Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

У квітні 2021 року представник ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~третя особа\~Приватний нотаріус\~Києво-Святошинського\~РНО Семчук\~Марина Адамівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення та записів про державну реєстрацію права власності. Позовні вимоги обґрунтовував тим, 05 серпня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений Договір №GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги. За умовами даного Договору ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) № 298/П/99/2008-980 від 07.04.2008 року укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», Договором застави цінних паперів № 154 від 07.04.2008 року укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра». 30 вересня 2020 року між ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» був укладений Договір №GL48N718070_blank_01 про відступлення прав вимоги. За умовами даного Договору ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) № 298/П/99/2008-980 від 07.04.2008 року укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», Договором застави цінних паперів № 154 від 07.04.2008 року укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра». Так, з інформаційної довідки, позивачу стало відомо, що [PERSON] , 08.05.2015 року отримавши свідоцтво про право власності зареєстрував за собою квартиру [ADDRESS] . Так, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського РНО Семчук М.А., зареєстрований в реєстрі за № 1039. Позивач зазначає, що 02.04.2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області по справі № 369/11971/13 було винесено рішення про рішення про звернення стягнення на цінні папери з [PERSON] на користь ВАТ КБ «Надра», а тому це дає підстави вважати, що [PERSON] усвідомлюючи, що на його майно буде звернуто стягнення, навмисно порушив вимоги Кредитного договору та продав квартиру, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду. Враховуючи вище викладене, позивач просив суд визнати недійсним Договір купівлі-продажу від 29.07.2015 року укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського РНО Семчук М.А., зареєстрований в реєстрі за номером 1039 (номер запису про право власності 10597248) та скасувати у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) запис про право власності про проведену державну реєстрацію права власності 29.07.2015 року за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , припинити право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 28.05.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 13.07.2021 року від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 23.07.2021 року витребувано від приватного нотаріуса Києво-Святошинського РНО Семчук М.А. належним чином засвідчену копію нотаріальної справи з посвідчення договору купівлі-продажу від 29 липня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за номером 1039 щодо квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] і [PERSON] . Ухвалою суду від 23.07.2021 року витребувано від архіву Києво-Святошинського районного суду Київської області належним чином засвідчені копії заочного рішення Києво-Святошинського районного суду від 02 квітня 2014 року, копію ухвали Києво-Святошинського районного суду від 19 червня 2014 року та матеріали справи № 369/11971/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до [PERSON] , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укргаз», Компанія з управління активами «Ексінор» про звернення стягнення та визнання права власності на майно. 29.07.2021 року відсторони позивача надійшла відповідь на відзив. Протокольною ухвалою суду від 03.11.2021 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору ТОВ «УКРГАЗ». 15.12.2021 року на виконання ухвали суду від 23.07.2021 року від приватного нотаріуса Києво-Святошинського РНО Семчук М.А. надійшли витребувані судом документи. 24.05.2022 року від представника третьої особи ТОВ «УКРГАЗ» надійшли письмові пояснення щодо позову. Протокольною ухвалою суду від 03.08.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. 26.04.2023 року від архіву Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшли матеріали справи № 369/11971/13-ц за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» про видачу дубліката виконавчого документу, заміна стягувача у виконавчому листі та поновлення строків для його пред`явлення, крім того надано довідку проте, що цивільна справа № 369/11971/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до [PERSON] , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укргаз», Компанія з управління активами «Ексінор» про звернення стягнення та визнання права власності на майно знищена по закінченню строку зберігання. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Від представник позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Від представника відповідача 2 надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти позову заперечує в повному обсязі, просить відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши матеріали справи №369/11971/13-ц, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 07.04.2008 року між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір № 298/П/99/2008-980 на підставі заяви про надання кредиту у розмірі 1426482,29 грн. для придбання цінних паперів. Відповідно до розділу 1 Договору Банк надав [PERSON] грошові кошти в розмірі 1 426 482,29 грн., на строк 20 років з 07.04.2008 року до 07.04.2028 року у порядку, визначеному розділом 1 Договору. Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору, цільовим призначенням кредиту є придбання цінних паперів (дисконтних облігацій) - облігацій у без документарній формі випуску у кількості 11 143 шт., емітованих ТОВ «УКРГАЗ» з номінальною вартістю кожної облігації 30,00 грн., згідно Договору купівлі-продажу цінних паперів № Б-353/81- 06-2/2008/001 від 07.04.2008 року, що укладений між Позичальником та продавцем цінних паперів ТОВ КУА «Ексінор» з подальшим їх обміном на об`єкт нерухомості - квартиру яка Договору про резервування / бронювання приміщення № 9/1/10/59/Ж від 28.02.2008 року, що укладений між Позичальником та ТОВ «Укргаз», на підставі якого за Позичальником резервується / бронюється об`єкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS] . 08.05.2015 року, [PERSON] зареєстрував право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , реєстрацію було проведено реєстраційною службою Києво-Святошинського РНО. 29.07.2015 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського РНО Семчук М.А., зареєстрований в реєстрі за № 1039. 05 серпня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений Договір №GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги. За умовами даного Договору ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) № 298/П/99/2008-980 від 07.04.2008 року укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», Договором застави цінних паперів № 154 від 07.04.2008 року укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра». 30 вересня 2020 року між ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» був укладений Договір №GL48N718070_blank_01 про відступлення прав вимоги. За умовами даного Договору ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) № 298/П/99/2008-980 від 07.04.2008 року укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», Договором застави цінних паперів № 154 від 07.04.2008 року укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра». Відповідно до п. 4.3.5. кредитного договору № 298/П/99/2008-980 від 07.04.2008 року позичальник протягом 3 робочих днів з моменту реєстрації прав власності на нерухоме майно, зобов`язаний укласти з банком договір, передбачений п. 2.1.3. договору, а саме Договір іпотеки нерухомості, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, судом встановлено, що договір купівлі-продажу від 29.07.2015 року укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського РНО Семчук М.А., зареєстрований в реєстрі за номером 1039, щодо квартири за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, суд встановив відсутність у п. 4.3.5. кредитного договору № 298/П/99/2008-980 від 07.04.2008 року обов`язку позичальника укладати з банком договір іпотеки протягом 3 робочих днів з моменту реєстрації прав власності на нерухоме майно щодо квартири за адресою: [ADDRESS] . Крім того, суд зауважує, що не може прийняти до уваги твердження представника позивача про те, що на момент нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 29.07.2015 року [PERSON] мав непогашену заборгованість за кредитним договором, так у матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо цього. Суд не бере до уваги посилання представника позивача на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.04.2014 року по справі № 369/11971/13, яким було винесено рішення про звернення стягнення на цінні папери з [PERSON] на користь ВАТ КБ «Надра». Крім того, як вбачається з ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.06.2014 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Надра» до [PERSON] , третя особа: ТОВ «Укргаз» про звернення стягнення та визнання права власності на майно залишити без розгляду. Відповідно до частини першої\~статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою\~статті 203 ЦК України\~визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя\~статті 203 ЦК України). Статтею 204 ЦК України\~презюмується правомірність правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частини першої\~статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Згідно з частиною третьою\~статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 1\~ст. 626 ЦК України\~встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1\~ст. 627 ЦК України, також встановлено свободу договору, з посиланням на\~ст. 6 зазначеного Кодексу\~із зазначенням того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі\~ст. 628 ЦК України\~передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 629 ЦК України\~встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~статті 655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до\~ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. При цьому, Верховний Суд у своїй постанові від 31.03.2021 року у справі № 201/2832/19 зазначив, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме собою невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. При цьому, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Рішенням Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою\~статті 81ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 7\~ст. 81 ЦПК України\~суд позбавлений можливості самостійно збирати докази. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). У частині другій\~статті 78ЦПК України\~передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою\~статті 80ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до\~статті 89ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено що оспорюваний договір купівлі-продажу від 19.07.2015 року укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського РНО Семчук М.А., зареєстрований в реєстрі за номером 1039 у присутності сторін із роз`ясненням значення і умов вчиненого правочину та його правових наслідків, встановленням відповідності цього договору дійсним намірам сторін. Представником позивача не було надано суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу на підтвердження того що укладення спірного договору не відповідало дійсній волі відповідачів, що оскаржуваний ним договір купівлі-продажу вчинявся під впливом обману з боку відповідачів, що відповідачами неправильно сприймалися фактичні обставини правочину, що вплинуло на їх волевиявлення. При цьому, судом встановлено, що під час укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу відповідачам було роз`яснено нотаріусом права та обов`язки сторін і відповідачі розуміли значення своїх дій. Доказів протилежного позивачем не надано. Суд звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах права відповідача [PERSON] , як власника квартири захищені і статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція) в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Відповідно до\~статті 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у позовній вимозі про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 29.07.2015 року укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського РНО Семчук М.А., зареєстрований в реєстрі за номером 1039 (номер запису про право власності 10597248). Враховуючи те, що позовні вимоги про скасування у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) запис про право власності про проведену державну реєстрацію права власності 29.07.2015 року за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , припинити право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] є похідними вимогами від основної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 29.07.2015 року укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського РНО Семчук М.А., зареєстрований в реєстрі за номером 1039 (номер запису про право власності 10597248), у задоволенні якої судом відмовлено, суд вирішив відмовити у задоволенні вимог скасування у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) запис про право власності про проведену державну реєстрацію права власності 29.07.2015 року за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , припинити право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ст.141ЦПК України\~судові витрати суд покладає на позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed