Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

У жовтні 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) , третя особа: Перша київська державна нотаріальна контора про звільнення майна з-під арешту. В обгрутнування позову зазначає, що 14.05.2021, здійснивши запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідалась, що 15.10.2013 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві Григорян Оленою Грайровною було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 40137459. Даною постановою було накладено арешт на все майно, що належить позивачу та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та обтяжень З відповіді на запит позивача, наданої відповідачем вбачається, що перевіркою відомостей автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що на виконанні у відповідача у період з 15.03.2013 по 19.03.2014 перебувало виконавче провадження № 40137459 з примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду м. Києва від 11.09.2013, виданого у цивільній справі № 2-147/12 про стягнення у солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість в сумі 751 785 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 6 008 864,52 грн. В рамках цього виконавчого провадження було накладено арешт на майно боржника, потім виконавчий лист було повернуто без виконання стягувачу. Наразі матеріали виконавчого провадження знищені за закінчення терміну зберігання у 2018 році, а тому не має можливості зняти арешт, оскільки відсутнє відповідне судове рішення. Також позивач зазначає, що право вимоги було відступлено третій особі - [PERSON] , а 27.02.2020 між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до Договору поруки № BL 424/ BL 424-К/1-П2 від 31.10.2007, якою було розірвано договір поруки з 27.02.2020, а тому відносини з приводу її поручительства перед АТ «Універсал Банк» та [PERSON] були припинені, вважає, що наявність арешту на всьому її майні порушує її конституційні права, а тому просить позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 06.05.2022 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач про розгляд справи повідомлений. Відзив не надав. 29.08.2022 від третьої особи [PERSON] надійшли пояснення по справі, в яких третя особа зазначає, що 27.02.2020 між АТ «Універсал Банк» та ТОВ «Світ Фінансів» було укладено договір про відступлення права вимоги № 26/20, відповідно до якого останнє набуло право вимоги за кредитним договором - Генеральним договором про надання послуг № BL424 від 31.10.2007 р. та додатковою угодою № BL424-К/1 від 31.10.2007 р., в т.ч. всіх додаткових угод до нього. 27.02.2020 між ТОВ «Світ Фінансів» та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги № 2702/20-2 відповідно до якого остання набула право вимоги за кредитним договором - Генеральним договором про надання послуг № BL424 від 31.10.2007 р. та додатковою угодою № BL424-К/1 від 31.10.2007 в т.ч. всіх додаткових угод до нього. Відповідно до п. 3.3 сторони домовились, що заміна сторони у зобов`язанні вважається такою, що відбулася, а право вимоги за кредитним договором вважається відступленим первісним кредитором новому кредитору з дати зарахування у повному обсязі суми грошових коштів, визначеної у п. 4.1 цього договору на рахунок первісного кредитора, визначений у п. 4.2 договору за умови що таке зарахування здійснено у строки, зазначені у п. 4.1 договору. Вищевказана дата зарахування в повному обсязі грошових коштів у визначені цим договором строки вважається датою відступлення права вимоги. Пунктом 4.1. договору передбачено, що за відступлення права вимоги новий кредитор сплачує первісному кредитору суму у розмірі 5 470,00 грн. у день підписання договору. Так, на виконання цієї вимоги договору, [PERSON] було здійснено плату на користь ТОВ «Світ Фінансів» у розмірі 5 470,00 грн. у день підписання вищезазначеного договору, що підтверджується квитанцією № 012720018 від 27.02.2020. Таким чином, відбулась заміна кредитора у зобов`язанні на [PERSON] 27.07.2020. Також 27.02.2020 між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до Договору поруки № BL 424/ BL 424-К/1-П2 від 31.10.2007, якою було розірвано договір поруки з 27.02.2020. Третя особа зазначає, що будь-яких претензій до позивача не має, а тому не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 15.10.2013 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві Григорян Оленою Грайровною було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 40137459. Даною постановою було накладено арешт на все майно, що належить позивачу та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику. 25.05.2021 позивач звернулась до відповідача з заявою про зняття арешту зі всього майна. 11.06.2021 відповідач надав позивачу відповідь за вих. № 8658, в якій зазначено, що перевіркою відомостей автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що на виконанні у відповідача у період з 15.03.2013 по 19.03.2014 перебувало виконавче провадження № 40137459 з примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду м. Києва від 11.09.2013, виданого у цивільній справі № 2-147/12 про стягнення у солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість в сумі 751 785 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 6 008 864,52 грн. 15.03.2013 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 40137459 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документа та зобов`язано боржника самостійно виконати рішення суду протягом 7 днів з моменту винесення постанови. 15.10.2013 державним виконавцем накладено арешт на майно та оголошено заборону на його відчуження. 19.04.2014 державним виконавцем винесено постанову по повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку з відсутністю майна, належного боржникові на праві власності, на яке можливо б було звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом. Відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5, матеріали виконавчого провадження № 40137459 були знищені за закінченням терміну зберігання у 2018 році. Також у відповіді зазначено, що матеріали виконавчого провадження № 40137459 були знищені за закінченням терміну зберігання та, наразі, відсутнє відповідне судове рішення про зняття арешту з усього майна (його частини) боржника, підстави для зняття арешту з усього майна (його частини) боржника відсутні. 27.02.2020 між АТ «Універсал Банк» та ТОВ «Світ Фінансів» було укладено договір про відступлення права вимоги № 26/20, відповідно до якого останнє набуло право вимоги за кредитним договором - Генеральним договором про надання послуг № BL424 від 31.10.2007 та додатковою угодою № BL424-К/1 від 31.10.2007, в т.ч. всіх додаткових угод до нього. 27.02.2020 між ТОВ «Світ Фінансів» та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги № 2702/20-2 відповідно до якого остання набула право вимоги за кредитним договором - Генеральним договором про надання послуг № BL424 від 31.10.2007 р. та додатковою угодою № BL424-К/1 від 31.10.2007 р. в т.ч. всіх додаткових угод до нього. Відповідно до п. 3.3 сторони домовились, що заміна сторони у зобов`язанні вважається такою, що відбулася, а право вимоги за кредитним договором вважається відступленим первісним кредитором новому кредитору з дати зарахування у повному обсязі суми грошових коштів, визначеної у п. 4.1 цього договору на рахунок первісного кредитора, визначений у п. 4.2 договору за умови що таке зарахування здійснено у строки, зазначені у п. 4.1 договору. Вищевказана дата зарахування в повному обсязі грошових коштів у визначені цим договором строки вважається датою відступлення права вимоги. Пунктом 4.1. договору передбачено, що за відступлення права вимоги новий кредитор сплачує первісному кредитору суму у розмірі 5 470,00 грн. у день підписання договору. Так, на виконання цієї вимоги договору, [PERSON] було здійснено плату на користь ТОВ «Світ Фінансів» у розмірі 5 470,00 грн. у день підписання вищезазначеного договору, що підтверджується квитанцією № 012720018 від 27.02.2020. Таким чином, відбулась заміна кредитора у зобов`язанні на [PERSON] 27.07.2020. Також 27.02.2020 між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до Договору поруки № BL 424/ BL 424-К/1-П2 від 31.10.2007 р., якою було розірвано договір поруки з 27.02.2020. Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Порядок зняття арешту з майна регулюється ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, відповідно до ч.1 особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону № 1404-VIII у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Частиною 4 ст. 59 Закону № 1404-VIII визначені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, серед яких, зокрема передбачена така підстава як надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. Статтею 40 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження. За змістом наведених положень Закону № 1404-VIII, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Із таким позовом до суду може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно. Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79, 80 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки на сьогоднішній день, виконавче провадження закінчене, існують правові підстави для зняття арешту з майна позивача. При таких обставинах суд приходить до висновку , що відповідачем не виконані вимоги Закону України «Про виконавче провадження» , тому порушені права позивача які підлягають захисту. Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимога позивача про зобов`язання відповідача винести постанову про зняття арешту з усього його майна не може бути реалізована відповідачем , оскільки виконавче провадження відсутнє , тому ефективним способом захисту його порушеного права є зняття арешту на підставі рішення суду. Аналізуючи зібрані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved