Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

Стислий виклад\~позиції позивача У квітні 2023 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 20.06.2019 р. від якого спільних дітей не мають. Шлюбні відносини між ними не склалися з причини відсутності спільних інтересів, відсутнє взаєморозуміння, втрачено почуття любові та поваги один до одного, спільного господарства не ведуть. З 24.02.2022 р. разом не проживають, а тому позивач вважає, що шлюб фактично припинив своє існування та подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам. Спір щодо майна між ними наразі відсутній. У зв`язку з наведеним, позивач просить не надавати строк для примирення та розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 27.04.2023р. за ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.11). Позиції учасників\~судового провадження Сторони в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, позивач у позові прохав розглянути справу без його участі (а.с.2), відповідачка направила заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON] (а.с.20). Виходячи з викладеного, суд вирішив за можливе розглянути справу за відсутності сторін за наявними у справі доказами. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом установлено, що 20 липня 2019 року зареєстрований шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 08.08.2019р. (а.с.3-5). За інформацією з Єдиного державного демографічного реєстру сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» №47056 від 26.04.2023 р. відповідачка [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.10). Мотиви суду Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що оскільки спільне життя між позивачем та відповідачкою не склалося, між ними відсутнє взаєморозуміння, так як вони мають різні погляди на життя, спільного господарства не ведуть, разом не проживають, що вказує на те, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому дійшов висновку, що шлюб укладений між сторонами слід розірвати. За проханням відповідачки залишити їй прізвище після розірвання шлюбу [PERSON] . Мотив рішення щодо розподілу судових витрат Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За таких обставин, оскільки відповідачка позов визнала до початку розгляду справи по суті, а відтак позивачу слід повернути 536,80 грн сплаченого судового збору з державного бюджету. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, а тому з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути решту сплаченого ним судового збору у розмірі 536,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved