Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

02 травня 2023 року заявниця звернулась до суду з заявою, в якій просить: встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , який помер [INFO] , є рідним батьком [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] ). Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після смерті батька заявниця звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області з метою призначення пенсії по втраті годувальника, так як вона особа з інвалідністю першої групи та перебувала на утриманні свого батька. Однак, заявниці було видано рішення про відмову у призначенні пенсії, оскільки не було надано документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником. Зазначає, що в документах, що підтверджують родинні зв`язки, присутні певні розбіжності, а саме: в свідоцтві про одруження відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеса неправильно вказано прізвище - [PERSON] , замість [PERSON] , що не відповідає прізвищу в свідоцтві про смерть годувальника - [PERSON] . Таким чином, виникла необхідність встановити факт родинних відносин, а саме факт того, що [PERSON] є батьком, оскільки встановлення даного факту тягне виникнення юридичних наслідків. Ухвалою судді від 05 травня 2023 року провадження у справі було відкрито та призначено судове засідання. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Заявниця [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ній. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в судове засідання не з`явився, сповіщений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає заяву підлягаючою задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п. 5) ч. 2 ст. 293, п. 1) ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема і про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції було складено відповідний актовий запис № 8678. Як вбачається з свідоцтва про народження Заявниці, серії [NUMBER] , виданого Київським відділом ЗАГС м. Одеси 12 жовтня 1977 року, яке було складене російською мовою (надалі мовою оригіналу): [PERSON] родилась [INFO] . Отец: [PERSON] , мать: [PERSON] . 15 жовтня 2004 року Заявниця одружилася з [PERSON] , та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свіддоцтва про одруження Серія [NUMBER] . В свою чергу, в паспорті померлого батька Заявниці прізвище ім`я та по батькові батька зазначено: [PERSON] . Тобто не співпадають літери у написанні прізвища батька та доньки україською мовою, при цьому по-батькові Заявниці співпадає з іменем померлого батька. Отже, при заповненні даних в документах, що посвідчують особу, з урахуванням перекладу з російської на українську мови була допущена помилка в написанні прізвища. Окрім того, підтвердженням родинних зв`язків між померлим та Заявницею є: - факт реєстрації за однією адресою, що підтверджується паспортами Заявниці та померлого батька. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 1 Постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня і 995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, відповідно до ст. 293 ЦПК України Ст. 3 СК України передбачає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Коло осіб, які знаходяться між собою у сімейних стосунках, перераховується у ст. 2 СК України (подружжя, батьки, діти, усиновлювачі та усиновлені, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, рідні брати та сестри, мачуха, вітчим, падчерка, пасинок) Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, встановлюють у судовому порядку, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч.1. ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 13 ЦПК України, визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до положень ст.ст.76, 77, 78,80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, з урахуванням вказаного суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] , який помер [INFO] , є рідним батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що про задоволення заяви в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved