Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 14.03.2023 до суду надійшла позовна заява Органу опіки та піклування Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області (далі - орган опіки, позивач), в якій позивач просить відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] , неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у їх матері [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач), [INFO] , без позбавлення її батьківських прав, а також стягнути з [PERSON] на користь тієї особи чи установи, де будуть перебувати діти, аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення із дня пред`явлення позову і до повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] , а потім в розмірі частки всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . Рух справи Ухвалою судді від 12.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Позиція позивача Свої вимоги позивач аргументував тим, що з 23.11.2022 на обліку служби у справах дітей Соколівської сільської ради перебувають малолітній [PERSON] , [INFO] , та неповнолітній [PERSON] , [INFO] , як такі що опинилися в складних життєвих обставинах, у зв`язку з ухиленням матері [PERSON] від своїх обов`язків з виховання дітей. Під час відвідування місця проживання дітей службою у справах дітей було складено акти обстеження умов проживання, акт проведення оцінки рівня безпеки дитини, згідно із якими на момент відвідування в будинку було брудно, холодно, речі розкидані, приготовлена їжа відсутня. Умови для виховання, розвитку та проживання дітей відсутні. Мати дітей перебувала в стані алкогольного сп`яніння. У зв`язку із чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Представник позивача Побережник М.Ю. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила їх задовольнити. Пояснила суду, що з кінця минулого року діти перебувають на обліку служби у справах дітей, як такі що опинилися в складних життєвих обставинах, оскільки їх мати не належним чином виконує свої батьківські обов`язки, постійно зловживає алкогольні напої та потребує лікування. Зазначає, що в разі визнання відповідачем позову не заперечує щодо ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні. Позиція відповідача Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позову та розгляду справи в підготовчому судовому засіданні. Обставини справи, зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , відомості про батька дітей записані відповідно до частини першої статті 135 СК України, що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей та витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про їх народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.11-14). . Згідно з довідкою виконавчого комітету Соколівської сільської ради Кропивницького району району Кіровоградської області № 133 від 06.03.2023 [PERSON] , [INFO] , має статус ВПО, з 20.10.2022 тимчасово проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , та має наступний склад сім`ї: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , співмешканець [PERSON] , [INFO] (а.с.10). У актах обстеження умов проживання №12 від 16.01.2023, № 32 від 22.02.2023 та №38 від 05.03.2023, а також у акті проведення оцінки рівня безпеки дитини, зокрема зазначено, що умови для виховання, розвитку та проживання дітей відсутні, в будинку брудно, холодно, речі розкидані по будинку, приготовлена їжа відсутня, засоби особистої гігієни наявні частково, дрова для опалення будинку відсутні, постільна білизна для дітей відсутня, одяг та взуття відповідно до сезону наявні частково. Мати дітей разом з співмешканцем перебувають у стані алкогольного сп`яніння (а.с.15-17). По місцю проживання [PERSON] характеризується негативно, вживає алкогольні напої, не працює, веде асоціальний спосіб життя. Надходили усні скарги від жителів села стосовно неналежного догляду за дітьми (а.с.9). Згідно із довідкою відділення поліції №2 (м. Кропивницький) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області від 13.03.2023 № 2109/111-3/23 [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності, в тому числі за ч.1, ч.2 ст.184 КУпАП за ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей (а.с.23-24). Рішенням виконавчого комітету Соколівської сільської ради від 06.03.2023 № 43 «Про негайне відібрання малолітнього [PERSON] в матері [PERSON] » вирішено відібрати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , в матері [PERSON] , [INFO] (а.с.26). Відповідно до висновку щодо доцільності відібрання малолітнього [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] від 06.03.2023, затвердженого рішенням виконавчого комітету Соколівської сільської ради від 06.03.2023 № 44, з метою захисту прав та законних інтересів дітей, задля збереження їх життя та здоров`я, комісія вважає, що відібрання малолітнього [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] , у їх матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав відповідає інтересам дітей (а.с.27-30). Релевантні джерела права Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з вимогами ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до положень ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно із пунктами 2-5 частини першої ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України). Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і може бути прийнято, а тому, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Разом з тим, ч.4 ст. 166 СК України передбачає, що при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Зі змісту ст.ст. 180, 181, 182, 183 СК України слідує, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оцінка доказів Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище обставини, суд вважає, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дітей, не виявляє щодо них батьківської уваги та турботи, зловживає алкоголем, що свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків, тому, виходячи із інтересів дітей, суд вважає за необхідне задовольнити позов та відібрати малолітнього [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] у відповідача без позбавлення її батьківських прав та стягнути з відповідача аліменти на користь тієї особи чи установи, де будуть перебувати діти, в розмірі, який просить позивач, з урахуванням вимог ст.ст.182, 183 СК України. Розподіл судових витрат Вирішуючи питання щодо судових витрат суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору, оскільки позов подано щодо захисту прав малолітньої особи, рішення ухвалене в підготовчому судовому засіданні в порядку, встановленому ст.206 ЦПК України, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 відсотків судового збору, який підлягає сплаті при поданні цього позову, тобто 1073,60 грн, а інші 50 відсотків судового збору, тобто 1073,60 грн, компенсується за рахунок держави, що відповідає вимогам ст. ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved