Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

У квітні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями, в якому просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями інспектора роти 3 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Шестерікова О.О. грошові кошти у розмірі 10 000 грн. Позовна заява мотивована тим, що постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25.01.2021 року постанову серії ДП18 № 471351 від 19.11.2020 року, винесену інспектором роти 3 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенантом поліції Шестеріковим О.О. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП і накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. скасовано, справу про адміністративне правопорушення відносно позивача закрито. Позивач вважає, що діями відповідача 1 йому були спричинені моральні стражданні, які полягають у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях та душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, порушення нормальних життєвих стосунків, так як винесення постанови відбулося на очах у дружини та двох доньок. Також зазначає, що позивач є фізичною особою-підприємцем, який здійснює внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів автобусам. Винесення незаконної постанови принизило його людську та професійну гідність. Тому відповідно до ст. 1174, 1776 ЦК України він має право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19.04.2021 року справу передано за територіальною підсудністю до Київського районного суду м. Харкова для розгляду (а.с. 15-16). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 31.05.2021 року у справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження з викликом сторін на 15.07.2021 року (а.с. 22). 12.07.2021 року від представника відповідача Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції - Іващенка О.О. надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 27-33), відповідно до якого УПП в Харківській області ДПП не входить до складу кримінальної та спеціальної поліції, як зазначено п. 1 п. 5 ст. 13 Закону України «Про національну поліцію», не має оперативних підрозділів визначених ст. 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» від 18.02.1992 року, не має слідчих відділів у структурі територіальних підрозділів поліції, функціонує виключно в межах визначених Законом повноважень, якими наділенні підрозділи патрульної поліції. УПП в Харківській області ДПП не є органом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність чи досудове розслідування. Таким чином, підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» при вирішенні цього спору немає. На їх думку, реалізація позивачем права на оскарження постанови не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, адже такі дії не супроводжувалися порушенням нормальних життєвих зав`язків позивача, а факт скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності сам по собі являється достатньою компенсацією позивачу за вжиті заходи для оскарження постанови. Вважають, що позивачем не надано жодних належних доказів на підтвердження обсягу і характеру його моральних страждань, визначений ним розмір моральної шкоди, яку він оцінює в 10 000 грн. є необґрунтований. 02.09.2021 року від представника відповідача Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції - Іващенка О.О. надійшла заява про залишення позову без розгляду (а.с. 49-51). 17.03.2023 року від представника відповідача Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції - Іващенка О.О. надійшло клопотання про передання справи за територіальною підсудністю до Печерського районного суду м. Києва (а.с.73-74). Ухвалою Київського районного суму м. Харкова від 16.06.2023 року справу передано за територіальною підсудністю до Печерського районного суду м. Києва (а.с. 81-82). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.05.2023 року прийнято справу до свого провадження, в порядку позовного (спрощеного) провадження з викликом сторін на 08.06.2023 року (а.с. 89). Повідомленням суду від 02.05.2023 року учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким одночасно роз`яснено їх процесуальні права на подання відповідних заяв по суті справи у встановлені строки (а.с. 90). 31.05.2023 року від представника відповідача Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції - Федюка Д.В. надійшла заява про залишення позову без розгляду (а.с. 97-100) та відзив на позовну заяву з додатками, який є аналогічний раніше поданому відзиву (а.с. 134-150). Ухвалою суду від 08.06.2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції - Федюка Д.В. про залишення позову без розгляду відмовлено (а.с. 158). До судового засідання сторони не з`явились з невідомих причин, хоча про час, день та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. У матеріалах справи містяться заяви позивача про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 66). Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 19.11.2020 року інспектором роти 3 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенантом поліції Шестеріковим О.О. було винесено постанову серії ДП18 № 471351 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП і накладення адміністративного на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. (а.с. 5). Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25.01.2021 року у адміністративній справі № 428/10047/20 скасовано постанову серії ДП18 № 471351 від 19.11.2020 року, винесену інспектором роти 3 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенантом поліції Шестеріковим О.О. про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП , справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 122 КУпАП закрито. Рішення суду набрало законної сили 10.02.2021 року. Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. 1173, 1174 цього Кодексу). Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи цих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст. 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. При цьому, з урахуванням положень п. 10 ч. 2 ст. 16, ст. 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. У даній справі підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. У зв`язку з цим, суд вважає, що спірні правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу, регулюються ст. 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР від 01.12.1994 року (далі - Закон № 266/94-ВР), які є спеціальними щодо ст. 1173-1174 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися саме спеціальним нормам. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Пунктом 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. У наведених в ст. 1 цього Закону випадках фізичній особі (громадянинові) відшкодовується моральна шкода, що передбачено п. 5 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яку в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, складання постанови про накладення адміністративного стягнення, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, провадження № 61-19000сво18. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач дійсно зазнав моральних страждань, оскільки змушений був докладати додаткових зусиль задля відновлення свого порушеного права, зокрема, звертатися до суду, щоб довести неправомірність дій інспектора роти 3 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Шестерікова О.О., а також зазначені обставини призвели до погіршення стану його здоров`я, що є підставою для покладення на державу обов`язку з відшкодування завданої йому моральної шкоди. Частинами 5 та 6 ст. 4 Закону № 266/94-ВР визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Тобто, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її збагачення. У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. З урахуванням тривалості провадження у справах про адміністративне правопорушення, необхідності зміни нормального життєвого стану та витрат часу на відновлення прав, а також

Outcome: approved