Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

В березні 2023 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона та відповідач з 06.11.2021 по даний час перебувають у шлюбі. За час перебування шлюбі у них народився син [PERSON] [INFO] . У зв`язку із початком повномасштабної війни в Україні, позивачка з сином були змушені виїхати за кордон до Німеччини, де перебувають з вересня 2022 року по сьогоднішній день. В позовній заяві позивачка зазначає, що вони з дитиною живуть на кошти які їм виплачує країна перебування, оскільки син ще не досяг віку з якого дозволено відвідувати дитячий садочок, позивачка не має можливості працювати та заробляти інші кошти на забезпечення себе та сина. Станом на сьогоднішній день відповідач не має стабільних доходів, час від часу десь підробляє, а відтак не надає належної грошової допомоги на утримання сина. Позивачка не має можливості працювати та отримувати будь-які доходи, оскільки перебуває у відпустці по догляду за сином [PERSON] до досягнення ним 3-х річного віку. Єдиним стабільним джерелом для отримання грошових коштів є лише державна соціальна допомога для вимушено переміщених осіб та виплата у зв`язку із народженням дитини в розмірі 860 грн. Даних коштів не вистачає на забезпечення позивачки та сина. Відповідач, тим часом, не свідомо відноситься до свого обов`язку забезпечувати свою сім`ю. Відповідач ніде офіційно не працює, як їй відомо, не може чи не хоче знайти роботу із хоча б якимось стабільним доходом. Має тимчасові підробітки з яких грошові кошти позивачці та дитині не надає. Посилаючись на\~вказані обставини,\~позивачка просила\~суд стягнути\~з відповідача\~в її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19.04.2023 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. 18.05.2023 судове засідання відкладено через неявку відповідача. Позивачка та її представник до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не подав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2ст. 247 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши надані учасниками справи письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. В\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.\~ст. 51 Конституції України,\~180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що сторони з 06.11.2021 перебувають у зареєстрованому шлюбі (актовий запис №588), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видане Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 12.05.2022 Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . З довідки Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області від 03.02.2023 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з народження і по [INFO] проживав разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до вимог статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Враховуючи викладене, а також те, що відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки з усіх видів його доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць. Статтею 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов пред`явлено до суду 03.03.2023. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути у дохід держави судовий збір пропорційно задоволених вимог у розмірі 1073 грн 60 коп, від сплати якого позивачка звільнена.

Outcome: approved