Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача До Жовтневого\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська 05\~грудня 2023\~року надійшла\~позовна заява\~Акціонерного товариства\~комерційний банк\~«Приватбанк» до\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості,\~у якому\~просить стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача суму у розмірі 43\~864,88 грн., що складається із: відсотків за обліковою ставкою НБУ у розмірі 26\~168 за період з 31 січня 2020 року по 30 вересня 2020 рік; втрати від інфляції за весь час прострочення у розмірі 17\~696,80 грн. які складаються з 7\~616 грн. нарахування інфляційних втрат та 10\~080 грн.- нарахування 3 % річних за період з 31 січня 2020 року по 30 вересня 2020 рік, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 2 481 грн. В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписала Заяву № SAMDN 03000031179932 від 24 грудня 2009 року згідно якої отримала у користування кредитний ліміт у розмірі 448 000 грн. у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач взяті на себе зобов`язання виконав в повному обсязі. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості. Рішенням Дніпровського апеляційного суду по справі № 201/13039/18 від 27 листопада 2020 року, з відповідача стягнуто тіло кредиту та відмовлено щодо стягнення інших нарахувань. Тому позивач пославшись на вимоги ст. 625 ЦК України просив суд стягнути з відповідача на їх користь суму у розмірі 43\~864,88 грн., що складається із: відсотків за обліковою ставкою НБУ у розмір 26\~168 за період з 31 січня 2020 року по 30 вересня 2020 рік; втрати від інфляції за весь час прострочення у розмірі 17\~696,80 грн. які складаються з 7\~616 грн. нарахування інфляційних втрат та 10\~080 грн.- нарахування 3 % річних за період з 31 січня 2020 року по 30 вересня 2020 рік , а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 2 481 грн. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 05 грудня 2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.26). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с. 27). 16 лютого 2023 року до суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с . 28). 16 лютого 2023 року ухвалою судді відкрито провадження у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с. 29-30). Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» надав до суду клопотання, у якому просив задовольнити позов у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, просив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився про день та час повідомлений належним чином, причин не явки суду не повідомив. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за зареєстрованим місцем проживання, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Фактичні обставини встановленні судом Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписала Заяву №SAMDN 03000031179932 від 24 грудня 2009 року згідно якої отримала у користування кредитний ліміт у розмірі 448 000 грн. у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 6 ). Позивач взяті на себе зобов`язання виконав в повному обсязі. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості. Постановою Дніпровського апеляційного суду по справі № 201/13039/18 від 27 листопада 2020 року , з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором SAMDN 03000031179932 від 24 грудня 2009 року яка станом на 13 вересня 2018 року становила 448\~000,00 грн. та складалася з 448 000,00 грн заборгованість по тілу кредиту (а.с. 4- 5). Тому позивач пославшись на вимоги ст. 625 ЦК України просив суд стягнути з відповідача на їх користь суму у розмірі 43\~864,88 грн., що складається із: відсотків за обліковою ставкою НБУ у розмір 26\~168 за період з 31 січня 2020 року по 30 вересня 2020 рік; втрати від інфляції за весь час прострочення у розмірі 17\~696,80 грн. які складаються з 7\~616 грн. нарахування інфляційних втрат та 10\~080 грн.- нарахування 3 % річних за період з 31 січня 2020 року по 30 вересня 2020 рік , а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 2 481 грн. Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань . Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першої статті 1054 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. З матеріалів справи встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» використало право вимоги повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, звернувшись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, що підтверджується відповідним судовим рішенням у справі № 201/13039/18, яким на користь Банку з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором. А тому правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» процентів за обліковою ставкою НБУ відсутні. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). З ухваленням рішення суду у справі № 201/13039/18 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором на користь АТ КБ «ПриватБанк» не припинилися правовідносини та тривають до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Суд прийшов до переконання про те, що позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема,в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Відповідно до розрахунку за період з 31\~січня 2020\~року по\~30\~вересня 2020\~ рік 3\~%\~річних складають\~у сумі\~10\~080\~грн.,\~а інфляційні\~втрати у\~розмірі 7\~616\~грн. Будь-яких зауважень, заперечень щодо поданого розрахунку відповідачем не подано. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про те, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути кошти за порушення грошового зобов`язання за кредитним договором від 24 грудня 209 року, а саме: втрати від інфляції за весь час прострочення у розмірі 17\~696,80 грн. які складаються з 7\~616 грн. нарахування інфляційних втрат та 10\~080 грн.- нарахування 3 % річних за період з 31 січня 2020 року по 30 вересня 2020 рік, а позов задовольнити частково. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1\~000,93 грн. (17\~696,80 грн. х 2\~481 грн. : 43\~864,88 грн. = 1\~000,93 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial