Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, заінтересована особа: Стрижавська селищна рада Вінницького району Вінницької області. Заява мотивована тим, що рішенням 09 сесії 23 скликання Стрижавської селищної Ради народних депутатів від 27.04.1999 року, заявнику для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства в приватну власність була надана земельна ділянка, площею 0,2519 га., розташована на території Стрижавської селищної ради, та відповідно виданий Державний акт на право приватної власності на землю Серія ВН від 21.09.1999 . Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1134. При впорядкуванні документів на своє майно, заявник звернулась до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо належної їй земельної ділянки. Державним реєстратором 06.12.2022 року винесено рішення № 65679086 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, яким відмовлено у державній реєстрації права приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер 0520655900:02:001:0816, за заявником, оскільки згідно відомостей державного земельного кадастру право власності на зазначену земельну ділянку зареєстровано за заявником на підставі державного акту ВН від 21.09.1999 року, в той час, як державний акт на право приватної власності на землю серія ВН від 21.09.1999 року видано на ім`я [PERSON] . Тобто, державним реєстратором виявлено розбіжність в записах по батькові заявника між наданими заявником особистими документами та документом про право власності на земельну ділянку (Державним актом). При видачі Державного акта на право приватної власності на землю було допущено помилку, а саме у Державному акті на землю, по батькові заявника зазначено як « [PERSON] », що не збігається з записом по батькові в паспорті громадянина України, де заявника по батькові зазначено як « [PERSON] ». Причина неправильного\~написання заявниці\~по батькові\~виникла у\~зв`язку\~з неправильним\~перекладом з\~російської на\~українську мову.\~Наявність такої\~помилки перешкоджає\~їй володіти,\~користуватися та\~розпоряджатися своєю\~власністю на\~свій розсуд. У зв`язку із чим виникла необхідність встановити факт належності заявнику правовстановлюючого документу, що й стало підстаовю для звернення заявником до суду із джаною заявою. Ухвалою суду від 18.05.2023 року відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження та призначено судове засідання. Представник заявника [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд заяви у його відсутність, підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Судові витрати просив залишити за заявником. Представник заінтересованої особи Стрижавської селищної рада Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без їхньої участі, щодо вирішення заяви поклався на думку суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 5\~ст. 293 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту в порядку окремого провадження. Згідно п. 6 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що відповідно до паспорта серія [NUMBER] [PERSON] по батькові вказано [PERSON] українською мовою в той час, сторінка 2 російською мовою зазначає дані заявника як [PERSON] (а.с.4-5). Як вбачається із свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 06.06.1962 року, оформленого російською мовою, по батькові заявника зазначено як « [PERSON] » (російською мовою). Після реєстрації одруження присвоєно прізвище « [PERSON] » (російською мовою), чоловіка зазначено російською як « [PERSON] » (а.с.6). При видачі Державного акту на право приватної власності на землю було допущено помилку при написанні по батькові заявника, а саме: у Державному акті на землю по батькові заявника записано як « [PERSON] », що не збігається з записом по батькові в паспорті громадянина України, де заявника по батькові зазначено як « [PERSON] » (а.с.7-8). Згідно договору купівлі-продажу будинковолодіння від 31.03.1998 року, що знаходиться на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] , покупцем є [PERSON] .( а.с.10-11) Довідкою КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» № 38 від 11.04.2023р. підтверджується, що право власності на будинок [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] . (а.с.12) Державним реєстратором 06.12.2022 було прийнято рішення № 65679086 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, яким відмовлено у державній реєстрації права приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер 0520655900:02:001:0816, за [PERSON] , оскільки згідно відомостей державного земельного кадастру право власності на зазначену земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] на підставі державного акту ВН від 21.09.1999р., в той час як державний акт на право приватної власності на землю серії ВН від 21.09.1999р. видано на ім`я [PERSON] овна. (а.с.9, 13-25). З 1 січня 2013 року, у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються. Відповідно до\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~речові права та їх обтяження на земельні ділянки реєструються у Державному реєстрі прав (ч. 1 ст. 5 Закону). Підтвердженням права власності на земельну ділянку буде витяг із Державного реєстру прав на нерухоме майно, іншого порядку реєстрації права власності на земельну ділянку (в тому числі видачу Державних актів) чинне законодавство не передбачає. Отже, отримати новий акт замість того, в якому міститься помилка, неможливо на законодавчому рівні. Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року\~дає роз`яснення, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що факт належності правовстановлюючих документів знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, будь-якого спору між заявником та заінтересованими особами не має, а тому суд вважає, що даний факт підлягає встановленню. Судовий збір підлягає залишенню за заявником, відповідно до ч. 7\~ст. 294 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved