Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою в якій просить стягнути аліменти із відповідача на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття дитини, оскільки в добровільному порядку відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини, яка проживає з нею і перебуває на її повному утриманні. Відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити в задоволенні позову. Заперечення мотивував тим, що він надає матеріальну допомогу на утримання дитини по своїм можливостям. Перерахунок коштів на користь позивача відбувається із картки його батька, так як з його картки здійснюється списання коштів за договором кредиту. Вважає, що він сплачує кошти на утримання дитини в розмірі не меншому за 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Просить врахувати те, що він на даний час не працює та не отримує дохід. Підприємство, на якому він працював, у зв`язку з веденням бойових дій на території Миколаївської області не працює та не здійснює виплату заробітної плати працівникам. У відзиві ставить вимоги до позивача заборонити вивозити дитину за межі території України без його письмової згоди, зобов`язати надати можливість батькові виховувати доньку, надати можливість проведення тесту ДНК, повідомляти про всі способи переміщення дитини, надавати звіт про витрачені кошти на потреби дитини. Позивач надала відповідь на відзив, відповідно до якого стверджує, що дитина перебуває на її утриманні. Не заперечила надходження грошових коштів з картки родичів відповідача, просить задовольнити вимоги позову. Відповідач надав заперечення на відповідь, відповідно до якого просить відмовити повністю в задоволенні позовних вимог. Ставить такі самі вимоги до позивача, як і в запереченні на позов. Позивач у судовому засідання підтримала вимоги позову та просить їх задовольнити, вважає, що відповідач крім аліментів повинен допомагати дитині на одяг навчання , ліки та інше. На даний час перерахунок відповідачем 1500 грн. , вважає, що це не аліменти. Відповідач у судовому засіданні заперечив проти вимог позову та просить відмовити в їх задоволенні. Мотивувавши свою незгоду з тим, що на даний час його підприємство не працює, так як знаходиться в Миколаєві, довідки він надам, має заборгованність по кредиту і арештовані рахунки, пересилає аліменти дитині з картки бвтьків в тому розмірі на який спроможний, крім того зазначив, що він буде постійно надсилати грошові кошти дитині і необхідності у стягненні з нього аліментів не має. Вислухавши сторін, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Від спільного життя сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , батьком якого являється відповідач згідно з копією свідоцтва про народження. На даний час дитина знаходиться на утримані матері та проживає разом з нею, що підтверджено довідкою про склад сім`ї виданою головою квартального комітету №21 м. Знам`янки 09.02.2023. Позивач працює з травня 2022 року на посаді начальника відділу (технічного) станції Знам`янка виробничого підрозділу» Знам`янська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця», отримує регулярний дохід, який в середньому складає 12830 гривень. Інші доходи відсутні. За місцем роботи та місцем проживання характеризується позитивно. Не заперечила та підтвердила квитанціями надходження коштів на її рахунок від родичів відповідача в наступному розмірі: в травні 2022 року 1000 гривень, в серпні 2022 року 1000 гривень, в квітні 2022 року 1000 гривень, в січні 2023 року 1500 гривень, в квітні 2023 року 1500 гривень, у вересні 2022 року 2000 гривень, в жовтні 2022 року 1500 гривень, в липні 2022 року 1000 гривень, в червні 2022 року 1000 гривень. Відповідач працює в ПрАТ «Миколаївський експертно-технічний центр». Відповідно до довідок №14-06.01/1086 від 11.05.2022, №16-06.01/1352 від 21.11.2022, 14-06.01/258 від 14.04.2023 підприємство не працює та не здійснює виплату заробітної плати працівникам з 24.02.2022 у зв`язку з веденням бойових дій на території Миколаївської області. За грудень 2022 року [PERSON] нараховані лікарняні за 5 днів в розмірі 3559,87 гривень. Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк», [PERSON] станом на 20.04.2023 має заборгованість перед банком в розмірі 21026 гривень. Відповідно до наданих квитанції [PERSON] здійснив переказ з картки на картку за період з січня по квітень 2023 року в загальній сумі 6500 гривень. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00039845303 від 26 травня 2023 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Підставою запису відомостей про батька є заява матері та батька дитини про визнання батьківства від 28.05.2016. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, набула чинності для України з 27 вересня 1991 року), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 6 Конвенції містить принцип щодо необхідності забезпечення у максимально можливій мірі виживання та здорового розвитку дитини. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Добровільна сплата коштів на утримання дитини з ініціативи платника не є перешкодою для стягнення аліментів у судовому порядку, якщо стягувач не згодний, наприклад, з розміром таких виплат. Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої (малолітньої) дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Незважаючи на введення воєнного стану на території України та перебігу повномасштабної війни, питання утримання дітей є одним із пріоритетних. Воєнний стан на території України в окремих сферах мав наслідком застосування пільг, відсутність нарахування пені та штрафів, зменшення фінансового навантаження громадян з тих чи інших питань. Прикладом цього було запровадження кредитних канікул за кредитними договорами. Разом з тим, утримання дітей є окремим обов`язком, щодо якого закон чітко встановив відсутність будь-яких преференцій. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності та враховуючи те, що позивач позов підтримує, а відповідач заперечує проти його задоволення, сторони визнають періодичну матеріальну допомогу з боку батька на утримання доньки, але разом з тим, закон регламентує, що утримання дитини є обов`язком батьків, а не їх правом та бажанням, а також можливість одного із батьків, з яким проживає дитина, стягнути аліменти із другого з батьків, розмір аліментів, який просить стягнути позивач є мінімальним гарантованим розміром, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Разом з тим, зважаючи на те, що відповідачем не подано зустрічного позову до позивача, заявлені ним вимоги в запереченні на позов не можуть бути предметом розгляду в даному судовому проваджені. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, в силу ст.430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved