Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

21.01.2021 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків. В обґрунтування позову, представник позивача зазначив, що 26 серпня 2020 року о 21.40 год. гр. [PERSON] пошкодив вітрину в кафе «Амічі», яке належить позивачу. Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09.11.2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. У зв`язку з протиправними діями відповідача, позивач був змушений сплатити 8520 грн на відновлення пошкодженого майна. Відповідні витрати позивач прохав стягнути на свою користь. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 січня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.16). У встановлений судом строк, відповідачем було подано відзив, в якому він позовні вимоги заперечив. Зауважив, що позовна заява не відповідає вимогам процесуального закону, адже містить недоліки по змісту та формі. Вказує, що не пошкоджував торгівельної склянної вітрини. Вважає, що позивач не надав належних та достатніх доказів, що підвереджували б його права власності на майно яке було пошкоджено. Докази понесення витрат позивачем на відновлення пошкодженого майна вважає неналежними так як вони не містять підписів сторін правочину. Розміру збитків, заявлених до відшкодування не визнає, вказуючи на необхідність призначення відповідної товарознавчої експертизи. Враховуючи вищевикладене прохав у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 травня 2022 року позов залишено без розгляду з підстав повторної неявки позивача чи його представника (а.с.116). За наслідками апеляційного перегляду, ухвалу суду від 18.05.2022 року було скасовано постановою Полтавського апеляційного суду від 14 березня 2023 року, а справу повернуто до суду для продовження розгляду (а.с.216). У судове засідання позивач не з`явився, його представник адвокат Сова В.В. позовні вимоги підтримала та прохала задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник, адвокат Чернюк В.Д. позовні вимоги заперечили та з підстав наведених у відзиві, прохали у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 26 серпня 2020 року о 21.40 год [PERSON] здійснив дрібне хуліганство в приміщені закладу торгівлі - кафе « [INFO] », що розташоване по [ADDRESS] , у зв`язку з чим, був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 листопада 2020 року (а.с.5). За клопотанням відповідача було витребувано матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 173 КУпАП ( справа № 541/1677/20; провадження № 3/541/549/2020). З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що за наслідками апеляційного перегляду постанова суду від 09.11.2020 року, постановою Полтавського апеляційного суду від 07.12.2020 залишена без змін (а.м.с.39-42). Як вбачається з відповідних судових рішень, дії [PERSON] , які в подальшому були визнані протиправними, супроводжувалися посяганням на майно, що знаходилося в приміщенні закладу торгівлі, а саме [PERSON] жбурляв предмети в сторону барної склянної вітрини. \~ \~ \~ \~Відповідні обставини в силу ч.6 ст.82 ЦПК України, мають преюдиційне значення, а тому не підлягає додатковому доказуванню. З письмових пояснень очевидців події, що долученні до справи про адміністративне правопорушення, яким вищевказаними судовими рішеннями, надавалася судова оцінка, вбачається, що внаслідок жбурляння [PERSON] предметів в бік працівника закладу торгівлі була пошкоджена скляна вітрина, де розташовувалася алкогольна продукція. \~ \~ \~ \~В рамках справи про адміністративне правопорушення, [PERSON] надавався фотознімок обстановки в кафе « [INFO] », де чітко вбачається, що вітрина з алкогольною продукцією за барною стійкою, знаходиться попереду вікна, кострукція якого складається зі склопакету (а.м.с.14). \~ \~ \~ \~Також до матеріалів справи про адміністративне правопорушення долучено диск з відеозаписами з камер відеоспостереження, де чітко вбачається жбурляння [PERSON] двох предметів в сторону працівника закладу та склянної вітрини, що знаходилася позаду нього, після чого відбувається розлітання скла. З відеозапису бодікамери поліцейського чітко вбачається наявність пошкоджень скляної вітрини яка має наскрізний отвір (а.м.с.7). \~ \~ \~ \~В подальшому, 22.09.2020 року, ТОВ «НІКОДІМ-БУД» були надані послуги з демонтування пошкодженого склопакету та встановлення нового, вартість яких склала 8520,00 грн (а.с.9). \~ \~ \~ \~Надаючи оцінку встановленим обставинам, суд зауважує наступне. За змістом ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, ч.2 ст. 1166 ЦК України закріплено презумпцію вини заподіювача шкоди. Згідно ч.ч. 1-2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа\~зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). В контексті доводів сторін слід зауважити наступне. Сторона відповідача посилається на те, що [PERSON] не пошкоджував склопакету в закладі торгівлі, кафе Амічі, заміна якого здійснювалася в подальшому. Втім суд вважає, доводи відповідача непереконливими. З матеріалів справи про адміністративне правопорушення, витребуваної за клопотанням відповідача, чітко вбачається факт жбурляння двох предметів в сторону барної вітрини, де розташована алкогольна продукція, та склопакету що знаходиться позаду неї. Для суду є очевидним, що жбурляння склянного бокалу в сторону склопакету може призвести до його пошкодження. Будь-яких доказів того, що шкода склопакету завдана не відповідачем, [PERSON] чи його представник не надали, тож у суду відсутні підстави вважати презумпцію вини заподіювача шкоди спростованою. Не заслуговують на увагу також і доводи сторони відповідача про відсутність належного обґрунтування розміру збитків. Позивачем надано акт виконаних робіт по заміні склопакету та комерційну пропозицію з розшифровкою вартості робіт (а.с.8-9). На переконання суду відповідні докази є достатніми для висновку про наявність у позивача збитків. Суд наголошує, що відшкодуванню підлягають не лише ті витрати, котрі потерпілий поніс, але й ті що має понести в майбутньому. Тобто відсутність розрахункового документу, встановленої законом форми, не виключає можливості стягнення збитків із заподіювача шкоди. Також не мають визначального значення доводи відповідача щодо відсутності у акті виконаних робіт підписів сторін правочину, адже це не спростовує факту участі ТОВ «НІКОДІМ-БУД» у господарській операції по встановленню склопакету, так як в акті виконаних робіт, міститься відтиск печатки відповідного підприємства. Відповідний підхід при оцінці реальності господарських операцій застосовано ВС в постанові від 29 січня 2020 року по справі №916/922/19. Варто зауважити, що в подальшому, сторона позивача надала лист ТОВ «НІКОДІМ-БУД» з підтвердженням факт проведення робіт та їх оплати в розмірі у розмірі 8520 грн. Судом також враховується, що відповідач, будучи достеменно обізнаним про факт своєї протиправної поведінки, що призвела до пошкодження чужого майна, не звертався до позивача з пропозицією самостійно усунути пошкодження, взяти участь у виборі виконавця робіт та оплаті його послуг по відновленню майна. Оцінюючи вартість послуг наданих на відновлення пошкодженого майна, суд вважає їх розмір таким, що відповідає критеріям реальності, розумності та справедливості. Доказів невідповідності вартості даних робіт ринковим цінам на відповідний вид послуг, сторона відповідача не надала. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати слід розподілити у відповідності до ст. 141 ЦПК України. Так, з матеріалів справи вбачається факт понесення позивачем судових витрат по сплаті судового збору при подачі позову у розмірі 908 грн. (а.с.1), судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 496,20 грн (а.с.159), а також витрат на правову допомогу у розмірі 8520,00 грн. (а.с.35-39). У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, суд вважає за необхідне повністю стягнути судові витрати позивача п сплаті судового збору в розмірі 1404,20 грн. а також часткового стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн., заявлених до розподілу заявою представника позивача адвоката Кириченко А.О. від 21.04.2021 року (а.с.34-36). Часткове задоволення вимог зумовлене тим, що підстави для виплати гонорару успіху адвокату [PERSON] в розмірі 3520 грн не настало, так як на момент ухвалення остаточного рішення, позивач вже відмовився від послуг відповідного адвоката. Витрати відповідача (витрати на правову допомогу та витрати на проведення експертизи), які заявлені ним до розподілу між сторонами, у зв`язку із задоволенням позову слід покласти на відповідача.

Outcome: approved