Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернулася [PERSON] з позовом до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», третя особа на стороні відповідача: приватний нотаріус Остапенко Є.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно набутих коштів. Позов мотивує тим, що 17.06.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум банк» та нею було укладено кредитний договір № 453/7811ES5USI згідно умов якого банк надав їй в користування грошові кошти. 13.04.2020 року вона дізналась про відкриття виконавчого провадження № 61736860 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. по розгляд заяви про примусове виконання виконавчого напису № 9206, виданого 28.09.2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», якому ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів відступило право вимоги на підставі договору факторингу № 20182407-1/2 від 24.07.2018, якому в свою чергу, ТОВ «Фінансова компанія «Бізнесфінанс» відступило право вимоги на підставі договору факторингу № 1706/01 від 17.06.2015 року, якому в свою чергу, ПАТ «Платинум Банк», на підставі договору факторингу № 20141028-Г від 28.10.2014 відступило право вимоги за договором № 453/7811ES5USI від 17.06.2013 укладеного між Публічним акціонерним товариством «Платинум банк» та нею. 29.05.2020 року вона отримала від приватного виконавця лист, в якому містилась копія виконавчого напису. Вважає, що виконавчий напис, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем всупереч вимогам ст. ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», а тому не підлягає виконанню. Нотаріусом були порушені вимоги щодо безспірності заборгованості та не дотримані умови щодо строків позовної давності. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 року по справі № 440/2437/20 було скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. про відкриття провадження № 61736860 від 06 квітня 2020 року про відкриття виконавчого провадження. Водночас з цим, під час дії виконавчого провадження приватним виконавцем, було стягнуто з неї грошові кошти в сумі 2\~826,26грн, а саме: 13.04.2020 року та 08.05.2020 року приватним виконавцем на користь відповідача було стягнуто грошові кошти в сумі 1257,20грн та 1569,06грн., що підтверджується випискою по її рахунку відкритому в АТ «Ощадбанк». Відтак відповідач володіє безпідставно грошовими коштами, що належать їй. Просить суд виконавчий напис № 9206, виданий 28.09.2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем визнати таким, що не підлягає виконанню. Стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуті кошти в розмірі 2\~826,60грн. та понесені судові витрати. В судове засідання позивач не з`явилася, представник позивача через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримає та не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач ТОВ «Фінансова компанія управління активами» в судове засідання не забезпечив явку свого представника. Заяву про слухання справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено,\~що приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис 28.09.2019 року, яким стягнуто з [PERSON] , [INFO] невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», якому ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів відступило право вимоги на підставі договору факторингу № 20182407-1/2 від 24.07.2018, якому в свою чергу, ТОВ «Фінансова компанія «Бізнесфінанс» відступило право вимоги на підставі договору факторингу № 1706/01 від 17.06.2015 року, якому в свою чергу, ПАТ «Платинум Банк», на підставі договору факторингу № 20141028-Г від 28.10.2014 відступило право вимоги за договором № 453/7811ES5USI від 17.06.2013 укладеного між Публічним акціонерним товариством «Платинум банк» та [PERSON] за період з 27.10.2014 року по 18.09.2019 року включно, суму у розмірі: 16166,41 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 1318,00 гривень - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; 8942,49 гривень - заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею; 150, 00 гривень - плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом, що становить загальну суму 26\~576,90 гривень. Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в редакції від 29.11.2001 року, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року з наступними змінами. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Згідно з ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року, зі змінами, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно приписів ч.2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Як вбачається зі змісту спірного виконавчого напису, під час його вчинення приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат», та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Пунктом 2 Розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п.1 та п.2 зазначеної постанови. Згідно приписів ч.2 ст.265 КАС України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та нечинним, такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17. Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29.11.2001 року, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Позивач зазначає, що не визнає заборгованості, відсутній нотаріально посвідчений кредитний договір, згідно якого був здійснений спірний виконавчий напис нотаріусом, крім того, порушені строки звернення. Відповідачем не подано до суду жодних доказів, які б спростовували пояснення позивача. Крім того не подано і кредитного договору, нотаріально посвідченого, згідно якого був здійснений спірний виконавчий напис нотаріусом. Суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, які також знайшли своє відображення в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, в якій Великою Палатою Верховного Суду наголошено на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Що стосується вимоги про стягнення з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» безпідставно набутих коштів в розмірі 2\~826,60грн., то в цій частині вимоги задоволенню не підлягають через не надання належного підтвердження щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» грошових коштів зазначеної суми, за виконавчим написом, суд не бере до уваги виписку по рахунку № [NUMBER] з АТ «Ощадбанк», оскільки, відсутні реквізити на вказаному документі, які підтверджували б, що даний рахунок належить [PERSON] , крім того, не міститься інформації що грошові кошти в розмірі 2826,60грн. були стягнути на рахунок ТОВ «Фінансова компанія управління активами», так як суми як були зняті із даного рахунку 13.04.2020 року в розмірі 1\~257,20грн. та 08.05.2020 року в розмірі 1569,06грн. (на які вказує позивач у позовній заяві) зняті як «Arrest sum Rev/Exp», таким чином позивачем не надано жодних доказів того, що відповідач володіє безпідставно грошовими коштами, які належать позивачці. Судом встановлено, що позивачем згідно квитанцій сплачено судовий збір у розмірі 1681,60грн. за подання позовної заяви, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 840,80грн, оскільки, позовні вимоги задоволено частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial