Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

23.06.2023 [PERSON] звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа [PERSON] . Заявниця просить видати обмежувальний припис строком на 6 місяців, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покладення на нього обов`язків: - заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання (місці реєстрації) з постраждалою особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] строком на 6 місяців; - заборонити [PERSON] вести телефонні переговори з постраждалою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців. Заявниця мотивує свої вимоги тим, що вона з 24.04.1987 року по 10.02.2021 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням суду про розірвання шлюбу від 10.02.2021 року. Життя з чоловіком не склалося через вживання ним спиртних напоїв та агресивну поведінку відносно неї, що змусило її залишити своє житло. Оскільки вона є одноосібною власницею житлового будинку по [ADDRESS] , де зараз фактично проживає [PERSON] скориставшись своїм правом власника вона 10 квітня 2023 року звернулася до адміністратора Савранської селищної ради та зняла його із зареєстрованого місця проживання. 15 червня 2023 року вона прийшла до свого домоволодіння, оскільки хоче там проживати адже за цією адресою зареєстрована та повідомила колишньому чоловіку, що він немає права проживати у її будинку, а також вона його "виписала" з її хати, запропонувала погасити заборгованість за електроенергію та поїхати жити до свого будинку який знаходиться і смт Побужжя, Голованівського району, Кіровоградської області. В результат цього між ними виник словесний конфлікт та вона була змушена викликати поліцію. 15.06.2023 Інспектором РППСПД ВП Подільського РУПРУНО в Одеській області Осадчуком Іваном Юрійовичем винесено терміновий заборонний припис кривдника Серія АА №230076 згідно якого [PERSON] заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою тобто з нею терміном а 10 діб з 15.06.2023 по 25.06.2023 року. Оскільки питання з його місцем проживання він добровільно не вирішує, вона хоче повернутися в свій будинок та там жити, в неї є реальні побоювання вчинення стосовно неї наступних спроб психологічного, а можливо й фізичного насилля. Ухвалою Савранського районного суду Одеської області від 23.06.2023 відкрито провадження та призначено справу до розгляду на 26.06.2023. В судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити, оскільки через побоювання вчинення насильства щодо неї не може повернутись до свого будинку. В судовому засіданні [PERSON] заперечив стосовно видачі обмежувального припису та пояснив, що між ним та заявницею виникали сварки, проте останні не мали характеру домашнього насильства. Заслухавши пояснення заявниці, заінтересованої особи вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.04.1987 року по 10.02.2021 року, що підтверджується рішенням Савранського районного суду Одеської області від 10.02.2021 (а.с. ). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 09.06.2005 будинок за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Згідно з витягом з реєстру територіальної громади [PERSON] 10.04.2023 знято з реєстрації у будинку за адресою [ADDRESS] 15.06.2023 Інспектором РППСПД ВП Подільського РУПРУНО в Одеській області Осадчуком Іваном Юрійовичем винесено терміновий заборонний припис кривдника Серія АА №230076, згідно з яким [PERSON] заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою тобто з нею терміном а 10 діб з 15.06.2023 по 25.06.2023 року. Крім того, [PERSON] , зокрема, роз`яснені положення статті 173-2 КУпАП про притягнення до відповідальності за невиконання термінового заборонного припису стосовно кривдника. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. У цій ситуації у фокусі уваги має бути розуміння того, що словесні образи це не завжди конфлікт. Навичка ідентифікації конфліктів і розуміння того, чим конфлікт відрізняється від насильства й що під час судового розгляду справ, які пов`язані або можуть бути пов`язаними з домашнім насильством, важливо дійсно розібратися, чи мав місце конфлікт (де позиції та сили обух сторін є рівними), чи все-таки ці образи/погрози є певною формою домашнього насильства. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. За пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 06.02.2020 року у справі № 753/8626/19 (відмовлено в застосуванні обмежувального припису) зазначено, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають установлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства в будь-якому його прояві. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заявниця посилалась на те, що її колишній чоловік вчиняє щодо неї агресивну поведінку та словесні конфлікти, у зв`язку з чим вона була змушена викликати поліцію. Водночас будь-яких даних про притягнення [PERSON] за вказаною заявою його дружини до будь-якого виду юридичної відповідальності, матеріали справи не містять. При цьому один лише факт винесення термінового заборонного припису кривдника за умови його виконання [PERSON] не може свідчити про вчинення заінтересованою особою постійного та безперервного домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Суд вважає,\~що між\~сторонами існує\~спір щодо\~користування нерухомим\~майном,\~а саме\~будинку,\~в якому\~проживає заінтересована\~особата який належить на праві власності [PERSON] , а тому він не може бути вирішений шляхом застосування зазначених заявницею заходів обмежувального припису. Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Покладення на [PERSON] заборони перебувати у будинку, в якому він проживає та який відповідно до концепції "житла" в розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є його житлом, порушує його право на користування цим будинком, і такий захід не може бути визнаний пропорційним за обставин цієї справи. Аналогічний спір розглядався Верховним Судом, що відображено у Постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року справа № 761/49109/19. Оскільки [PERSON] не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення колишнім чоловіком постійного та безперервного домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а судом не встановлено випадків домашнього насильства відносно заявниці, а також ризиків настання насильства у майбутньому, зіставляючи інтереси учасників справи та особи, в право якої здійснюється втручання, враховуючи суспільні інтереси та інтереси учасників справи, суд дійшов висновку, що аргументи для виправдання такого серйозного втручання в життя [PERSON] не є достатніми та констатує відсутність підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису. В силу частини 3 статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed