Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~30.05.2012 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Позов, з урахуванням доповненої позовної заяви, обґрунтовано тим, що позивач на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.2003 року придбав нежитлові будівлі, розташовані в [ADDRESS] , та які позначені на плані БТІ під літерами Е-1, Е?-1, О-1, Х-1, Х?-2, Х2-1, Х3-1, Х-1. Але після придбання нежитлових приміщень [PERSON] самовільно частково зруйнувала нежитлове приміщення Х3-1, площею 62,4 кв.м., та, використовуючи дві стіни, що залишилися, самовільно побудувала приміщення АД?-1 на земельній ділянці, які позивач орендує в Дніпропетровської міської ради згідно з договором оренди землі від 18.11.2004 року. За позовом [PERSON] рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2010 року визнано незаконним та скасовано рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Левлекс» від 02.07.2007 року, яким визнано за [PERSON] право власності на будівлі та споруди літ. АД-1 та літ. АД?-1, а також скасовано право власності [PERSON] на будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Вказаним рішенням суду встановлено, що будівлі та споруди літ. АД-1 та літ. АД?-1 були самовільно збудовані [PERSON] та самочинно без відповідного дозволу позивача приєднані до об`єкту нерухомості, позначеному літерами Х?-2, Х3-1, які належать позивачу. Для відновлення приміщення Х3-1 за попередніми підрахунками необхідно 356\~550 грн. для демонтажу та монтажу самої будівлі. На підставі викладеного, позивач просить стягнути на його користь з відповідача вартість робіт та матеріалів, необхідних для відновлення пошкодженої будівлі Х3-1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням, знищенням нерухомого майна позивача, а також послуг, пов`язаних з демонтажем будівлі літ. АД-1 та літ. АД?-1, в сумі 365\~550 грн. Ухвалою судді від 05.06.2012 року відкрито провадження по справі та призначено попереднє засідання. 03.07.2012 року від [PERSON] надійшли заперечення на позов, у яких заперечувала існування будівлі літ. Х3-1 на момент купівлі позивачем нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , тому вона не могла знищити та не знищувала вказаний об`єкт. Також зазначила, що відсутність такого об`єкта підтверджується тим, що в 2003 році між позивачем та [PERSON] було досягнуто усної домовленості про придбання за рахунок спільних коштів нерухомого майна по [ADDRESS] з метою використання у спільній господарській діяльності. На виконання таких домовленостей 31.10.2003 року було укладено договори купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна за вищевказаною адресою. Оскільки придбані [PERSON] та [PERSON] об`єкти нерухомості були у непридатному для використання стані, власники домовилися провести їх реконструкцію, для чого розпочали збирати всі необхідні дозвільні документи. При цьому, ні проектна пропозиція, ні проект не містить вказівок чи посилань на об`єкт нерухомого майна під літ. Х3-1. Оскільки позивач не надав доказів на підтвердження його вимог, [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову. Ухвалою суду від 19.09.2012 року по справі призначено судову будівельну-технічну експертизу, на час проведення якої провадження по справі зупинено. Ухвалою судді від 08.07.2013 року провадження по справі відновлено. Ухвалою суду від 30.10.2013 року по справі призначено судову будівельну-технічну експертизу, на час проведення якої провадження по справі зупинено. Ухвалою судді від 27.06.2014 року провадження по справі відновлено. Ухвалою суду від 15.05.2015 року до участі у справі залучено правонаступника померлої [INFO] [PERSON] [PERSON] . Ухвалою суду\~від 23.06.2015\~року провадження\~по справі\~зупинено до\~набрання законної\~сили судовим\~рішенням по\~цивільній\~ справі\~за позовом\~ [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~третя особа:\~приватний нотаріус ДМНО Базилев С.П. про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на нерухоме майно, усунення перешкод у користуванні нерухомим майном. Ухвалою судді від 07.02.2023 року провадження по справі поновлено. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У судовому засіданні встановлено, що згідно з рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2012 року по справі № 2-436/9/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] , Дніпропетровської міської ради, третя особа: КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР, про визнання права власності на нерухоме майно та припинення права власності (т. 1 а.с.28-29) встановлено, що у 2003 році між [PERSON] та [PERSON] була досягнута усна домовленість про придбання за рахунок спільних грошових коштів нерухомого майна по [ADDRESS] з метою використання у спільній господарській діяльності - організації м`ясопереробного цеху з виробництва харчових добавок та ароматичних сумішей та композицій. Також судовим рішенням встановлено, що 31.10.2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу будівлі магазину під літ. АД-1 по [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~31.10.2003 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, відповідно до якого позивач придбав нежитлові приміщення: Е-1, Е?-1 будівлю ділянки механізації, О-1 будівля будівельного майданчика, Х-1. Х?-2,Х?-1, Х3-1, х-1 шпалерний цех з прибудовами (т. 1 а.с.91). Відповідно до вище вказаного судового рішення встановлено, що розпорядженням міського голови Дніпропетровської міської ради № 318 р від 23.04.04 року вказаним вище виробничим будівлям та спорудам по [ADDRESS] була присвоєна нова адреса [ADDRESS] (т. 1 а.с.28-29). [PERSON] у позові стверджує, що після придбання ним нерухомого майна [PERSON] самовільно частково знесла будівлю Х3-1 та використовуючи її стіни самовільно побудувала приміщення АД?-1 на земельній ділянці, що позивач орендує. [PERSON] заперечувала щодо своєї причетності до знесення будівлі позивача та зазначила, що станом на дату купівлі об`єктів нерухомого майна позивачем ця будівля була вже зруйнована. Отже, між сторонами виник спір щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої неправомірними діями, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. [INFO] [PERSON] померла (т. 1 а.с.150). [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину після її смерті, а саме на нежитлові будівлі, зокрема, літ. АД-1, літ. АД1-1 виробничий цех з прибудовою, загальною площею 319,7 кв.м. (т. 1 а.с.220), у зв`язку з чим [PERSON] залучено в якості правонаступника [PERSON] у справі. За частиною першою\~статті 16 ЦК України, частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У частинах першій, другій\~статті 22 ЦК України\~визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до частини першої\~статті 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За правилом частини другої 1192\~ЦК України\~розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина друга\~статті 1166 ЦК України). Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір (постанова Верховного Суду від 22 липня 2019 року у справі №236/780/16-ц, провадження №61-34112св18). Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода\~це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода\~наслідком. Як вбачається з договору купівлі продажу нежитлового приміщення від 31.10.2003 року, придбані позивачем приміщення належали [PERSON] на підставі свідоцтва, виданого 07.06.2002 року та зареєстрованого ДМБТІ 20.08.2002 року. З копії інвентаризаційної справи (т. 1 а.с.93-107) та наданих позивачем доказів (т. 1 а.с. 13-15) встановлено, що технічна документація на придбане позивачем нерухоме майно, на якій відображено розташування будівлі Х3-1, була виготовлена у січні 2002 року, тобто до реєстрації права власності на майно за [PERSON] . При цьому, на замовлення [PERSON] 28.10.2003 року, тобто до продажу будівлі магазину літ. АД-1 за адресою [ADDRESS] (а також за три дні до придбання нерухомого майна позивачем), виготовлено технічний паспорт, у якому міститься схематичний план земельної ділянки, складений КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації». Із вказаного плану, вбачається, що станом на 28.10.2003 року за адресою [ADDRESS] будівлі Х3-1 поруч з Х2-1 не було (т. 1 а.с.36). Таким чином, відповідачем та матеріалами справи спростовано, що будівля літ. Х3-1 була зруйнована саме [PERSON] . При цьому, посилання позивача на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2010 року по справі 2-534/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , КП «Дніпропетровська міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання незаконним рішення третейського суду та скасування реєстрації права власності, щодо того, що рішенням суду встановлено, що саме [PERSON] знесла будівлю позивача Х3-1, не заслуговує на увагу, оскільки не відповідає дійсним встановленим рішенням суду обставинам. Так, відповідно до змісту вказаного рішення судом встановлено, що з технічного паспорту на будівлі та споруди, розташовані по [ADDRESS] , виготовленого станом на 06.08.2006 року, вбачається, що колишня літ. Х3-1 самовільно приєднана та зруйнована іншим власником. Отже, рішенням не встановлено, що саме [PERSON] зруйновано будівлю літ. Х3-1. У рішенні Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2012 року по справі № 2-436/9/12 зазначено, що [PERSON] робила реконструкцію об`єктів нерухомого майна по [ADDRESS] , результатом якої стала реконструкція та поліпшення об`єктів нерухомого майна, що належать [PERSON] , а саме: літ. О-1, Е1-1, Е-1, Х2-1,Х-1, Х1-2, тобто щодо реконструкції чи знесення літ. Х3-1 [PERSON] не вказувала, судовим рішенням факт знесення нею майна позивача не встановлювався. Також відповідно до рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11.01.2022 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Базилєв С.П., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, публічне акціонерне товариство «Прокредит Банк», про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на нерухоме майно, усунення перешкод в користування нерухомим майном допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , який продав будівлю магазину літ. АД-1 [PERSON] , зазначив, що приміщення Х3-1 було складом та приміщення було в гарному стані. Однак, в рішенні не зазначено на який період приміщення було в гарному стані: під час його купівлі [PERSON] або на момент його продажу позивачу. При цьому, у вказаному судовому рішенні зазначено, що допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] вказав., що при зовнішньому огляді неможливо зробити висновок, в який проміжок часу існувала будівля Х3-1 (т. 2 а.с.31-46). Враховуючи викладене в сукупності, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням, знищенням нерухомого майна, а саме будівлі літ. Х3-1 за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, з матеріалів справи судом встановлено, що прибудова літ. АД?-1 за адресою: [ADDRESS] , є самовільним будівництвом (т. 1 а.с.44-49) та зведена частково на місці та із використанням конструкцій будівлі літ. Х3-1, що відповідно до договору купівлі-продажу від 31.10.2003 року (т. 1 а.с. 91) належить позивачу. Таким чином, право власності позивача порушено самочинним будівництвом [PERSON] будівлі літ. АД?-1, оскільки для відновлення будівлі літ. Х3-1 необхідно провести демонтаж частини будівлі літ. АД?-1, про що зазначено у вказаному вище рішенні Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11.01.2022 року (щодо висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 3283/3284-19 від 28.12.2020 року (т. 2 а.с.40)). Отже, стягнення завданої матеріальної шкоди, викликаної необхідністю демонтажу частини будівлі літ. АД?-1 для відновлення будівлі літ. Х3-1 за адресою: [ADDRESS] , з відповідача є обґрунтованим. Однак, позивачем не надано доказів вартості робіт з демонтажу, необхідний для відновлення його будівлі. Згідно з висновком № 2630/2631-13 судової будівельно-технічної експертизи від 28.05.2014 року визначити вартість будівельних робіт по демонтажу будівлі, літ. АД?-1, розташованої за адресою: [ADDRESS] , можливе лише після виготовлення проектної документації на демонтаж цієї будівлі (т. 1 а.с.131-141). При цьому, суд не бере до уваги комерційну пропозицію з демонтажу та монтажу будівлі Х3-1, надану позивачем (т. 1 а.с.118), оскільки такий розрахунок вартості демонтажних робіт не є допустимим, достатнім та достовірним доказом в розумінні ст.ст. 78-80 ЦПК України. Враховуючи, що позивачем не доведено розміру завданої матеріальної шкоду, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Також суд зазначає, що оскільки в позові відмовлено по суті, підстави для застосування строку позовної давності за заявою відповідача відсутні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє в задоволенні позову [PERSON] , його судові витрати покладаються на нього. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: dismissed