Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

26.10.2022 [PERSON] та [PERSON] звернулися до Васильківського міськрайонного суду Київської області в порядку окремого провадження із спільною заявою про розірвання шлюбу. В обґрунтування заяви зазначали про те, що 12.04.2016 сторони уклали шлюб. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. Через певний час після реєстрації шлюбу сімейне життя між ними не склалося. Фактично шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство не ведеться з 01.01.2021. За таких обставин вважають, що нормальні шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. Збереження сім`ї неможливо і суперечить їхнім інтересами. Також між ними досягнуто згоди стосовно участі у виховані та утриманні спільних дітей. Заявники вирішили, що [PERSON] залишається жити з батьком [PERSON] , а [PERSON] , залишається проживати з матір`ю [PERSON] .. При цьому обоє з батьків матимуть змогу вільно спілкуватися з дітьми. Ухвалою суду від 27.10.2022 передано цивільну справу за підсудністю до Таращанського районного суду Київської області. 04.05.2023 року до Таращанського районного суду Київської області надійшла дана справа. Заявники [PERSON] та [PERSON] у судові засідання 22.05.2023 та 06.06.2023 не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, заяву підтримали та просили її задовольнити. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд вважає, що заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Судом встановлено, що 12 квітня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 87 (а.с.7). У період шлюбу у заявників народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] , державну реєстрацію народження проведено 05.03.2008 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 25 (а.с.8); [PERSON] , [INFO] , державну реєстрацію народження проведено 27.10.2014 виконавчим комітетом Ківшоватської сільської ради Таращанського району Київської області, актовий запис № 19 (а.с.9). Зі змісту заяви вбачається, що заявники не ведуть спільне господарство, на примирення не згодні. Між заявниками досягнуто згоди щодо здійснення ними батьківських прав та визначення місця проживання неповнолітніх дітей. Таким чином, спорів щодо порядку виховання та утримання дітей між заявниками немає. В силу ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року № 11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК України), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, у суду немає підстав для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства і інтересам обох з подружжя, а тому відповідно до ст. 109 Сімейного Кодексу України, такий шлюб розривається судом. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами, оскільки судом доведено, що шлюб носить формальний характер і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам.

Outcome: approved