Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про поділ майна, набутого за час шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що вона з 20 серпня 2011 року по 01 жовтня 2020 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За період шлюбу вони з чоловіком за спільні кошти придбали автомобіль «ВАЗ 2108», тип кузова Хетчбек, 1986 року випуску. Оскільки автомобіль перебуває у володінні та користуванні відповідача, відтак з нього підлягає\~ до стягнення\~ 1/2 частина вартості вказаного транспортного засобу. Відтак позивач звернулася до суду з позовом в якому просить\~ визнати об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] автомобіль «ВАЗ 2108», тип кузова Хетчбек, 1986 року випуску та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 21871 грн. 50 коп. вартості 1/2 частини автомобіля. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 лютого 2023 року справу передано в провадження судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області\~ Биченка І.Я. Ухвалою суду від 23 березня 2023 року відкрито провадження по справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. У наданому суду відзиві відповідач вказав, що за час шлюбу між ним та [PERSON] дійсно було придбано автомобіль «ВАЗ 2108», тип кузова Хетчбек, 1986 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Однак його вартість\~ з урахуванням\~ технічного стану\~ та наявних пошкоджень складає 24220 грн., а не 43743 грн., як зазначено позивачем. Крім того вказав, що вимоги позивача є незрозумілими, оскільки вона просить\~ визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля\~ та додатково стягнути\~ з нього, відповідача, кошти за належну їй частину\~ спірного автомобіля. Відтак заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та недоведеними, а вартість спірного майна не підтверджено належними та допустимими доказами. У наданому суду відповіді на відзив позивач зазначила, що оцінка\~ вартості автомобіля вказана відповідачем\~ є заниженою, оскільки автомобіль знаходився в технічно справному стані. Відтак просила заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 02 травня 2023 року позивач надала суду заяву про зміну предмету позову. У поданій заяві просила визнати об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] \~ автомобіль «ВАЗ 2108», тип кузова Хетчбек, 1986 року випуску; припинити право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на автомобіль «ВАЗ 2108» 1986 року випуску та визнати право власності на вказаний автомобіль за [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 21871 грн. 50 коп.\~ вартості 1/2 частини автомобіля. Позивач в судовому засіданні з урахуванням поданої заяви про зміну предмету позову, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову, в частині визначення вартості компенсації позивачу за її частку у спільному майні заперечував з підстав, викладених у наданому суду відзиві. Визнав, що придбаний автомобіль є спільною власністю подружжя та що його вартість становить 24224 грн. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що між сторонами виник спір з сімейних правовідносин. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 20 серпня 2011 року\~ зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Рішенням Смілянського міськрайонного шлюбу Черкаської області від 01 жовтня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішення набрало законної сили 03 листопада 2020 року. Як вбачається з довідки Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Черкаській області\~ від 30 січня 2023 року №31/23-235, 19 травня 2015 року\~ за [PERSON] зареєстровано автомобіль «ВАЗ 2108», тип кузова Хетчбек, 1986 року випуску. У статтях 15, 16 ЦК України закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина 3 статті 368 ЦК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 9 ст. 7 СК України, сімейні майнові відносини між подружжям регулюються нормами Сімейного Кодексу України на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороби, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України). Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Враховуючи, що автомобіль «ВАЗ 2108» тип кузова [PERSON] , 1986 року випуску придбаний сторонами\~ в період шлюбу, відповідач вказані обставини не заперечував та не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, суд вважає, що позов в частині поділу автомобіля\~ підлягає до задоволення. Вказаний транспортний засіб є майном, набутим подружжям за час шлюбу, а тому, в силу статті 60 СК України, належить сторонам на праві спільної сумісної власності. При цьому, суд вважає, що не підлягає до задоволення вимога про визнання цієї частини автомобіля об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки вказівка у резолютивній частині рішення на проміжні висновки суду, а саме, що спірний об`єкт, у даному випадку частина автомобіля, визнається судом об`єктом спільної сумісної власності, а потім право спільної сумісної власності сторін на цей об`єкт припиняється - створює ситуацію правової невизначеності, оскільки остаточним правовим результатом вирішення спору щодо поділу автомобіля як об`єкта права спільної сумісної власності є визнання за позивачем права власності на частину нерухомого майна. Отже, встановлення належності спірної частини автомобіля до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя є обставиною, яка потребує встановленню для вирішення заявленого спору, виходячи з його підстав, та не є самостійною вимогою та способом захисту, який потребує вирішення та вказівки у резолютивній частині судового рішення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду по справі №726/1388/16 від 26 грудня 2021 року. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно з п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина другастатті 183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України). Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України). Позивач звертається з поділом спільного сумісного майна подружжя. Таким майном є неподільна річ - автомобіль. Отже, позовна вимога щодо визнання за відповідачем права власності на автомобіль і стягнення на користь позивачки відповідної грошової компенсації є вимога про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього компенсації замість частки позивачки у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Таким чином, позивач надала згоду на отримання грошової компенсації за її частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль від відповідача. Вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду. Даний висновок сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Як вбачається з висновку експертного дослідження №34, складеного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , наданого позивачем, середня ринкова ціна аналогічного транспортного засобу автомобіля «ВАЗ 2108», 1986 року випуску, об`ємом двигуна 1288 см.куб. станом на 08.02.2023 складає 43743 грн. Згідно звіту про оцінку транспортного засобу, складеного\~ суб`єктом оціночної діяльності\~ [PERSON] , наданого відповідачем, ринкова вартість колісного транспортного засобу\~ легкового автомобіля, реєстраційний номер ВАЗ 2108 (хетчбек В) станом на дату оцінки становить 24224 грн. З пояснень відповідача наданих у судовому засіданні встановлено, що вартість транспортного засобу встановлена суб`єктом оціночної діяльності проводилася на основі безпосереднього огляду транспортного засобу. Вказана обставина зазначена і звіті про оцінку транспортного засобу суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] . Натомість, як вбачається з висновку експертного дослідження №34 суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] , в зв`язку з тим, що транспортний засіб\~ відсутній, відсутні дані про його пробіг, інформація про умови його догляду, зберігання, експлуатації тощо, яка впливає на ринкову вартість за рахунок додаткового збільшення (зменшення) ринкової вартості КТЗ, відсутня інформація щодо його комплектності, укомплектованості, пошкоджень, відновлення і оновлення складників, встановити ринкову\~ вартість не є можливим. Відтак експертом\~ визначено середню ринкову ціну аналогічного транспортного засобу. Оскільки сторонами не було заявлено клопотань про проведення судової експертизи, суд, враховуючи викладене, вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача вартість ? частини автомобіля «ВАЗ 2108»\~ в сумі 12112 грн. відповідно звіту про оцінку транспортного засобу проведеного при безпосередньому огляді транспортного засобу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені витрати зі сплати судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову, у розмірі 594 грн. 54 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved