Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON] , батьківських прав по відношенню до її дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позов мотивує тим, що він з відповідачем перебували у шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей. Шлюбні відносини між ними припинилися, рішенням суду їх шлюб було розірвано. Діти залишилися проживати з ним. У зв`язку із добровільним не наданням коштів на утримання дітей, судовим наказом з відповідача було стягнуто аліменти на користь позивача. Відповідач не виконує покладених на неї законом батьківських обов`язків, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні дітей, у зв`язку з чим він був вимушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] та його представник-адвокат Смірнова Н.А. в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягали з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та зазначила, що вони відповідають дійсності. В матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява [PERSON] від 28.03.2023, в якій остання відмовляється від батьківських прав щодо своїх синів: [PERSON] і [PERSON] . Представники третіх осіб: виконавчого комітету Лозівської міської ради, як органу опіки та піклуванняЛобенко Т.Г. та служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області Трофимова Л.В. в судовому засіданні питання щодо позовних вимог позивача залишили на розсуд суду, оскільки при складанні висновку виконавчим комітетом про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно її синів, не врахували обставини встановлені судом щодо не проживання матері, невиконання останньою батьківських обов`язків відносно дітей та враховуючи, що остання надала нотаріально посвідчену заяву про відмову від батьківських обов`язків щодо своїх синів та не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 08.12.2007 [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14.11.2022, було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Діти разом з позивачем проживають за адресою: [ADDRESS] , де згідно доповідної записки головного спеціаліста служби у справах дітей Лозівської міської ради Н.Скотаренко, є всі необхідні речі, меблі, побутова техніка, запас продуктів у достатній кількості, батько піклується про фізичний стан дітей, матір з дітьми не піклується і спілкується рідно виключно по телефону, позивач мешкає цивільним шлюбом з [PERSON] . Судовим наказом Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10.10.2022 з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання синів, [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) останньої, але не більше десяти прожиткових мінімумів та не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Згідно характеристики з місця роботи [PERSON] , останній з 05.06.2014 працює на посаді майстра Дільниці з експлуатації водопровідних мереж КВ «Дніпро» ВП КП «Харківводоканал», за час роботи зарекомендував себе позитивно, працює над підвищенням своїх професійних знань, стягнень до останнього не застосовувалося. Згідно заяви [PERSON] , остання з грудня 2022 року проживає цивільним шлюбом із [PERSON] , мати дітей [PERSON] участі у вихованні, утриманні дітей не приймає, з дітьми не спілкується. Як вбачається із заяви [PERSON] від 28.03.2023, засвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ключнікової В.О., зареєстрованої в реєстрі за №175, відповідач [PERSON] вказаною заявою відмовляється від батьківських прав щодо своїх синів [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , та дала згоду на позбавлення її батьківських прав відносно синів. З висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як органу опіки та піклування, про недоцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області №343 від 25.04.2023, виконавчий комітет, як орган опіки та піклування, діючи в інтересах дітей, вважає недоцільним позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно синів: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Вказаний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5,6 статті 19 СК України). Відповідно до ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В постанові №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №20 від 19 грудня 2008 року), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Приписами статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до положень принципу №6, принципу №7 абз.2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В зв`язку з вищевикладеним, та враховуючи, що відповідач добровільно відмовилася від батьківських прав щодо своєї дітей - [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , про що надала нотаріально посвідчену заяву, з дітьми не спілкується, не утримує та не цікавиться їх життям, суд вважає необхідним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved