Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила: -визнати такою, що припинена іпотека за іпотечним договором №38-02/1132 від 04.09.2007 року, укладеного між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (наразі Акціонерне товариство «Сенс Банк»), посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницькою Інною Петрівною, зареєстрований в реєстрі за №160; -виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження №5601234 нерухомого майна - трикімнатної квартири, загальною площею 71 квадратний метр, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] (ІПН [NUMBER] ), який виник на підставі іпотечного договору №38-02/1132 від 04.09.2007 року, посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницькою Інною Петрівною, зареєстрований в реєстрі за №160. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 04.09.2007 року між нею та АКБ «Укрсоцбанк», наразі АТ «Сенс Банк», був укладений договір кредиту №38-05/2/96, за умовами якого банк зобов`язувався надати позивачу кредит в сумі 151300 доларів США зі сплатою 13% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту 03.09.2032 року на умовах, визначених цим договором. Кредит надавався на придбання нерухомого майна - трикімнатної квартири загальною площею 71 квадратний метр, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . В якості забезпечення виконання зобов`язань за договором 04.09.2007 року було укладено Іпотечний договір №38-02/1132, за умовами якого позичальник передає АКБ «Укрсоцбанк» в іпотеку нерухоме майно для придбання якого надається кредит, а також між АКБ «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки №38-02/1133 (порука була визнана припиненою на підставі ч.1 ст.559 ЦК України). Позивач вказує, що банком було повністю прощено (анульовано) борг, у зв`язку із чим позивач вважає, що зобов`язання за договором іпотеки припинились. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.01.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.04.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. В ході судового розгляду позивач підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову, просила суд його задовольнити, оскільки в зв`язку із прощенням боргу зі сторони відповідача припинились правовідносини за договором іпотеки, що Банк не визнає зазначених обставин. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений належним чином, надавши письмові пояснення з приводу заявлених вимог, відповідно до яких Банк просить відмовити у задоволенні позову, вважаючи, що зобов`язання за договором кредиту позивачем не виконані в повному обсязі, а отже і не припинена іпотека. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 04.09.2007 року між позивачем та АКБ «Укрсоцбанк» був укладений Договір кредиту № 38-05/2/96, відповідно до якого кредитор АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 151300, 00 доларів США, зі сплатою 13,0 процентів річних на строк до 03 вересня 2032 року. За даними договору купівлі-продажу квартири, від 04 вересня 2007 року, укладеного між позивачем, посвідченого 04.09.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницькою І.П., позивачка придбала у власність квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . З метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором кредиту № 38-05/2/96 від 04.09.2007 року, між позивачкою та АТ «Укрсоцбанк» було укладено Іпотечний договір № 38-02/1132, за умовами якого позичальник передала банку в іпотеку нерухоме майно, а саме - трикімнатну квартиру загальною площею 71 кв.м. та житловою площею 41.7 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається зі змісту статті 4 іпотечного договору №38-02/1132 від 04.09.2007 року: у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до довідки від 07.06.2018 року №4558-24, виданої ПАТ «Укрсоцбанк» позивача було повідомлено, що згідно з ст.37 ЗУ «Про іпотеку» Банк 02.05.2018 року задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а саме: трьох кімнатну квартиру [ADDRESS] , яка перебувала в іпотеці Банку відповідно до умов іпотечного договору №38-02/1132 від 04.09.2007 року. У зв`язку із задоволенням вимог Іпотекодержателя в порядку ст.37 ЗУ «Про іпотеку» на дату державної реєстрації Банком права власності на нерухомість позивачу прощено (анульовано) залишок заборгованості за Договором кредиту № 38-05/2/96 від 04.09.2007 року. У відповідності до вимог Податкового кодексу України до річного доходу позивача за 2018 рік включено дохід у вигляді основної суми прощеного (анульованого) боргу в розмірі 3012813 гривень 87 копійок. Отримання такого доходу у виді прощеного боргу в 2018 р. підтверджується листом ГУ ДФС у м.Києві від 07.02.2019 р. за № 12394/К/26-15-13-04-20. Судом встановлено, що [PERSON] 10.05.2018 р. звернулась до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до державного реєстратора КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Київської області Попової О.В., АТ «Альфа-Банк» (як правонаступника ПАТ «Укрсоцбанк») з позовом про про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за ПАТ «Укрсоцбанк» та скасування державної реєстрації. Відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 02.02.2021 р. визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Київської області Попової Олександри Валеріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень , індексний номер: 40908593 від 03.05.2018 року щодо об`єкта нерухомого майна - трикімнатної квартири загальною площею 71 м.кв. та житловою площею 41,7 м.кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1543984480000, номер запису про право власності: 25974865, яка розташована за адресою - [ADDRESS] за публічним акціонерним товариство «Укрсоцбанк» ЄДРПОУ 00039019; скасовано державну реєстрацію, вчинену 02.05.2018 року державним реєстратором комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Київської області Поповою Олександрою Валеріївною індексний номер: 40908593 від 03.05.2018 року про право власності публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (ЄДРПОУ 00039019) щодо об`єкта нерухомого майна - трикімнатної квартири загальною площею 71 м.кв. та житловою площею 41,7 м.кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1543984480000, номер запису про право власності:25974865, яка розташована за адресою - [ADDRESS] . Зазначене рішення залишено без змін відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 01.09.2021 р. АТ «Сенс Банк» звернувся до позивача з вимогою про порушення зобов`язань та наявність заборгованості в розмірі 169787,22 доларів США. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. В силу положень ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Згідно з ст.593 ЦК України, право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. У разі припинення права застави внаслідок виконання забезпеченого заставою зобов`язання заставодержатель, у володінні якого перебувало заставлене майно, зобов`язаний негайно повернути його заставодавцеві. В силу положень ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. Відповідно до ч.4 ст.31-2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація припинення обтяження речових прав у результаті зняття нотаріусом заборони на відчуження нерухомого майна відповідно до Закону України "Про нотаріат" проводиться нотаріусом, яким знято відповідну заборону на відчуження нерухомого майна, одночасно з її зняттям. Згідно з п.1 ч.2 ст.27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). У частині четвертій статті 6 ЦК України зазначено, що положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частина перша, друга та третя статті 202 ЦК України). Правочин є найбільш розповсюдженим юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин. До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини, згода іншого співвласника на розпорядження спільним майном, одностороння відмова від договору, вчинення передавального напису (індосаменту), прощення боргу. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може виступати видання довіреності двома та більше особами, спільний заповіт подружжя та ін. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків). Особа, яка вчинила односторонній правочин, має право відмовитися від нього, якщо інше не встановлено законом. Якщо такою відмовою від правочину порушено права іншої особи, ці права підлягають захисту. Відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин (частини перша та третя статті 214 ЦК України). Зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (стаття 605 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: для приватного права апріорі притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема, в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин (зокрема, щодо відмови від одностороннього правочину); вимоги до чинності та дійсності правочину можуть співпадати, але можуть і відрізнятися. Зокрема, чинність охоплює собою вимоги, які дозволяють стверджувати про вчинення правочину (істотні умови, необхідні для укладення договору, втілення домовленості сторін у належну форму); під прощенням боргу розуміють звільнення кредитором боржника від виконання обов`язку, що на ньому лежить, повністю або частково. За загальним правилом, прощенням боргу втілюється в односторонньому правочині. Хоча сторони договору не позбавлені можливості укласти договір про прощення боргу; у разі якщо прощення боргу втілюється в односторонньому правочинові, то такий односторонній правочин є по своїй суті розпорядчим, оскільки спрямований на розпорядження правами, та абстрактним, якому не властивий правовий зв`язок між підставами його вчинення і його дійсністю або чинністю. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року по справі № 754/5554/16-ц (провадження № 61-5251св21) зазначено, що залежно від впливу підстави правочину на його дійсність, правочини поділяються на каузальні та абстрактні. Каузальними є правочини, для дійсності яких необхідна наявність певної підстави. Каузальними є більшість правочинів, урегульованих цивільним законодавством, зокрема купівлі-продажу, дарування, найму, комісії та ін. У випадку відсутності або незаконності підстави можливо визнання відповідного правочину недійсним. Абстрактними є правочини, дійсність яких не залежить від їх підстави. До абстрактних правочинів відноситься, зокрема, видача векселя, гарантії, вчинення передавального напису (індосаменту). Абстрактні правочини є досить «привабливими» для цивільного обороту, внаслідок незалежності дійсності правочинів від їх підстав. Цим правочинам не властивий правовий зв`язок поміж підставами їх вчинення та їх дійсністю, хоча не можливо стверджувати й про відсутність такого зв`язку взагалі. Втім він не має такого значення, як в каузальних правочинах. Фактично підстава абстрактного правочину залишається «прихованою» для того, щоб її вади не ускладнювали виконання такого правочину, оскільки це може вплинути на стабільність цивільного обороту через порушення тих функцій, які виконують в ньому абстрактні правочини. Як встановлено в ході судового розгляду ПАТ «Укрсобанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», після зміни назви АТ «Сенс Банк») здійснило прощення боргу позивача повідомивши про це позичальника у письмовій формі, тобто вчинив односторонній правочин щодо анулювання заборгованості. Зазначене повідомлення про прощення боргу не було відкликано відповідачем. З боку відповідача суду не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували наявність заборгованості у позивача за кредитним договором на час розгляду справи. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved