Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] та просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу 17\~430 доларів США 00 центів та пеню 1\~091 гривні 46 коп., посилаючись на порушення відповідачем умов договору позики з приводу повернення позичених коштів. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що 01 січня 2022 року він надав відповідачу у борг кошти у сумі 17\~430 доларів США, які [PERSON] зобов`язався повернути до 01 липня 2022 року, про що написав відповідну розписку. Однак у встановлений строк він борг так і не повернув, тому просить задовольнити вимоги, враховуючи зобов`язання відповідача сплатити у разі невиконання грошового зобов`язання 0,1% облікової ставки НБУ за кожен день прострочки. Ухвалою суду від 19 серпня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02 лютого 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Протокольною ухвалою суду від 07 червня 2023 року розгляд справи ухвалено проводити у порядку заочного розгляду справи. У судовому засіданні представник позивача адвокат Бобиль В.В. на задоволенні вимог наполягав з підстав, викладених у тексті позовної заяви. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином у порядку, встановленому пунктом 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, не повідомив причини неявки, відзиву на позов не подав. В обґрунтування письмових пояснень [PERSON] зазначено, що ним в кінці січня 2022 року була написана розписка [PERSON] в тому, що він отримав від нього суму у розмірі 17\~430,00 доларів США і на вимогу [PERSON] розписка була датована 01.01.2022. Ця розписка була написана на загальну суму, згідно розписок від [PERSON] на суму 142\~000,00 грн. датована 01.12.2021, від [PERSON] на суму 3\~750,00 доларів США датована 23.12.2021. Також розписок про отримання грошей від [PERSON] працівниками, які виконували роботи по виробництву релейних, батарейних та основ для них по договору поставки між ТОВ «НПО «Пром Ресурс» з одного боку і ТОВ «НВО «Трансобладнання» з іншого боку: від [PERSON] на суму 110\~000,00 грн. за корпуси релейних шаф ШРУ-М6 в кількості 6 шт. датована 30.12.2021; від [PERSON] на суму 14\~800,00 грн. за виробництво основ до релейних і батарейних шаф у кількості 16 шт. датована 05.01.2022; від [PERSON] на суму 27\~600,00 грн. за доопрацювання шаф ШРУ-М в кількості 6 шт. і матеріалів до них, без дати; від [PERSON] на суму 23\~000,00 грн. 50% передоплата на виробництво шаф ШРУ-М в кількості 2 шт. без дати; від [PERSON] на суму 23\~000,00 грн. оплата за роботу по монтажу шаф ШРУ-М в кількості 6 шт. датована 05.01.2022; від [PERSON] на суму 23\~700,00 грн. і 8\~550,00 грн. на закупку датована 05.01.2022; від [PERSON] на суму 9\~500,00 грн. на роботу датована 05.01.2022; від [PERSON] на суму 4\~000,00 грн. на зарплату сторожів 05.01.2022. Фактично від [PERSON] він отримав 142\~000,00 грн. і 3\~750,00 доларів США. Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Як встановлено судом, 01 січня 2022 року відповідач [PERSON] отримав у позику від позивача [PERSON] грошові кошти у сумі 17\~430,00 доларів США на 6 місяців та зобов`язувався повернути вказану суму не пізніше 01 липня 2022 року, однак у визначений в розписці термін, борг не повернув. На підтвердження отриманих коштів [PERSON] надав розписку (а.с. 4 копія розписки), що ним не оспорюється (згідно письмових пояснень). Згідно зі статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до положень статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (постанова Верховного Суду України, від 08 червня 2016 р. (справа № 1103цс16), від 12 квітня 2017 року (справа № 442/8157/15-ц). При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця, а також, що позичальник зобов`язується повернути позику. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки (постанова 16 червня 2021 року по справі № 463/5955/18 (провадження № 61-1913св21). З матеріалів справи вбачається, що відповідачем надано позивачу розписку про отримання відповідачем від позивача в борг грошей, а отже сторони дотримались письмової форми договору. Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а при відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частин 2, 3 статті 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Виходячи з наведених вище норм матеріального права, визначальним фактором при визначенні правовідносин позики є визначення розписки як боргового документа. Борговим документом або документом, що підтверджує факт укладення договору позики, має бути документ в якому визначені основні характеристики договору позики згідно з положеннями ст. 1046 ЦК України. Таким чином, наявність у розписках визначеного обов`язку позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) дає можливість визначення правовідносин, що виникли між сторонами як з договору позики. Правовий аналіз ст. 545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий документ. Тобто наявність оригіналів документів у позивача може свідчити про наявність певних зобов`язань саме перед ним. Встановивши, що укладений між сторонами письмовий договір позики та боргова розписка підтверджують не лише факт укладення договору, а й факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, суд дійшов висновку про виникнення між сторонами правовідносин з договору позики. При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальниками не виконано (постанови Верховного Суду від 01 серпня 2018 року по справі № 654/2275/16-ц, від 10 серпня 2021 року у справі №\~473/995/18 (провадження № 61-6674св21), від 14 липня 2021 року у справі № 266/7291/18-ц (провадження № 61-96св21), від 25 березня 2019 року у справі № 211/2672/16-ц (провадження № 61-41785св18), від 30 січня 2019 року у справі № 751/1000/16-ц (провадження № 61-586св17). Суд критично відноситься до наданих відповідачем письмових пояснень стосовно того, що розписку він писав, однак указані кошти фактично отримав у меншій сумі, оскільки не надав докази на підтвердження викладеного: договір позики у формі розписки недійсним не визнано, факт свого підпису у ній відповідач не спростовує. Надані ним копії розписок з іншими особами не спростовують факт укладення між [PERSON] та [PERSON] договору позики 01.01.2022, оформленої у вигляді розписки. У судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився та не надав пояснень по суті заявлених до нього вимог. Крім того, за приписами ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно із частиною другою статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). У розписці від 01.07.2022 відповідач зобов`язувався у випадку невиконання ним своєчасно зобов`язання з повернення коштів виплатити пеню у розмірі 0,1% облікової ставки НБУ за кожен день прострочки. Оскільки доказів виконання відповідачем грошового зобов`язання до суду не надано, суд виходить з того, що борг позивачу не повернуто, і тому, позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики, а також пені за прострочення виконання грошового зобов`язання є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. При цьому при розгляді даної справи, відповідачем в силу статті 81 ЦПК України не надано іншого розрахунку суми боргу (позики) та пені, на спростування правильності загальної суми боргу, нарахованої позивачем (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справа № 464/340/19 (провадження № 61-15222св20). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5,6 статті 81 ЦПК України). Оскільки належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надав, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 6\~386,00 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с. 3), тому оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, суд вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача.

Outcome: approved