Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не менше 50 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за період з 21 вересня 2021 року по 01 лютого 2023 року (включно). Мотивуючи свої вимоги тим, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з батьком [PERSON] та знаходиться на його утриманні. Відповідачка матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому він був вимушений поставити питання про стягнення аліментів в судовому порядку. Оскільки, він не має юридичної освіти, він звернувся до адвоката з метою отримання правової допомоги у складанні позовної заяви про стягнення аліментів. Після підготовки матеріалів позову адвокатом, він підписав позовну заяву та подав її до суду. Проте, він не придав значення тому, що у прохальній частині позовної заяви адвокатом було зазначено «аліменти стягувати щомісячно, починаючи з дати ухвалення рішення і до повноліття дитини». В подальшому, під час розгляду справи, його до суду не викликали та він був позбавлений можливості висловити свою позицію стосовно заявленого позову. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.02.2023, стягнуто з відповідачки на його користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Внаслідок помилки адвоката при складанні позовної заяви, а також тривалого розгляду справи про стягнення аліментів (1 рік та 4 місяці) було порушено право неповнолітньої дитини [PERSON] на належне матеріальне утримання. Тобто, з вересня 2021 року вжив усіх необхідних заходів щодо одержання аліментів на утримання неповнолітньої дитини з відповідачки, так як ним було подано відповідний позов до суду. Відповідачці достеменно було відомо про заявлений позов, про що свідчить відзив на позовну заяву в матеріалах справи № 489/6316/21. Ухвалою суду від 05.04.2023, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26 жовтня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.12.2021. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , свідченням чого є свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Згідно Акта підтвердження фактичного місця проживання від 02.06.2020, підписаного свідками, у квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.06.2021, визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] . 21 вересня 2021 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати ухвалення рішення і до повноліття дитини. 26 жовтня 2021 року на вищевказану позовну заяву [PERSON] надано відзив на позовну заяву. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.02.2023, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 01.02.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1\~ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У відповідності до ч. 2\~ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минути час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Ухилення від сплати аліментів це винна протиправна поведінка, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини. На що неодноразово звертав увагу й Верховий Суд, зокрема в постановах від 19.12.2019 у справі №635/6268/18; від 27.01.2020 у справі №672/198/19; від 29.01.2020 у справі №756/14483/18. Постановою Верховного Суду від 18.05.2020 року (справа №215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останньою від їх сплати. За загальним правилом, визначеним\~СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягненим аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Матеріали справи не містять достатніх та належних доказів, що позивач вживав до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, також позивачем не надано доказів ухилення відповідача від сплати аліментів. Надані позивачем в якості доказів ухилення відповідачки від сплати аліментів, а саме, його звернення до Ленінського районного суду міста Миколаєва із позовом про стягнення з відповідачки аліментів на утримання малолітньої дитини, суд вважає неналежними, оскільки, позивач, в період з вересня 2021 року по лютий 2023 року, мав достатньо часу для подачі заяви про зміну дати присудження аліментів з посиланням на ч. 1 ст. 191 СК України. Крім того, твердження позивача про те, що через свою необізнаність, він скористався послугами адвоката для подачі позову про стягнення аліментів до суду та не звернув уваги на прохальну частину позову, судом не береться до уваги, оскільки позивач не був позбавлений можливості оскаржити судове рішення, подати заяву про виправлення описки у судовому рішенні, до того ж зазначені обставини не є правовими підставами для стягнення аліментів за минулий час. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню, оскільки вжиття заходів щодо отримання аліментів з відповідачки, та дій останньої, направлених на ухилення від їх сплати, не підтверджено позивачем належними, допустимими і достатніми доказами.

Outcome: dismissed