Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

Представник комунального підприємства «Харківводоканал» Панасенко Ірина Олексіївна звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення. Позовна заява мотивована тим, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами послуг з централізованого водопостачання та з центрального водовідведення, облік нарахувань та оплата за які здійснюються за абонентським особовим рахунком № [NUMBER] . Проте, останні обов`язку щодо своєчасної оплати наданих послуг з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення належним чином не виконували, у зв`язку з чим, мають перед позивачем заборгованість у розмірі 11878 грн 69 коп., з яких: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2021 року у розмірі 4507 грн 12 коп.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2021 року у розмірі 6051 грн 47 коп.; інфляційні витрати у розмірі 971 грн. 24 коп.; 3% річних від простроченої суми у розмірі 348 грн. 86 коп. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 березня 2023 року клопотання представника позивача про відстрочення сплати судового збору задоволено. Відстрочено комунальному підприємству «Харківводоканал» сплату судового збору до ухвалення судового рішення. Прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою комунального підприємства «Харківводоканал» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. У судове засідання представник позивача не з`явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності. 22 червня 2023 року через канцелярію суду від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви, в яких вони зазначили, що позовні вимоги визнають в повному обсязі, зазначили, що зборгованість частково ними погашена, просили розглянути справу за їх відсутності. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та є споживачами послуг з централізованого водопостачання та з центрального водовідведення, які надаються комунальним підприємством «Харківводоканал» за вказаною адресою. КП «Харківводоканал» відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , що свідчить про надання позивачем відповідачам послуг з централізованого водопостачання і водовідведення за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі статтями 67, 68 ЖК України, плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться, крім квартирної плати, за затвердженими у встановленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Приписами пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуги з централізованого водопостачання та водовідведення віднесено до комунальних. Пунктом 1 частини другої статті 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» закріплено, що споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім, випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до статті 162 ЖК Української РСР плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. На підставі викладеного, у відповідачів виникли зобов`язання щодо сплати заборгованості за надані комунальні послуги. Не укладення письмового договору про надання послуг не є підставою для звільнення відповідачів як споживачів від оплати відповідних послуг. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі, а також в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц. Відповідно до положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду, викладеної у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 7128916/17-ц, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Крім того, відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13. Судовим розглядом встановлено, що відповідачі, в порушення зазначених вище вимог закону, оплату за надані послуги не здійснюють, у зв`язку з чим, мають перед позивачем заборгованість у розмірі 11878 грн 69 коп., з яких: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2021 року у розмірі 4507 грн 12 коп.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2021 року у розмірі 6051 грн 47 коп.; інфляційні витрати у розмірі 971 грн. 24 коп.; 3% річних від простроченої суми у розмірі 348 грн. 86 коп. В обґрунтування розміру заборгованості за вищевказані послуги позивачем надано відповідний розрахунок. Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. З приводу наданих відповідачами квитанції № 0.0.3058348047.1 від 20 червня 2023 року та № 0.0.3058349098.1 від 20 червня 2023 року щодо платежів за послуги водопостачання та водовідведення в розмірі 3700 грн та 3200 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Фактичне надання послуг з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення і відкриття особового рахунку на ім`я споживача слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених Законом України «Про питну воду та питне водопостачання», а також Правилами. Як вбачається з матеріалів справи за адресою [ADDRESS] відкритий особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2021 року та за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2021 року. Згідно з наданим розрахунком суми заборгованості, відповідач має заборгованість у розмірі 11878 грн 69 коп., з яких: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2021 року у розмірі 4507 грн 12 коп.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2021 року у розмірі 6051 грн 47 коп.; інфляційні витрати у розмірі 971 грн. 24 коп.; 3% річних від простроченої суми у розмірі 348 грн. 86 коп. Положенням статті 534 Цивільного кодексу України визначено черговість погашення вимог за грошовими зобов`язаннями. У разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Однак, можливість застосування статті 534 Цивільного кодексу України не ставиться в залежність від змісту реквізиту "Призначення платежу" платіжного доручення, яким боржник здійснює платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів з чітким призначення платежу щодо погашення основного боргу, (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена статтею 534 Цивільного кодексу України застосовуватися не може. Правовою підставою для даного висновку є Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (п.3.8), затверджена постановою Національного банку Україні від 21.01.2004 № 22, та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (п.1.2), затверджене наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, згідно з якими отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу. Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 у справі № 904/12527/16. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). З квитанцій № 0.0.3058348047.1 від 20 червня 2023 року та № 0.0.3058349098.1 від 20 червня 2023 року вбачається, що відповідачами, тобто платниками, зазначено призначення платежу «водопостачання\\водовідведення від [PERSON] , [ADDRESS] за період 01 травня 2023 року-31 травня 2023 року» та «водопостачання\\водовідведення від [PERSON] , [ADDRESS] за період 01 травня 2023 року-31 травня 2023 року». Таким чином, відповідачами в призначенні платежу було чітко визначено конкретний період, за який здійснюється оплата за комунальні послуги, а саме з 01 травня 2023 року по 31 травня 2023 року. Тому ці платежі враховуються в рахунок сплати платежів саме у зазначений в квитанціях період. Натомість, зазначені в квитанціях суми платежів не можуть бути враховані на погашення боргу у спірний період, тобто за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2021 року та за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2021 року. Клопотання про застосування строку позовної давності матеріали справи також не містять. Відповідно до частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У зв`язку із простроченням відповідачами сплати комунальних послуг КП «Харківводоканал» нараховано індекс інфляції у розмірі 971 грн. 24 коп.; 3% річних від простроченої суми у розмірі 348 грн. 86 коп. Наведені обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме, розрахунком заборгованості, розрахунком 3 % річних та індексу інфляції. За таких обставин, суд доходить висновку про те, що під час розрахунку заборгованості за спожиті послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення позивачем застосовані нормативно-правові акти, які підлягають застосуванню. Позивачем також правильно застосовані приписи статті 625 ЦК України щодо зобов`язання боржників сплатити інфляційні втрати та 3% річних в разі прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтею 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів на користь КП «Харківводоканал» заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення в розмірі 11878 грн 69 коп., з яких: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2021 року у розмірі 4507 грн 12 коп.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2021 року у розмірі 6051 грн 47 коп.; інфляційні витрати у розмірі 971 грн. 24 коп.; 3% річних від простроченої суми у розмірі 348 грн. 86 коп. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до статті 141 ЦПК України. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що комунальному підприємству «Харківводоканал» було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі, суд доходить висновку про стягнення з відповідачів на користь держави судового збору в розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири вісімдесят одна) грн 00 коп. в рівних частках, по 1342 (одна тисяча триста сорок дві) грн 00 коп. з кожного з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved