Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб, який зареєстрований 06 серпня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції. Також просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, починаючи з моменту подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Від шлюбних відносин у сторін народилася донька [PERSON] [INFO] . Посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, подружні відносини між сторонами припинені. Основною причиною розпаду сім`ї є те, що вони різні по характеру люди, погляди на життя, між ними часто виникали сварки. Відсутність між ними взаєморозуміння та спільної думки , щодо вирішення звичайних побутових питань спонукали до повного розриву відносин. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, однак ні вона ні відповідач не мають наміру зберегти шлюб. Фактично вони з відповідачем не проживають як одна сім`я, їхнє життя ніяким чином не пов`язане з сімейними відносинами. Їхній шлюб набув формального характеру, а тому вважає, що за таких обставин їхнє спільне подружнє проживання є неможливим, оскільки сім`ї фактично немає. Збереження даного шлюбу буде суперечити її інтересам та розумінню про правильне створення сім`ї. Спору про місце проживання доньки немає, після розірвання шлюбу вона буде проживати з батьком, оскільки вона донька вже тривалий час проживає із ним. Також посилається на те, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, тому зазначає, що у зв`язку з тим, що він не зможе один забезпечити належний рівень утримання дитини, тому мати, яка є здоровою та працездатною зможе сплачувати аліменти на 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), оскільки при сплаті відповідачкою аліментів у зазначеному розмірі буде забезпечуватися рівність при несенні обов`язку утримання дитини. Підтримуючи вищевикладене, просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою, який зареєстрований 06 серпня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом № 1227 та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, починаючи з моменту подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити. Також просив доньку залишити проживати разом із ним. Від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшла заява, в якій вона позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі, не заперечує щодо їх задоволення. Справу просить слухати у її відсутності. Також зазначила, що донька перебуває на повному утриманні та самостійному вихованні у свого батька [PERSON] , а тому не заперечує, щодо залишення з ним проживати. Суд,\~вивчивши та\~дослідивши письмові\~докази,\~наявні у\~матеріалах справи,\~заяви сторін,\~всебічно перевіривши\~обставини,\~на яких\~вони ґрунтуються\~у відповідності\~з нормами\~матеріального права,\~що підлягають\~застосуванню до\~даних правовідносин,\~встановив наступні\~обставини та\~дійшов до\~наступних висновків. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 06 серпня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом № 1227, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого 06 серпня 2010 року (а.с.13). Від шлюбних відносин у сторін народилася донька: [PERSON] [INFO] , , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 15.07.2011 року (а.с.14). Суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені і вони не бажають зберегти сім`ю. Суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені і вони не бажають зберегти сім`ю. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. Як встановлено судом, від шлюбу у сторін є донька [PERSON] [INFO] , , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 15.07.2011 року (а.с.14). Спору про місце проживання доньки немає, сторони дійшли згоди, що після розірвання шлюбу вона залишиться на утриманні та проживанні з батьком. Вирішуючи заяву позивача про визначення місця проживання доньки після розірвання шлюбу, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові № 200/952/18 від 15 січня 2020 року. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Більш того, відповідач не заперечує, щоб її донька залишилася на самостійному утримані та проживанні з батьком. Позивач також клопоче перед судом про залишення доньки проживати з ним. Крім того, відповідач подав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Крім того, як встановлено судом, неповнолітня донька проживає разом із позивачем та знаходиться на його утриманні, що підтверджується договором між батьками щодо здійснення виховання та визначення місця проживання дитини від 20.04.2023 року, актом обстеження матеріально-побутових умов сімї за № 416 від 11.05.2023 року, довідкою № 415 від 11.05.2023 року Грозинецького старостинського округу Топорівської сільської ради в тому, що гр. [PERSON] разом зі своєю донькою [PERSON] в даний час проживає без реєстрації в [ADDRESS] . В свою чергу позивач посилається на те, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, такий рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим ніж прожитковий мінімум, а так як позивач не зможе один забезпечити належний рівень, тому і просить стягнути з матері дитини, яка є здоровою та працездатною та може сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), оскільки при сплаті відповідачкою аліментів у зазначеному розмірі буде забезпечуватися рівність при несенні обов`язку утримання дитини. При цьому, судом встановлено, що відповідачка не заперечує щодо розміру аліментів зазначених позивачем в позовній заяві, що і визнала в своїй заяві, поданій до суду 17.05.2023 року. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; інші обставини, що мають значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду і просить стягнути аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, що і не заперечується відповідачкою. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина друга статті 182 Сімейного кодексу України імперативно визначає, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, законом визначено мінімальний та максимальний розмір аліментів на одну дитину у випадку стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу), який підлягає стягненню за рішенням суду у безспірному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Оскільки відповідачка є матір`ю малолітнього сина, тому у відповідності до ст. 180 СК України вона зобов`язана утримувати його до досягнення ним повноліття. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач звернувся до суду з даним позовом 17 травня 2023 року, що підтверджується штемпелем вхідної кореспонденції суду вх. № 02-75-4159 від 17.05.2023 року. Виходячи із вищенаведеного та зазначених у ст. 3 ЦК України засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, інтересів дітей, суд приходить до висновку, що відповідачка може надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини. Враховуючи вищевикладені обставини, рівний обов`язок батьків щодо утримання дітей, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, починаючи з моменту подачі позовної заяви до суду, а саме з 17.05.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. За таких обставин, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню позивача, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу слід задовольнити. Крім того, підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення аліментів. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивачем при зверненні до суду за позовну вимогу про розірвання шлюбу було сплачено судовий збір, тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 гривень. Крім того, оскільки позивач за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору у відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, тому з відповідачки на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 гривень. На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, судове рішення в частині стягнення аліментів слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved