Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Закарпатгаз, Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Україна» про скасування надлишково нарахованих сум. Позовні вимоги мотивує тим, що вона є споживачем природного газу АТ «Закарпатгаз» за адресою: [ADDRESS] , перед яким виконує обов`язки в повному обсязі. Зазначає, що вона своєчасно передає показники лічильника до АТ «Закарпатгаз», своєчасно сплачує кошти за фактично використаний газ. АТ «Закарпатгаз» повинен розміщувати ці дані на інформаційній платформі, а ГК «Нафтогаз» здійснює нарахування за фактично отриманий нею газ. Однак з незрозумілих причин АТ «Закарпатгаз» в деяких місяцях надавав до ГК «Нафтогаз» якісь розрахункові дані, що потягли за собою виникнення незрозумілої заборгованості, незважаючи на те, що вона щомісячно, не пізніше 4 числа передавала дані фактично використаного газу оператору АТ «Закарпатгаз» за номерами телефонів, що підтверджується відповідними квитанціями. Листом від 10.02.2023 року ТОВ «ГК«Нафтогаз України» повідомило про наявність заборгованості за оплату вартості природного газу у сумі 44 691,65 гривень, що є незрозумілим, оскільки вона завжди своєчасно надавала показники та сплачували кошти за спожитий природній газ. У зв`язку з цим вона звернулась до відповідача про перерахунок даної заборгованості. Однак ніяких перерахунків до теперішнього часу ГК «Нафтогаз» не здійснено, що в свою чергу порушує її права як споживача житлово-комунальних послуг. За період з грудня 2021 року по лютий 2023 року вона повністю розрахувалася, заборгованість відсутня. Враховуючи вищенаведене, просить визнати протиправним борг за споживання газу у сумі 44 691, 65 гривень таким, що нарахований ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" на особовий рахунок № [NUMBER] [PERSON] безпідставним та зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» провести перерахунок за фактично спожитий природний газ [PERSON] , [INFO] , місце проживання зареєстровано за адресою; [ADDRESS] із розрахунку фактичних показань лічильника. Ухвалою суду від 25.05.2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Учасники справи заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої\~ст.279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідач відзив на позов не подавав. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено з [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30.04.2014 року (а.с.13). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] являється споживачем послуг Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» за адресою: за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до квитанцій (а.с.17-24) [PERSON] сплачувались кошти за фактично використаний газ на рахунок ТОВ «ГК«Нафтогаз України». Однак, як вбачається з листа від 10.02.2023 року ТОВ «ГК«Нафтогаз України», повідомило [PERSON] , що заборгованість за оплату вартості природного газу становить 44 691,65 гривень (а.с 8). За приписом ч. 1\~ст.\~13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст. 13 та ч.1\~ст.\~81\~ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначила, що користувалася послугами за розподіл природного газу, що надавалися Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Україна», вчасно виконувала свої обов`язки зі сплати за надані послуги, проте у отриманому нею рахунку-повідомленні було зазначено, що у споживача наявна заборгованість за спожитий природній газ у розмірі 44 691,65 грн. Згідно пункту 1 частини першої\~статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до\~статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV, у редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг\~\~та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Частинами другою - четвертою\~статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV\~передбачено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою\~статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18. Разом із цим, за змістом статей\~15\~та\~16 ЦК України\~кожна особа, яка звернулася до суду, має право на захист її майнового права чи інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3)). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, примусове виконання обов`язку в натурі та припинення правовідношення (пункти 1, 5 і 7 частини другої\~статті 16 ЦК України). Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої\~статті 16 ЦК України\~заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.12) та від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 57)). Споживач має право одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо (пункт 2 частини першої\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV). Виконавець, тобто суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, зобов`язаний надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо (абзац 5 частини першої статті\~1, пункт 4 частини другої статті\~21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV). Норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (абзац 13 частини першої\~статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV). Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу (частини друга та четверта\~статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (провадження № 14-137цс20) зроблено висновок, що вимога про визнання боргу безпідставним є вимогою про визнання відсутності права відповідача донарахувати обсяг спожитого природного газу та відсутності обов`язку позивачки, який кореспондує вказаному праву, з оплати боргу, що виник унаслідок донарахування. Така вимога є ефективним способом захисту інтересу позивачки в юридичній визначеності у спірних правовідносинах. Крім того, ефективним способом захисту прав є і вимога зобов`язати відповідача списати з особового рахунку донараховану заборгованість за спожитий природний газ. Така вимога є вимогою про примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої\~статті 16 ЦК України). Її можна заявити як разом із вимогою про визнання боргу безпідставним, так і окремо. Задоволення вимоги зобов`язати постачальника списати з особового рахунку донараховану заборгованість може бути способом захисту права споживача на мирне володіння майном (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції). Якщо споживач не має наміру сплачувати борг (тому, що не згоден із його існуванням; тому, що постачальник пропустив позовну давність для стягнення боргу у судовому порядку, тощо), а постачальник і не списує борг з особового рахунку на вимогу споживача, і не звертається до суду за його стягненням, то споживач буде надалі одержувати від постачальника рахунки із зазначенням боргу. Таке відображення спірного боргу в особовому рахунку може спровокувати споживача на помилкову сплату коштів всупереч його волі. Задоволення вимоги зобов`язати постачальника природного газу списати з особового рахунку споживача донараховану заборгованість унеможливить виставлення цим постачальником рахунків на суму боргу. Тоді як списання постачальником суми боргу з особового рахунку споживача на письмову вимогу останнього (у позасудовому порядку) не позбавляє постачальника права звернутися до суду з вимогою про стягнення боргу, якщо суд\~\~не визнав цей борг безпідставним. Вимога про скасування боргу по суті є вимогою про припинення правовідношення (пункт 7 частини другої\~статті 16 ЦК України): якщо особа вважає, що її борг існує (тобто існує і правовідношення, змістом якого\~\~є право кредитора вимагати сплати боргу та кореспондуючий обов`язок боржника), вона може просити суд цей борг скасувати (тобто припинити зазначене правовідношення) з підстав, передбачених законом. Водночас у цій справі позивач вважає, що борг відсутній. Згідно з пунктом першим частини першої\~статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"\~споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Постановою Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30.09.2015 затверджено Кодекс газорозподільних систем (Кодекс ГРС), який визначає взаємовідносини оператора ГРМ із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні основи функціонування газорозподільчих систем, зокрема, умови забезпечення, тощо. Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу»\~встановлено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним. Відповідно до вимог ст. 32 Закону «Про житлово-комунальні послуги» розмір оплати за комунальні послуги вираховується, виходячи з розміру затверджених тарифів та показників приладів обліку. Згідно з вимогами положень ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» облік природного газу до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. Із позовної заяви та доданих до неї квитанцій вбачається, що позивачем сплачувалися кошти за фактично використаний газ за показниками будинкового засобу обліку на рахунок ТОВ «ГК «Нафтогаз України» \~\~Дії відповідача з донарахування позивачці обсягу спожитого природного газу суперечать чинному законодавству, а тому суд вважає обґрунтованою вимогу позивачки про безпідставність донарахованого їй боргу в розмірі 44691,65 гривень. Відтак враховуючи вищезазначене, суд вважає що належним способом захисту є зобов`язання відповідача списати з особового рахунку позивача заборгованість. Крім того, відповідачами, не було надано доказів на підтвердження наявності у відповідача заборгованості у розмірі 44\~691,65 гривень. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. За даних обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Закарпатгаз, Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Україна» про скасування надлишково нарахованих сум є такими, що підлягають до задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до положень ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а враховуючи, що позивачка при подачі позову була звільнена від сплати судового збору, з відповідачів на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved