який введено в дію з 01.05.2019р., житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (п.3 ч. 2 ст. 6 Закону). Згідно з п.1 ч.2 ст.7, п.5 ч.2 ст.7, ч.1 ст.9 вказаного Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.\~Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 8 Закону, виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до положень ч.2, ч. 3 ст. 21 Закону,\~виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Частиною третьою\~статті 24 Закону України «Про теплопостачання»\~передбачено основні обов`язки споживача теплової енергії, зокрема своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Судом встановлено, що позивач Концерн «Міські теплові мережі» (теплопостачальна організація) є виконавцем послуг з виробництва теплової енергії, розподілення тепловодої енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ та організації та її збут. Нежитлове приміщення на І поверху літ А-14, А1, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 167,0 кв.м, належить на праві власності відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу від 26.05.2016р. за реєстровим №597, що підтверджується інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №216907408 від 20.07.2020р. (арк. 6-10). 02.12.2016р. між ФО [PERSON] (споживач) та Концерном «Міські теплові мережі» (теплопостачальна організація) укладено договір №407930 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді (арк.11-25). Згідно з п.1.1. укладеного договору,\~теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді споживачу, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього договору та додатками до договору. У п.2.1. договору передбачено, що теплова енергія відпускається споживачу в Гкал згідно з додатком 1 до цього договору в гарячій воді, зокрема, на опалення та вентиляцію на протязі опалювального періоду. Згідно д п.3.2.6 договору, споживач зобов`язався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором. Згідно з п.6.3, п.6.4 договору, підставою для розрахунків споживача з теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі. Споживач зобов`язаний до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, сплатити на розрахунковий рахунок зі спеціальним режимом використання теплопостачальної організації за спожиту в розрахунковому періоді теплову енергію, гарячу воду та суму авансового платежу, розрахованого у відповідності до п.6.5. За відсутності приладів комерційного обліку - обсяги фактично спожитої теплової енергії визначаються згідно з договірними тепловими навантаженнями з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря, холодної води та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання споживача у розрахунковому періоді (п.6.5. договору). Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від теплопостачальної організації рахунок на сплату за розрахунковий період з урахуванням суми авансового платежу та акт приймання-передачі теплової енергії за розрахунковий місяць (п.6.7 договору). Отриманий акт приймання-передачі теплової енергії споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу теплопостачальної організації на протязі п`яти днів з дати отримання (п.6.7.1 договору). У разі неотримання теплопостачальною організацією підписаного акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписання, у термін, встановлений п.6.7.1 договору, акт підписується теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписання його споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період (п.6.7.2. договору). Згідно з п.8.1. договору, розбіжності та спори між сторонами, пов`язані з виконанням, зміною та розірванням цього договору, вирішуються шляхом проведення переговорів, листування або укладанням додаткових угод. У разі неможливості досягти згоди сторони мають право звернутись до суду для вирішення спірного питання (п.8.2 договору). Згідно з п.10.1 договору, він набирає чинності з дня його підписання і діє до 30.10.2017р. Умови договору застосовуються до відносин між споживачем і теплопостачальною організацією, які виникли до його укладання з 01.11.2016р. Термін дії договору, а також певні його умови, можуть бути переглянуті за узгодженням сторін на підставах та у відповідності до діючого законодавства України. Договір припиняє свою дію у випадках: взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття відповідного рішення судом; припинення однієї із сторін (п. 10.2 договору). Згідно з п.10.4 договору, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна зі сторін за місяць до закінчення терміну дії даного договору не заявила про розірвання цього договору. Згідно з Додатком №1 до договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №407930 від 02.12.2016р., теплопостачальна організація відпускає споживачу протягом терміну дії договору теплову енергію в гарячій воді в обсягах Q рік = 1.053 Гкал на потреби опалення на об`єкт: [ADDRESS] , приєднане (максимальне теплове навантаження 0.000616 Гкал/годину). Згідно з розрахунком теплового потоку на опалення нежитлового приміщення в [ADDRESS] , розташованого на 1-м поверсі 14-ти поверхового житлового будинку (ТОВ «Любава 61»), тепловіддача в приміщенні від неізольованих трубопроводів складає Qmax=616 ккал/год. Розрахунок виконаний для розрахункової температури зовнішнього повітря і підлягає уточненню для кожного місяця по фактичній температурі зовнішнього повітря (арк.26-29). 12.09.2017р. [PERSON] направив на адресу Концерну «Міські теплові мережі» та філії Концерну «Міські теплові мережі» Хортицького району заяву про розірвання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 02.12.2016р. №407930 (арк.66-67). Листом №4346/27 від 03.10.2017р. в.о. директора зі збуту Концерну «Міські теплові мережі» [PERSON] повідомив [PERSON] про те, що з огляду на умови п.10.2 договору та процедуру відключення споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, підстави для розірвання договору відсутні (арк.69). 09.10.2017р. [PERSON] направив на адресу Концерну «Міські теплові мережі» повторне повідомлення про розірвання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 02.12.2016р. №407930 на підставі п.10.4 договору (арк.71-72). Згідно з даними, які містяться в акті обстеження системи теплоспоживання від 18.11.2020р., у приміщенні за адресою [ADDRESS] зафіксовано, що нежитлове (вбудоване-прибудоване) приміщення ФО [PERSON] розташоване на 1-му поверсі 14-ти поверхового житлового будинку. Система опалення житлового будинку однотрубна з верхнім розводом. Розрахункова температура мережної води внутрішньої системи 105-70 °С. Система опалення: вбудована-прибудована, по приміщенню спільна з будинковою системою, від стояків житлового будинку. Також зазначено, що акт складено інженером СТА Концерну\~«МТМ» Лапенко Т.С. та техніком СТА Концерну\~«МТМ» Кузьмінською О.М. в присутності відповідального споживача з експлуатації системи теплопостачання ФО [PERSON] , проте відомості про ознайомлення останнього з вказаним актом відсутні (арк.30-31). Згідно з розрахунком основного боргу за договором №407930, який наданий Концерном «Міські теплові мережі», за період з 01.11.2019р. по 30.04.2021р. споживачу [PERSON] за адресою: [ADDRESS] нараховано до сплати 2497,64грн., сплачено споживачем 0 грн., заборгованість становить 2497,64грн (арк.32). Факт нарахування за надання теплової енергії підтверджено рахунками та актами приймання - передачі теплової енергії від 01.09.2021р. (арк.33-42), які направлені на адресу відповідача, що підтверджується відповідним реєстром відправки (арк.43). У примітці актів приймання-передачі повідомлено про необхідність повернення оформленого належним чином одного примірника акту теплопостачальній організації, а в разі неповернення або ненадання письмових заперечень про підписання акту, він вважається погодженим. Дані про те, що відповідач повернув на адресу позивача підписані акти приймання-передачі теплової енергії або направив письмові заперечення щодо цих актів відсутні. Відповідно до рішень Виконавчого комітету Запорізької міської ради №441 від 24.10.2019р. та №147 від 06.04.2020р., опалювальний період у м.Запоріжжі розпочато 28.10.2019р. та закінчено 07.04.2020р.; №425\~від 28.10.2020р. та №139\~від 16.04.2021р. опалювальний період у м. Запоріжжя\~ розпочато 02.11.2020р. та закінчено 19.04.2021р.(арк.44-47). Також судом встановлено та визнається сторонами, що 20.08.2020р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя видано судовий наказ ЄУН 337/3277/20 про стягнення з [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості за надані послуги за договором №407930 від 02.12.2016р. за період з листопада 2019р. по квітень 2020 р. в розмірі 1228,75 грн., який ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 17.09.2020р. скасований (арк.4). Оцінивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи та сукупність наданих сторонами доказів в їх взаємозв`язку і достатності, їх належність та допустимість, суд вважає, що відповідач [PERSON] як власник нежитлового приміщення І поверху літ А-14, А1, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 167,0 кв.м, і відповідно споживач комунальних послуг, в порушення вищенаведених норм діючого законодавства, належним чином не виконував свої зобов`язання щодо оплати спожитої теплової енергії, у зв`язку з чим за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року (включно) та з листопада 2020р. по квітень 2021 року (включно) утворилась заборгованість, яку позивач має право вимагати в судовому порядку. При цьому,\~суд виходить\~з того,\~що нежитлове\~приміщення відповідача є невід`ємною частиною 14-ти поверхового житлового будинку. Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Відсутність окремих елементів системи опалення в приміщенні не свідчить про те, що теплова енергія не споживається. Вказане приміщення не підпадає під термін неопалювальне приміщення. Більш того, відповідач в судовому засіданні не заперечував факту наявності у належному йому нежитловому приміщенні стояків системи опалення від яких виділяється теплова енергія. Наразі чинним\~є Порядок\~відключення споживачів\~від мереж\~(систем)\~централізованого опалення\~(теплопостачання)\~та постачання\~гарячої води,\~затверджений наказом\~Міністерства регіонального\~розвитку,\~будівництва та\~житлово-комунального\~господарства України\~№ 169\~від 26.07.2019р.,\~який визначає процедуру відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків (далі - споживачі) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води відповідно до\~Закону України\~«Про житлово-комунальні послуги». Враховуючи знаходження належного відповідачу приміщення в багатоквартирному будинку, відсутність документів на підтвердження повного відключення від мережі опалення, суд вважає, що вказане приміщення є опалювальними. \~ \~ \~ \~Водночас суд враховує, що між відповідачем та Концерном «МТМ» 02.12.2016р. був укладений письмовий договір №407930 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді. У період з 01 листопада 2019 року по 30 квітня 2021 року позивач надав відповідачу послугу з постачання теплової енергії на загальну суму 2497,64 грн. Позивачем були сформовані та надані споживачу рахунки на оплату спожитої послуги з постачання теплової енергії: за листопад 2019 року на суму 161,99 грн., за грудень 2019 року на суму 391,49 грн., за січень 2020 року на суму 142,31 грн., за лютий 2020 року на суму 315,61 грн., за березень 2020 року на суму 160,63 грн., за квітень 2020 року на суму 56,72 грн., за листопад 2020 року на суму 184,97 грн., за грудень 2020 року на суму 317,28 грн., за січень 2021 року на суму 271,74 грн., за лютий 2021 року на суму 221,64 грн., за березень 2021 року на суму 207,98 грн., за квітень 2021 року на суму 65,28 грн. Для здійснення перевірки нарахувань позивачем надано всі необхідні дані, що містяться в рахунках, а саме вид послуги кількість Гкал, тарифи що діяли в розрахунковому періоді. Подача теплоносія на об`єкт відповідача у спірному періоді підтверджується актами прийняття-передачі теплової енергії за вищевказаний період. Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку за адресою [ADDRESS] , в якому знаходиться приміщення відповідача, підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону 2019-2020 років та 2020-2021 років, які розміщені в загальному доступі в мережі Інтернет на офіційному сайті Запорізької міської ради та відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі. Наведеним вище спростовуються доводи відповідача щодо того, що позивачем не доведено факту надання послуг за спірний період, їх обсягу, вартості, а також обов`язку відповідача виконання грошових зобов`язань з послати таких послуг. Відповідачем контррозрахунок суми заборгованості заявленої позивачем до стягнення суду не наданий. Матеріали справи свідчать, що відповідачем оплата за надані послуги з постачання теплової енергії за спірний період у передбачені строки та в повному обсязі не здійснена. Враховуючи те, що відповідач не сплатив в повному обсязі суму боргу за отриману теплову енергію, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення 2497,64 грн. заборгованості. З урахуванням викладеного, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги з постачання теплової енергії станом на час прийняття даного рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При ухваленні рішення суд також приймає до уваги, що позивач заяву відповідача щодо розірвання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 02.12.2016р. №407930 з 30.10.2017р. не погодив, тому твердження відповідача про те, що з 30.10.2017р. договірні відносини між сторонами припинилися не заслуговують на увагу. Більш того, суд зауважує, що навіть відсутність підписаного договору про надання житлово-комунальних послуг, або незгода споживача з тим, що договір є пролонгованим не може бути підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг у повному обсязі. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі № 904/7183/17, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Також суд враховує, що укладення договору з теплопостачання є не правом споживача послуг, а його обов`язком, а сам лише факт не бажання укладення або продовження дії такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період. Таким чином позов слід задовольнити повністю. \~ \~ \~ \~Крім того, згідно з\~ст.141 ЦПК України\~суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн.

Outcome: approved