Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з цим позовом посилаючись на те, що з 25 вересня 1999 року перебуває у шлюбі з відповідачем, в якому у них народились двоє дітей доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За час спільного проживання відповідач часто влаштовував сімейні сварки, що переростали в значні скандали та практично унеможливлювали спільне проживання сторін, як подружжя. Протягом тривалого часу, а саме декілька років, сторони не проживають однією сім`єю, не підтримують подружніх відносин. Спільне господарство не ведеться. За час спільного проживання вони переконались, що у них немає спільних інтересів. На думку позивачки, подальше спільне проживання із відповідачем та збереження шлюбу неможливі, оскільки у нею немає бажання бути разом із ним. Вони живуть кожен своїм життям. Вона втратила до відповідача почуття любові та поваги. Їхній шлюб носить суто формальний характер. Примирення між ними неможливе. Із врахуванням наведеного просить суд розірвати шлюб та залишити їй після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала повністю, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що згідний на розірвання шлюбу, щодо задоволення позову не заперечує. Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Із свідоцтва про шлюб, виданого повторно серії [NUMBER] відомо, що сторони зареєстрували шлюб 25 вересня 1999 року у Виконавчому комітеті Коропузької сільської ради Городоцького району Львівської області (актовий запис №07) ( а.с. 2). У шлюбі в сторін народились двоє дітей доньки [PERSON] , [INFO] , яка а даний час повнолітня, та [PERSON] , [INFO] (а.с. 5-6). У судовому засіданні встановлено, що намір сторін розірвати шлюб є остаточним, миритись вони не бажають. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~24 Сімейного\~кодексу України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, аналізуючи обставини справи судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, розлад в сім`ї носить тривалий характер, згода сторін на примирення відсутня, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу. При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами неможливе, їх сім`я розпалася остаточно, а тому шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Беручи до уваги наведене, позовна вимога позивачки [PERSON] про залишення прізвища « [PERSON] » після\~розірвання шлюбу,\~підлягає до\~задоволення.

Outcome: approved