Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-22 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] , яка дії в інтересах [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] ,треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, про надання дозволу на реєстрації місця проживання дитини без згоди матері. З урахуванням зміни предмету позову просила суд постановити рішення, яким надати дозвіл [PERSON] на реєстрацію [PERSON] [INFO] без згоди його матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, [PERSON] , громадянин Республіки Азербаджан, з 21.09.2015 року проживає в Україні., де у 2018 році отримав посвідку на постійне проживання, зареєструвався та проживає за адресою: [ADDRESS] .За місцем постійного проживання переїхала його сім`я: дружина [PERSON] , та двоє неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . 21.10.2020 року неповнолітній син [PERSON] - [PERSON] отримав посвідку на постійне проживання в Україні, у зв`язку з чим виникла необхідність у реєстрації місця проживання дитини. Стверджував, що оскільки реєстрація [PERSON] , [INFO] без згоди матері є неможливим, то він неодноразово звертався до відповідача з проханням надати йому згоду на реєстрацію місця проживання сина в будинку [ADDRESS] , але згоду на реєстрацію доньки за вищевказаною адресою, відповідач в добровільному порядку, не надає. Вказувала, що 17.11.2020 року Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради позивачу було відмовлено в реєстрації місця проживання (перебування) неповнолітнього [PERSON] , [INFO] у зв`язку з ненаданням необхідних документів або інформації.22.12.2020 року Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради позивачу було повторно відмовлено в реєстрації місця проживання (перебування) неповнолітнього [PERSON] , [INFO] у звязку з відсутністю письмової згоди другого з батьків. Посилаючись на порушення прав дитини, оскільки її мати в добровільному порядку відмовляється надати письмову згоду на реєстрацію її місця проживання, позивач просила суд надати дозвіл на реєстрацію місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] без письмової згоди його матері [PERSON] та здійснити реєстрацію її місця проживання за місцем проживання батька без згоди матері дитини. Ухвалою суду від 26.05.2022 року по справі було відкрите провадження та призначено підготовче судове засідання . Ухвалою суду від 09.02.2023 року прийнято до провадження заяву позивача про заміну предмету позову. Ухвалою суду від 23.05.2023 підготовче провадження по справі було закрито та справа призначена до судового розгляду . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, додатково пояснивши, що мати дитини не знаходиться в Україні, відкрито кримінальну справу щодо викрадення дитини, а саме доньки позивача [PERSON] , [INFO] що вона тривалий час не виходить на зв`язок, а відсутність реєстрації дитини [PERSON] , та правові колізії та суперечливості законодавства порушують права дитини. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся відповідно до вимог ст. 128 ЦПК . Представник Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, в судове засідання не з`явилась, про час і місце слухання справи повідомлялась відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Представник служби у справах дітей Одеської міської ради діюча на підставі довіреності від 03.01.2023 року № 31, у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила врахувати лист Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 25.10.2021 № 2156/01-11, в якому повідомлено про відсутність законодавчих підстав для вирішення питання по суті та прийняття рішення органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] . Представник Департамента надання адміністративних послуг Одеської міської ради, діюча за довіреністю від 01.12.2022 року № 9/01-48 року в судовому засіданні не підтримала позовні вимоги та просила суд відмовити в їх задоволенні. Раніше надавала письмові пояснення по справі, в який зазначала що чинним законодавством не передбачено можливості здійснення реєстрації місця проживання малолітньої дитини на підставі рішення суду, що набрало законної сили, про надання дозволу на реєстрацію її місця проживання без згоди матері. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Сімейним Кодексом України, Законом України « Про охорону дитинства», Порядком декларування та реєстрації місця проживання перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року №265, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються вказані правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] батьками останнього зазначено [PERSON] та [PERSON] . З змісту позовної заяви вбачається, що після розірвання відносин з відповідачем в 2011 році, шлюбу у 2019 році, сторони почали проживати окремо рішенням суду місце проживання дітей визначено не було. У 2020 році мати малолітнього [PERSON] , залишивши сина в Україні, вчинивши дії, які можуть в подальшому бути кваліфіковані як викрадення дитини [PERSON] , виїхала на постійне місце проживання у м. Марнеулі, що підтверджується витягом з ЄРДР від 18.07.2020 року. Позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що позивач та малолітній син проживають за адресою [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження умов проживання від 15.02.2021 року. З позовної заяви вбачається, що відповідач залишили сина в Україні, і виїхала на постійне місце проживання в м. Марнеулі. Встановлено, що 17.11.2020 року Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради позивачу було відмовлено в реєстрації місця проживання (перебування) [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з відсутністю необхідних документів або інформації. 22.12.2020 року Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради позивачу було повторно відмовлено в реєстрації місця проживання (перебування) [PERSON] , [INFO] у зв`язку з відсутністю письмової згоди другого з батьків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитини не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини (відсутність самостійного доходу, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, аморальна поведінка, яка може зашкодити розвиткові дитини), бути розлученою зі своєю матір`ю. Статтею 3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (Заява №31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у Справі Olssonv. Sweden (№2) від 27 листопада 1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Отже, при винесенні рішення суд приймає до уваги тільки інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно ч. 1 ст. 242 ЦК України, батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Частинами 1, 2 ст. 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Вівдповідно до ст.ст. 11, 18 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст.ст.150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. З аналізу вище зазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та проживає разом [PERSON] , який не зареєстрований в будинку [ADDRESS] . Статтями 6 та 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено обов`язок протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Відповідно до п.5 Порядку декларування та реєстрації місця проживання перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року №265 (далі-Порядок №265 від 07 лютого 2022 року) громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, які на законних підставах постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/ зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його. Іноземець чи особа без громадянства, які отримали довідку про звернення за захистом в Україні, можуть зареєструвати місце свого перебування в Україні. Батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати/зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. У разі коли особа, місце проживання якої задекларовано/зареєстровано, декларує або реєструє нове місце проживання з одночасним зняттям з попереднього місця проживання (перебування), заява про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання не подається. При цьому внесення змін до реєстру територіальної громади за попереднім місцем проживання здійснюється на підставі повідомлення органу реєстрації про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи із зазначенням дати зняття з місця проживання. Пунктом 11 Порядку №265 від 07 лютого 2022 року визначено, що у разі коли особа не є власником (співвласником) житла, за адресою якого декларується місце її проживання, декларування місця проживання особи здійснюється за згодою власника (співвласників) житла, уповноваженої особи житла, яка підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису та відображається в декларації під час її формування. Згода власника (співвласників) житла не вимагається у разі декларування місця проживання дітей віком до 18 років за адресою задекларованого/ зареєстрованого місця проживання їх батьків або інших законних представників чи одного з них. Згідно п.п.14,15 Порядку №265 від 07 лютого 2022 року дитина віком від 14 років самостійно декларує місце свого проживання за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання батьків або інших законних представників чи одного з них без їх згоди. Дитина віком від 14 років самостійно декларує місце свого проживання за адресою іншого житла, ніж задеклароване/зареєстроване місце проживання її батьків або інших законних представників, за згодою батьків або інших законних представників чи одного з них. У разі декларування місця проживання у гуртожитку на період здобуття освіти така згода не надається. Відповідно до п.п.16, 17, 19 Порядку декларування та реєстрації місця проживання перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року №265 місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників , зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. У разі ненадання одним із батьків згоди відповідно до вимог цього пункту реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до п.33 цього Порядку. Пунктом 33 Порядку визначено, що подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється однім з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Як вказує позивач, після розірвання відносин з відповідачкою в 2019 році, син залишився проживати разом з ним в будинку [ADDRESS] , загальною площею 65 кв.м., яка належить на праві приватної власності [PERSON] . З 2020 року син [PERSON] проживає спільно з батьком, спору з цього приводу між сторонами не виникало, тому суд вважає, що відповідач погодився щодо місця проживання дитини разом з батьком. Відповідачка у добровільному порядку не надає згоду на реєстрацію разом з [PERSON] , позивачем у справі в будинку [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] . Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства, матеріалів справи, враховуючи, що місце проживання позивача зареєстроване, спір між сторонами щодо місця проживання дитини відсутній, суд прийшов до висновку, що місце проживання дитини разом з батьком, визначено сторонами, що є підставою для задоволення заявленого позову. Суд враховуючи, що відповідачка, яка є матір`ю малолітньої дитини, однією сім`єю з батьком дитини не проживає, участі у вихованні дитини не приймає, оскільки не знаходиться на території України, відсутності спору між сторонами щодо місця проживання дитини, а також враховуючи позицію служби у справах дітей Одеської міської ради, вважає за необхідне надати дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , що цілком відповідатиме інтересам дитини та забезпечить досягнення повноцінного догляду, виховання та піклування про дитину. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 992,40 грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved