Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Сторони перебувають\~у шлюбі\~з 20.02.1999\~року.\~Від шлюбу\~мають двох\~дітей:\~повнолітню дочку\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та малолітнього\~сина [PERSON] ,\~ [INFO] .\~ Спільне\~життя не\~склалось,\~причиною розпаду\~їх сім`ї\~є різні\~типи їх\~характерів та\~відсутність між\~ними взаєморозуміння\~та довіри.\~Відносини між\~ними зіпсувались,\~у них\~є розбіжності\~інтересів та\~поглядів на\~життя.\~Відповідач тривалий\~час ніде\~не працює,\~має випадкові\~заробітки,\~кошти на\~потреби сім`ї\~не надає.\~Враховуючи викладене\~вважає їх\~спільне життя\~та збереження\~шлюбу неможливим\~ та\~таким,\~що суперечить\~їх інтересам,\~тому просить\~строк на\~примирення їм\~не надавати.\~Крім того,\~позивав вважає,\~що відповідач\~надалі в\~добровільному порядку\~не буде\~надавати кошти\~на утримання\~їх спільного\~малолітнього сина,\~тому просить\~стягнути з\~нього на\~її користь\~аліменти на\~утримання сина\~в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення сином повноліття. Рух справи в суді Позовна заява надійшла до суду 03.05.2023 року. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.06.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті вимог. Позиція учасників справи Сторони в судове засідання не зявились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач у своїй заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує, а відповідач, - що позовні вимоги визнає та проти їх задоволення не заперечує. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК Україниу разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд провів розгляд справи в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовної заяви в повному обсязі з огляду на наступне. Фактичні обставини справи, встановлені судом Відповідно до копії свідоцтва про одруження серія [NUMBER] , 20.02.1999 року в Палаці урочистих подій Олександрійської міської ради Кіровоградської області між сторонами зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис №62. Згідно копії свідоцтва серія [NUMBER] , про народження [PERSON] , [INFO] , яке видане відділом ДРАЦС по місту Олександрії реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, батьками останнього є [PERSON] та [PERSON] . Побудувати спільне життя сторонам не вдалось, їх сім`я розпалась, наміру на збереження сімейних відносин та шлюбувони не мають. Сторони є батьками [PERSON] [INFO] , і мають однаковий обов`язок по утримуванню сина до досягнення ним повноліття. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2, 3, 4 ст. 56 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~передбачено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ч. 2\~ст. 141 СК України\~розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Абзацом 1 п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року\~постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із ч. 3\~ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч. 1\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2\~ст. 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, в даному випадку стягнення аліментів присуджується з 03.05.2023 року. Норми п. 1 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК\~України вказують, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При визначенні розміру аліментів на дитину суд розглядає справу на підставі доказів, поданих учасниками справи. Висновки суду Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з означеним позовом і, оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, а відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу з підстав, що наведені в позові, тому суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Крім того, зважаючи на вищенаведене та з урахуванням рівності обов`язку батьків в утриманні своїх дітей, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина сторін також підлягають задоволенню в повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами У зв`язку з задоволенням позову судові витрати підлягають стягненню з відповідача: на користь позивача за позовну вимогу про розірвання шлюбу в сумі 1073грн. 60 коп, та на користь держави в сумі 1073 грн 60 коп за вимогу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, оскільки позивач при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору у цій частині вимог.

Outcome: approved