Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом до відповідача, у якому просила стягнути кошти у сумі 81806,03 грн, стягнуті з позивача на користь відповідача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнано таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовано тим, що 27.10.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 10580 про стягнення з [PERSON] на підставі кредитного договору від 15.05.2010 на користь відповідача заборгованості у розмірі 80006,03 грн. та витрат за вчинення виконавчого напису у розмірі 1800 грн. На підставі вказаного виконавчого напису державним виконавцем Добропільського МР ВДВС відкрито виконавче провадження №55480412, в рамках якого стягнення було звернуто на доходи позивача. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 22.07.2021 виконавчий напис №10580 від 27.10.2017 визнано таким, що не підлягає виконанню. На запит адвоката Добропільський МР ВДВС повідомив, що за виконавчим написом з позивача утримано: суму боргу 74645,27грн., виконавчий збір 8180,60 грн., витрати 169,00 грн. Позивач направив претензію відповідачу про повернення стягнутих коштів, однак йому було відмовлено. Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Тому, оскільки виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, стягнуті за ним грошові кошти підлягають поверненню, оскільки правова підстава їх набуття відповідачем згодом відпала. 13.04.2023 представник відповідача надав пояснення по справі, згідно яких проти позову заперечував в повному обсязі, оскільки положення ст.1212 ЦК України не можуть бути застосовані в даній справі. У позивача виникло зобов`язання перед відповідачем на підставі кредитного договору, який не оскаржений і не припинив своєї дії. Також зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що стягнуті з нього кошти дійсно стягнуті на погашення стягнутої банком заборгованості та дійсно перераховані на користь банку. Згідно рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 22.07.2021 по справі №636/273/21 позивачу було відмовлено у задоволенні вимоги про повернення стягнутих за виконавчим написом грошових коштів. Крім того, позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки позивач дізнався про існування виконавчого провадження у квітні 2018, а до суду звернувся з позовом у грудні 2021. Тому представник відповідача просить застосувати до позовних вимог позовну давність та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник позивача надала заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача у поясненнях від 13.04.2023 просив розгляд справи проводити у відсутності представника відповідача та відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі. Суд, розглянувши позовну заяву, ознайомившись із заявами представників сторін, повно та всебічно дослідивши надані докази встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 27.10.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис №10580 за яким з позивача на користь відповідача стягнуто невиплачені в строк відповідно до умов Кредитного договору від 15.05.2010 грошові кошти у сумі 8006,03грн. з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4806,08 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 66979,21грн., заборгованості з пені та комісії у розмірі 3934,74грн., заборгованості по штрафам у розмірі 500,00грн. та 3786,00грн., а також витрати за вчинення виконавчого напису у розмірі 1800 грн. (а.с.17). Згідно рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 22.07.2021 по справі №636/273/21 (а.с.79-83) позов [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Добропільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню\~ задоволено частково. Визнано виконавчий напис №\~10580 від 27.10.2017, учинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем про стягнення на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 81806,03 грн таким, що не підлягає виконанню. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь [PERSON] судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу в розмірі 1666 (одна тисяча шістсот шістдесят шість) грн 66 коп. Решту понесених [PERSON] витрат на правничу допомогу залишено за ним. Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. Вказане рішення суду набрало законної сили 27.08.2021. Згідно листа Допропільського ВДВС у Покровському районі Донецької області від 21.09.2021 за виконавчим провадженням №55480412 (закінченим 21.09.2021 постановою державного виконавця) по виконанню виконавчого напису №10580 від 27.10.2017 з доходів боржника [PERSON] було стягнуто суму боргу 74645,27грн., виконавчий збір 8180,60грн., витрати 169,00грн. (а.с.23). 26.10.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення безпідставно набутих коштів (а.с.18-19), однак у задоволенні вказаної заяви банком було відмовлено (а.с.22), оскільки в резолютивній частині рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 22.07.2021 по справі №636/273/21 відсутні будь-які приписи щодо повернення коштів. Відповідно до ч. 4\~ст. 82\~\~ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В силу припису\~ст. 204 Цивільного кодексу України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, після винесення зазначеного рішення суду про визнання виконавчого напису за реєстровим номером №10580, вчиненого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. таким, що не підлягає виконанню, відпала підстава, для стягнення на користь відповідача з позивача 74645,27 грн. Разом із тим, вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь суми 8180,6 грн, - стягнутого з нього виконавчого збору, задоволенню не підлягають, оскільки вказані кошти не перераховувались на рахунок відповідача, а відтак не є набутими ним на виконання скасованого виконавчого напису. Частиною 1\~ст. 1212 Цивільного кодексу України\~встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,\~стаття 1212 ЦК України\~може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Судом дана належна оцінку поясненням представника відповідача на позовну заяву та проханню про застосування строку позовної давності. Так, згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Виходячи з позову позивач дізнався про існування виконавчого провадження за вказаним виконавчим написом в квітні 2018. При цьому позивач в січні 2021 звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису №10580 від 27.10.2017 таким, що не підлягає виконанню, в якому також просив зобов`язати відповідача повернути безпідставно стягнуті на його користь грошові кошти. Згідно рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 22.07.2021 по справі №636/273/21 у задоволенні вказаної вимоги дійсно було відмовлено, однак лише на тій підставі, що на момент розгляду справи №636/273/21 позивачем було надано лише довідку з місця роботи про те, що кошти були стягненні, а не про те, що вони були стягнуті в рамках виконавчого провадження №55480412 на погашення заборгованості за виконавчим написом №10580 від 27.10.2017. Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 22.07.2021 по справі №636/273/21 набрало законної сили 27.08.2021. Позивач звернувся з позовом про захист прав споживача банківських послуг шляхом стягнення коштів за скасованим виконавчим написом 06.12.2021. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що строки позовної давності позивачем не пропущені, а тому прохання відповідача про застосування позовної давності не підлягає задоволенню. Також суд зазначає, що при винесенні рішення 22.07.2021 виконавчий напис №10580 від 27.10.2017 був чинним і не був визнаний таким, що не підлягає виконанню, тому суд був позбавлений можливості на час винесення рішення суду по справі 636/273/21 до правовідносин застосовувати положення ст.1212 ЦК України. Згідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 75 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст. 89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, з урахуванням того, що\~\~виконавчий напис за реєстровим номером №10580 від 27.10.2017, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. визнано недійсним, а отже - відпала підстава, на якій відповідач стягнув з позивача 81806,03 грн., вимоги позивача про повернення зазначених коштів, у розмірі 74645,27грн., як безпідставно набутих на підставі\~ст. 1212 Цивільного кодексу України\~є обґрунтованими, а тому суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем і позов підлягає частковому задоволенню. Згідно п.п.13, п.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» учасники бойових\~дій,\~постраждалі учасники\~Революції Гідності,\~Герої України\~-\~ у\~справах,\~пов`язаних з\~порушенням їхніх\~прав звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Позивачем надано копію посвідчення учасника бойових дій (а.с.9). Відповідно до\~ч.\~ч.\~1,\~2,\~8\~ст.\~141\~ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову \~на\~відповідача; у\~разі\~відмови\~в позові\~\~на\~позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.п.13, п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», сума судового збору, установленого за звернення позивача до суду, підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Згідно п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 818,06грн. Суд розподіляє судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України з врахуванням ст.7 ЗУ «Про судовий збір». З урахуванням наведеного вище,

Outcome: partial