Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

11 квітня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування. Просила визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будинками і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] , а також право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будинками і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті матері - [PERSON] , померлої [INFO] . Мотивуючи позовні вимоги позивачка вказала, що її батько - [PERSON] помер [INFO] . Її мати - [PERSON] , померла [INFO] . Батьки проживали в будинку за адресою: [ADDRESS] . Позивачка є єдиною спадкоємицею після померлих батьків, яка прийняла спадщину. До спадщини також входить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Лише після смерті батьків позивачка з`ясувала, що на вищезазначений житловий будинок правовстановлюючі документи відсутні. Згідно довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 09.03.2023 року № 114-Т, станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано. У період з 01.01.2013 року і по даний час право власності на зазначений будинок також не реєструвалося, про що свідчить інформація, одержана з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідно до рішення виконавчого комітету Савинцівської сільської ради від 26.03.1997 року «Про оформлення прав власності на будинки, що розташовані в селі Савинці», надано право оформити право приватної власності на будинок за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] , [PERSON] . За даними погосподарського обліку по Савинцівській сільській раді зазначене домоволодіння було віднесене до суспільної групи «колгоспний двір». В період 1991-1995 роки в домогосподарстві проживали і були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] . Згідно довідки ДКП «Миргородгехінвентаризація» була проведена інвентаризація будинковолодіння та виготовлений технічний паспорт. Всі будівлі збудовані у період з 1950 року по 1990 рік, тобто дійсно є спільною власністю членів колгоспного двору. З викладеного вище слідує, що майно колгоспного двору на праві спільної сумісної власності, частки якого є рівними, належало: [PERSON] , [PERSON] . Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа в Першій Миргородській державній нотаріальній конторі. Позивачка отримала в спадщину земельну ділянку площею 2,26 га. Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа в Другій Миргородській державній нотаріальній конторі. Позивачка отримала в спадщину земельну ділянку площею 2,2578 га. Після звернення до нотаріальних контор з вимогою видати свідоцтво про спадщину на житловий будинок, позивачка отримала відмову у зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували право власності на це майно. В зв`язку з вищевикладеним, позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ухвали судді від 11 квітня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 29 травня 2023 року підготовче провадження по справі закрите та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка в судове засідання не з`явилася, направила заяву, просила розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю (а.с. 152). Представник відповідача Великосорочинської сільської ради в судове засідання не з`явився, в раніше поданій заяві просив проводити розгляд справи без участі представника (а.с. 154). Дослідивши матеріали справи, суд встановив. В зв?язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Батьками позивачки є [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Після укладення шлюбу позивачка змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] (а.с.11). [PERSON] помер [INFO] (а.с.8). [PERSON] померла [INFO] (а.с.9). Рішенням третьої сесії Савинцівської сільської ради сьомого скликання від 29.01.2016 року [ADDRESS] (а.с. 18). Згідно довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 09.03.2023 року № 114-Т, станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано (а.с. 19, 20). Відповідно до рішення № 5 виконавчого комітету Савинцівської сільської ради від 26.03.1997 року (протокол № 3) «Про оформлення прав власності на будинки, що розташовані в селі Савинці», надано право оформити право приватної власності на будинок по [ADDRESS] - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 21, 22), зазначене домоволодіння було віднесене до суспільної групи «колгоспний двір». Земельна ділянка орієнтовною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] не приватизована та рішення на приватизацію не видавалося (а.с.27). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після, припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору ( в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. З викладеного вище слідує, що майно колгоспного двору на праві спільної сумісної власності, частки якого є рівними, належало: [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадщину прийняла позивачка (а.с. 14). Після смерті [PERSON] спадщину прийняла позивачка (а.с.16). Після звернення до нотаріальних контор з вимогою видати свідоцтво про спадщину на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , позивачка отримала відмову у зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували право власності на це майно (а.с. 28, 29). Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за законом, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно. Судом встановлено, що житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в рівних долях належав [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до рішення виконавчого комітету Савинцівської сільської ради від 26.03.1997 року «Про оформлення прав власності на будинки, що розташовані в селі Савинці», надано право оформити право приватної власності на будинок за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] , [PERSON] (а.с. 21). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно, зокрема, за законом, і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно із ст.ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст. 16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтею 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у зв`язку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності, в тому числі, в порядку спадкування. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 № 7, право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Оскільки будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , збудовано до 1992 року, тому вони не є самочинним будівництвом. Так як право позивача на оформлення його спадкових прав на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами після померлих батьків порушено, то воно підлягає судовому захисту. Позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved