Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 26.06.2013 року за його позовною заявою до [PERSON] , його визнано батьком дитини - [PERSON] , [INFO] . На виконання рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 26.06.2013 року Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції 25.07.2013 року було видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , у якому батьком [PERSON] записаний він, матір`ю - відповідач. З самого народження сина він майже повністю самостійно займався сином, як до визнання батьківства, так і в подальшому. Разом із цим, [PERSON] майже не займалася доглядом за сином. Після визнання батьківства та отримання ним свідоцтва про народження дитини, [PERSON] почала їздити до Польщі, внаслідок чого [PERSON] тривалий час залишався на батьківському піклуванні. Згодом поїздки відповідачки за кордон стали тривалішими та систематичними, тому малолітній син [PERSON] став на постійній основі проживати разом із батьком, перебувати на його повному утриманні та вихованні. [PERSON] і на даний час перебуває за межами України, виїхавши спочатку до Польщі, а потім до Бельгії більше року тому - на початку повномасштабного вторгнення російської федерації. Разом із цим, під час перебування в Україні, матір [PERSON] завжди проживала окремо від сина, в іншому місці. Таким чином, малолітній син [PERSON] протягом останніх десяти років постійно проживає разом з позивачем, який самостійно його утримує та виховує. Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради,якого від 19.11.2013 року №572 визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком, [PERSON] .На даний час спори з приводу визначення місця проживання дитини, участі у вихованні дитини та спілкуванні між сторонами відсутні. Він розуміє потребу сина в увазі не лише батька, а й матері, а тому жодним чином не перешкоджає та не має такого наміру в майбутньому, побаченню дитини з матір`ю. Він самотужки повністю та повноцінно матеріально забезпечує сина усім необхідним для гармонійного розвитку дитини, здійснює належне та турботливе виховання сина, постійно оплачує витрати по вихованню дитини, витрати на лікування, на навчання, витрати на оплату квартири і комунальних послуг, придбання одягу, продуктів харчування, а також всі витрати для забезпечення розвитку сина у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Питання про стягнення із відповідачки у судовому порядку аліментів на утримання сина він не підіймав, оскільки має постійну роботу та гідну заробітну плату, працюючи в ТОВ «Сумитеплоенерго». Відповідачка, постійно перебуваючи за межами України, не може дати, та і не бажає давати дитині належного виховання та розвитку, матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров`я дитини умов проживання. Він у зареєстрованому шлюбі не перебував та не перебуває. Виховуючи неповнолітню дитину самостійно, він має право на отримання певних пільг та гарантій. Зокрема, ст.19 Закону України «Про відпустки» передбачене право на щорічну додаткову оплачувану відпустку тривалістю десять календарних днів без урахування святкових і неробочих днів; пп. «а» пп.169.1.3 Податкового кодексу України право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отриманого від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги, що дорівнює 150% суми пільги (у розрахунку на кожну дитину віком до 18 років). Крім цього, встановлення факту перебування дитини на самостійному вихованні та утриманні необхідно йому і для захисту прав та інтересів дитини, зокрема для належного лікування (у випадку потреби) та оздоровлення (у тому числі отримання на пільгових умовах путівок). Позивач просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт утримання та самостійного виховання батьком [PERSON] неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні позивач [PERSON] , його представник - адвокат Давидов А.Г. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту утримання та самостійного виховання ним їх неповнолітньої сина вона визнає, підтверджує те, що син [PERSON] дійсно останні роки проживає разом з позивачем, а вона з початку війни знаходиться безперервно за межами України. Справу просить розглядати без її участі. Ухвалою суду від 19.05.2023 року закрито підготовче провадження та призначена справа до судового розгляду по суті. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача адвоката Давидова А.Г., перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Суд установив, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.06.2013 року за позовом [PERSON] до [PERSON] позивача визнано батьком дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с.7-9). На виконання рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.06.2013 року Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції 25.07.2013 року було видано свідоцтво про народження, у якому батьком [PERSON] записаний позивач [PERSON] , матір`ю відповідач [PERSON] (а.с.10). Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 19.11.2013 року №572 визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком, [PERSON] (а.с.11). Згідно з ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.2 ст.315\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Після визнання батьківства дитини, [PERSON] почала їздити до Польщі, внаслідок чого [PERSON] тривалий час залишався на батьківському піклуванні. Згодом поїздки відповідача за кордон стали тривалішими та систематичними, тому малолітній син [PERSON] став на постійній основі проживати разом із батьком, перебувати на його повному утриманні та вихованні. [PERSON] і на даний час перебуває за межами України, виїхавши спочатку до Польщі, а потім до Бельгії більше року тому - на початку повномасштабного вторгнення російської федерації. Таким чином, малолітній син [PERSON] протягом останніх десяти років постійно проживає разом із позивачем, який самостійно його утримує та виховує. Спори з приводу визначення місця проживання дитини, участі у вихованні дитини та спілкуванні із нею між сторонами відсутні. Позивач [PERSON] не перешкоджає спілкуванні матері з сином. Протягом останніх десяти років позивач повністю та повноцінно матеріально забезпечує сина усім необхідним для гармонійного розвитку дитини, здійснює належне та турботливе виховання сина, оплачує витрати на всі потреби дитини, на лікування, навчання, для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Малолітній [PERSON] пояснив, що він постійно проживає з батьком, який його виховує, піклується про нього. З матір`ю [PERSON] він більше спілкується по телефону, оскільки вона перебуває майже весь час за кордоном. Виховуючи неповнолітню дитину самостійно, позивач має право на отримання певних пільг та гарантій, зокрема ст.19 Закону України «Про відпустки» передбачене право на щорічну додаткову оплачувану відпустку тривалістю десять календарних днів без урахування святкових і неробочих днів. Крім цього, встановлення факту перебування дитини на самостійному вихованні та утриманні необхідно йому і для захисту прав та інтересів дитини, зокрема для належного лікування (у випадку потреби) та оздоровлення (у тому числі отримання на пільгових умовах путівок). Згідно з\~ч.4\~ ст.206\~ЦПК України\~ у\~ разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Тому, відповідно до встановлених судом обставин, які мають значення для справи, визнання позову відповідачкою [PERSON] , суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для встановлення факту утримання та самостійного виховання батьком [PERSON] , [INFO] , дитини [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved