Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-08 00:00:00

[PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ), у якій просив суд зняти арешт нерухомого майна та скасувати заборону відчуження будь-якого майна, реєстраційний номер обтяження № 4603053, що належить [PERSON] . На обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що він мав намір здійснити відчуження належної йому земельної ділянки, загальною площею 9.07 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Під час підготовки документів на продаж було встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, наявне обтяження № 4603053, зареєстроване 07.02.2014 року Реєстраційною службою Обухівського міськрайоного управління юстиції Київської області, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер № 2923079 від 17.12.2913 року, виданого ВДВС Обухівського МРУЮ. 14.02.2023 року. Позивач звернувся до Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) із заявою про скасування вказаного арешту, однак заявнику було відмовлено у зв`язку з тим, що відомості про накладення арешту на майно позивача відсутні, оскільки виконавчі провадження перебувають на зберіганні в архіві три роки, після чого знищуються. Надати інформацію про накладення арешту не має можливості у зв`язку із знищенням архівних справ. Посилаючись на те, що не знятий арешт належного позивачу нерухомого майна перешкоджає йому розпоряджатись своєю власністю, що є порушенням права власності позивача, просив суд його скасувати. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 28.04.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, призначеного судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала, не заперечила щодо їх задоволення. Додатково вказала, що заборгованість зі сплати аліментів відсутня, претензій майнового характеру до позивача не має. Відповідно до ч. 2 ст. 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що підставою обтяження була постанова про арешт майна боржника та оголошення заборон на його відчуження від 17.12.2013 року, виданої ДВС Обухівського міськрайонного управління юстиції. Дана постанова винесена в рамках виконавчого провадження № 2923079 на підставі виконавчого листа № 2-418, виданого 06.04.2000 року Обухівським районним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів його заробітку. Згідно вказаної постави: п.1 та п.2 накладено арешт на все майно та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить [PERSON] , адреса: [ADDRESS] . Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вбачається, що щодо нерухомого майна [PERSON] наявне обтяження № 4603053, яке зареєстроване 07.02.2014 року Реєстраційною службою Обухівського міськрайоного управління юстиції Київської області, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер № 2923079 від 17.12.2913 року, виданого ВДВС Обухівського МРУЮ. 14.02.2023 року [PERSON] звернувся до Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) із заявою про скасування вказаного арешту, однак заявнику було відмовлено у зв`язку з тим, що відомості про накладення арешту на майно позивача відсутні, оскільки виконавчі провадження перебувають на зберіганні в архіві три роки після чого знищуються. Надати інформацію про накладення арешту не має можливі у зв`язку із знищенням архівних справ. Відповідно до ст. 1 Закону України\~«Про виконавче\~провадження» від\~21.04.1999\~року №\~606-ХІV (тут і далі Закон № 606-ХІV; у редакції, чинній на час винесення постанови про арешт майна боржника) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. За положеннями ст. 2 цього Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу». Частиною другою ст.\~25\~Закону №\~606-ХІV визначено, що за заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом. Згідно з ч. 2 ст.\~50\~Закону №\~606-ХІV за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. За положеннями ч.ч. 1, 2 ст.\~50\~Закону №\~606-ХІV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Крім того, відповідно до ч. 2 ст.\~38\~Закону №\~606-ХІV зазначено, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. Отже, вищевказаними положеннями закону на державного виконавця покладено обов`язок щодо зняття (скасування) арешту майна боржника у випадку закінчення виконавчого провадження. Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження, в межах якого постановою 17.12.2013 року накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , закінчено без вирішення питання про зняття арешту з нерухомого майна. Як наслідок, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про існування арешту та оголошення заборони його відчуження, номер запису обтяження № 4603053. Водночас існування арешту на майно позивача порушує його конституційне право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю (ст. 41 Конституції України). Окрім того, згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Зміст цієї статті полягає, серед іншого, в тому, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності. З огляду на зазначене, суд вважає, що наявність чинного арешту належного позивачу, накладеного багато років тому та не анульованого з вини посадових осіб органу державної влади, порушує законні права та інтереси позивача. З положень ст.ст. 13, 18, 37, 40 Закону України\~«Про виконавче\~провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII вбачається, що посадові особи органу ДВС діють лише в рамках відкритих виконавчих проваджень, а повноваження державного виконавця як щодо накладення арешту на майно, так і щодо його скасування можуть бути реалізовані ним винятково під час здійснення виконавчого провадження. Однак виконавче провадження, в рамках якого державним виконавцем накладено арешт майна та оголошено заборону його відчуження, завершене.. Крім того, матеріали зазначеного виконавчого провадження знищені за строком зберігання. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з визначеннями, наведеними у п.п. 1, 5 ч. 1 ст.\~2\~цього Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; обтяження заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» державній реєстрації прав підлягають, зокрема, заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. При цьому необхідно зазначити, що обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Обтяження речових прав на нерухоме майно, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. З цього слідує, що обтяження, які підлягають державній реєстрації, вважаються припиненими з моменту державної реєстрації їх припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Законом до обтяжень віднесені: заборона відчуження, арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, а також інші обтяження. Статтею 27 Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» визначено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: 1) рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; 2) рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; 3) визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна; 4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 5) договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката; 6) закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном; 7) інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Отже, припиняються обтяження на підставі відповідних документів, які свідчать про припинення причини/обставини/підстави існування обтяження. Відповідно, документом, що є підставою для державної реєстрації припинення обтяження нерухомого майна може бути рішення суду, що набрало законної сили, про припинення такого обтяження. Згідно з ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів За загальним правилом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відтак, встановлені судом обставини справи та становище, у якому опинився позивач у зв`язку з існуванням чинного арешту належного йому нерухомого майна, накладеного в рамках завершеного та знищеного виконавчого провадження, дають підстави для висновку, що належним та найбільш ефективним способом захисту порушених прав та інтересів позивача у цьому випадку є прийняття судом рішення про скасування арешту на належне йому майно, накладеного у виконавчому проваджені, з наступним поданням такого рішення відповідному суб`єкту державної реєстрації для здійснення державної реєстрації припинення обтяження нерухомого майна позивача в порядку, визначеному чинним законодавством у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Крім зазначеного, суд враховує, що арешт на спірну квартиру накладено при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-418 від 06.04.2000 року, виданого Обухівським районним судом Київської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів його заробітку. Разом з тим судом встановлено, що станом на 09.06.2023 року заборгованість у позивача перед відповідачем зі сплати аліментів відсутня, що зазначено і самим відповідачем, а дитина, на утримання якої стягувались кошти, досягала 25 річного віку. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову.

Outcome: approved