Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Солом`янського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), в якому просить суд скасувати заборону на відчуження та зняти арешт з нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] , накладеного постановою №954-955/20 від 08 липня 2003 року Відділу державної виконавчої служби у Солом`янському районі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є сином [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Після смерті матері він 02 квітня 2021 року звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М. із заявою про прийняття спадщини, яка повідомила, що на спадкове майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] , постановою №954-955/20 від 08 липня 2003 року Відділом державної виконавчої служби у Солом?янському районі накладено арешт, який є перешкодою в оформленні спадщини. Вказав, що 1/2 зазначеної квартири належить померлій матері позивача, а 1/2 належить його сестрі - [PERSON] . Арешт на квартиру було накладено у зв?язку із заборгованістю [PERSON] та [PERSON] перед КПУЖГ Солом?янського району м. Києва у розмірі 3175,26 грн за утримання будинків, споруд та прибудинкової території. До моменту звернення позивача до нотаріуса йому не було відомо про такий арешт. 11 серпня 2021 року зазначений борг він сплатив та отримав довідку від КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом?янського району м. Києва» від 11 серпня 2021 року №3877669/03 про відсутність заборгованості по квартирі за адресою: [ADDRESS] . Надалі позивач 19 серпня 2021 року звернувся до Солом?янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту із нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] у зв?язку із погашенням заборгованості. 03 вересня 2021 року ним було отримано відповідь на його заяву від головного державного виконавця Солом?янського РВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Черкасова Євгена. У відповіді головний виконавець зазначив, що перевіркою даних автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що станом на момент надання відповіді, в АСВП відсутні відомості про зареєстровані виконавчі провадження щодо боржника - [PERSON] , дана інформація не є повною, оскільки електронна реєстрація виконавчих проваджень проводиться з 2007 року. Надати більш детальну інформацію немає можливості, оскільки вищезазначене виконавче провадження знищене відповідно до ч.1, 2 розділу Х Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби, оскільки передані до архіву органу державної виконавчої служби справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця становить три роки. Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України №51215 від 02 квітня 2012 року не передбачено механізм та порядок зняття арешту по виконавчим провадженням, які є знищеними. Тому, виходячи з вищевикладеного, відділ не мав правових підстав для задоволення заяви позивача про зняття арешту з майна. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 лютого 2023 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року справу було прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, постановлено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було направлено копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками відповідно до п.1 ч.7 ст.128 ЦПК України, тобто за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Ухвалою суду від 12 квітня 2023 року залучено до участі в справі [PERSON] як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, пояснень щодо позову в порядку, передбаченому ст.181 ЦПК України, не подавала. Оскільки на день ухвалення рішення відповідач відзиву на позовну заяву не подав, на підставі ч.8 ст.178, ч.2 ст.191 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши доводи та аргументи позивача, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено, що на виконанні у Солом`янському відділі Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1565-1 про стягнення з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь КПУЖГ Солом`янського району м. Києва боргу. 08 липня 2003 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції Ліскевич О.О. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження серії АА №890526 з примусового виконання виконавчого листа №2-1565-1 від 17 червня 2003 року, якою накладено арешт на майно, що належить [PERSON] , [PERSON] , а саме на квартиру [ADDRESS] . Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на майно від 31 грудня 1997 року, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON] ) у рівних долях. Відповідно до свідоцтва серії [NUMBER] про смерть [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено актовий запис №836. 02 квітня 2021 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті його матері [PERSON] . Як стверджує позивач, приватний нотаріус повідомила йому, що на спадкове майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] , постановою №954-955/20 від 08 липня 2003 року Відділом державної виконавчої служби у Солом?янському районі накладено арешт, який є перешкодою в оформленні спадщини. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М. 02 квітня 2021 року було зареєстровано спадкову справу №19/2021. 21 червня 2021 року із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] також звернулася [PERSON] 19 серпня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Солом`янського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту для вступу в спадщину на майно за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою від 11 травня 2021 року Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» за адресою [ADDRESS] заборгованість за утримання будинків, споруд та прибудинкової території згідно з виконавчим листом №2-1565-1 в сумі 3175,26 грн сплачено в повному обсязі. 03 вересня 2021 року головним державним виконавцем Солом`янського РВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Євгеном Черкасовим було відмовлено [PERSON] у задоволенні заяви про зняття арешту, оскільки законом не передбачено механізму та порядку зняття арешту у виконавчих провадженнях, які знищені. Також зазначено, що перевіркою даних АСВП встановлено, що відсутні відомості про зареєстровані виконавчі провадження боржника [PERSON] . Зважаючи на відмову органу державної виконавчої служби у знятті арешту зі спадкового майна, позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, щоб зняти арешт за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Частиною 1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України). Оскільки позивач [PERSON] у встановленому законом порядку прийняв спадщину, з часу відкриття спадщини він має право на спадкове майно. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджатися своїм майном. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За правилами ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частин 1, 3, 5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Як відомо з матеріалів справи виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1565-1 від 17 червня 2003 року відкрите державним виконавцем під час дії Закону №606-XIV. Відповідно до пункту 7 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. Згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. За змістом ст.25 наведеного Закону, державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. За змістом ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем зокрема шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно зі ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених ч.1 цієї статті випадках. Відповідно до ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. На момент звернення позивача [PERSON] до Солом`янського ВДВС України у м. Києві про зняття арешту майна порядок зняття виконавцем арешту з майна божника був визначений Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII. Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII визначено вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». Частиною 5 цієї статті визначено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, законом не передбачено підстав для зняття виконавцем арешту майна у виконавчому провадженні, яке знищено за термінами зберігання. Позивач [PERSON] , як спадкоємець [PERSON] , просить скасувати накладений виконавцем арешт на майно, оскільки існування такого арешту порушує його конституційне право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, закріплене у ст.41 Конституції України. Згідно зі статтею 129 Конституції України виконання судового рішення є обов`язковим. Відповідно до даних з Автоматизованої системи виконавчого провадження відкриті виконавчі провадження, в тому числі щодо примусового стягнення з [PERSON] боргу за виконавчим листом №2-1565-1 від 17 червня 2003 року, відсутні. Як зазначено у відповіді державного виконавця від 03 вересня 2021 року виконавче провадження знищено. Проте згідно з інформаційною довідкою від 02 вересня 2021 року, сформованою за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» встановлено, що 21 жовтня 2004 року зареєстрований арешт нерухомого майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , власниками якої є [PERSON] та [PERSON] , на підставі постанови №954-955/20 від 08 липня 2003 року Відділу державної виконавчої служби у Солом`янському районі. Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відтак, суд вважає, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що необхідно скасувати арешт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] , накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції Ліскевич О.О. серії АА №890526 від 08 липня 2003 року, а також скасувати заборону здійснення відчуження будь-якого майна, яке належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] , накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції серії АА №890526 від 08 липня 2003 року.

Outcome: approved