Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

03.11.2022 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева», треті особи: Приватний виконавець міста Києва Клименко Роман Васильович, Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці про повернення безпідставно стягнутого за виконавчим написом нотаріуса. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15.05.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. було вчинено виконавчий напис № 13830 про стягнення з нього на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» заборгованості в розмірі 68484,40 грн. 08.07.2020 року на підставі вищезазначеного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименком Р.В. було відкрито виконавче провадження № 62405353. Станом на 01.11.2022 року із заробітної плати позивача були стягнуті грошові кошти на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» в рахунок погашення заборгованості в розмірі 15513,98 грн. та на користь приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Клименка Р.В. грошові кошти в розмірі 2551,40 грн. Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 16 червня 2022 року по справі № 758/8193/20 позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева», треті особи: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчук Володимир Вікторович, приватний виконавець м. Києва Клименко Роман Васильович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 15 травня 2020 року № 13830, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчуком Володимиром Вікторовичем про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» заборгованості за кредитним договором № 1279/4263BPL2C від 26.07.2013 у розмірі 67834,40 грн. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2022 року по справі № 210/584/22 позовні вимоги [PERSON] до приватного виконавця Клименка Романа Васильовича, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» про визнання протиправними і скасування постанов приватного виконавця задоволено частково, визнано протиправними і скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича про відкриття виконавчого провадження від 23.06.2020 року, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 08.07.2020 року, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 23.06.2020 року та про стягнення з боржника основної винагороди від 23.06.2020 року, що винесені у виконавчому провадженні ВП № 62405353. Позивач вважає, що в рахунок погашення боргу були отримані кошти за виконавчим написом нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає до виконання, а тому списання проводилося незаконно та порушено його права. Таким чином позивач просить сягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 15513,98 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 27.02.2023 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Відповідачу та тертім особам надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками до неї. Відповідно до вимог ст. ст.128, 272 ЦПК України, відповідач та треті особи є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, що підтверджується поштовими повідомленнями, однак правом на подання відзиву, пояснень, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористалися. 27.04.2023 року до суду надійшла заява Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про заміну третьої особи по даній справі з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на належну третю особу Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, оскільки відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 12.01.2022 року № 14, повноваження та функції Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області передані Південно-Східному міжрегіональному управлінню Державної служби з питань праці. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про заміну третьої особи, а саме з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на належну третю особу Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих позивачем письмових доказів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 15.05.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. було вчинено виконавчий напис № 13830 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Женева» заборгованості в розмірі 68484,40 грн. 08.07.2020 року на підставі вищезазначеного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименком Р.В. було відкрито виконавче провадження № 62405353. Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 16 червня 2022 року по справі № 758/8193/20 позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева», треті особи: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчук Володимир Вікторович, приватний виконавець м. Києва Клименко Роман Васильович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 15 травня 2020 року № 13830, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчуком Володимиром Вікторовичем про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» заборгованості за кредитним договором № 1279/4263BPL2C від 26.07.2013 у розмірі 67834,40 грн. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2022 року по справі № 210/584/22 позовні вимоги [PERSON] до приватного виконавця Клименка Романа Васильовича, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» про визнання протиправними і скасування постанов приватного виконавця задоволено частково, визнано протиправними і скасовано постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича про відкриття виконавчого провадження від 23.06.2020 року, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 08.07.2020 року, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 23.06.2020 року та про стягнення з боржника основної винагороди від 23.06.2020 року, що винесені у виконавчому провадженні ВП № 62405353. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 07.10.2022\~року [PERSON] \~звернувся з\~заявою до\~відповідача ТОВ «ФК «Женева» з вимогою повернення безпідставно отриманих коштів, однак відповідач ігнорує вказані вимоги. Відповідно до\~довідки про\~відрахування Головного\~управління Державної\~служби з\~питань праці\~у Дніпропетровській\~області та\~з урахуванням\~наданих пояснень\~Південно-Східним\~міжрегіональним управлінням\~Державної служби\~з питань\~праці,\~станом на\~01.11.2022\~року із\~заробітної плати\~ [PERSON] \~були перераховані\~грошові кошти\~на користь\~ТОВ «ФК «Женева» в рахунок погашення заборгованості в розмірі 15513,98 грн. та на користь приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Клименка Р.В. грошові кошти в розмірі 2551,40 грн. За загальними положеннями, визначеним ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу кожна особа має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес особи в один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Відтак, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав існуючий договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст.1212 ЦК України, тобто норма даної статті підлягає застосуванню, коли одна сторона безпідставно утримує майно іншої сторони та при цьому в неї відсутнє відповідне договірне зобов`язання з повернення цього майна. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Наведена правова позиція суду по даній справі відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 10 жовтня 2018 по справі №757/6937/17-ц, від 20 березня 2019 по справі №634/727/16-ц, від 07 серпня 2019 по справі №752/5986/16-ц, а також правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 31 січня 2020 року по справі №161/17945/18, від 16 червня 2020 року по справі №910/22513/17. Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, і за яким (виконавчим написом) відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення у стягувача зобов`язання з повернення майна, що набуто ним в ході примусового виконання означеного виконавчого напису, тобто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого рішення суду правова підстава (виконавчий напис) вважається такою, що відпала. Відповідно до ст.1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Наведена правова позиція узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06 березня 2019 року по справі №910/1531/18, від 28 січня 2020 року по справі №910/16664/18, від 08 вересня 2021 року по справі №201/6498/20, від 08 вересня 2021 року по справі №206/2212/18, від 06 жовтня 2021 у справі №623/363/20. Судом встановлено, що виконавчий напис, рішенням Подільського районного суду м.Києва від 16.06.2022 року по справі №758/8193/20 було визнано таким, що не підлягає виконанню, вказане рішення не оскаржувалося та набрало законної сили. Тобто, з урахуванням встановлених судом обставин щодо визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відпали правові підстави для набуття стягувачем коштів в розмірі 15513,98 грн., примусово стягнутих на виконання виконавчого напису, який визнаний таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з чим, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України. Одним з основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У відповідності до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, а на підставі такого виконавчого напису відбулось утримання з позивача грошових коштів на користь відповідача, оскільки факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання\~щодо розподілу\~судових витрат\~між учасниками\~справи,\~суд вважає\~за необхідне\~стягнути з\~відповідача на\~користь позивача судовий збір за подання позовної заяви в сумі 992,40 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог. За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу. Згідно з вимогами ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Згідно з вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судом встановлено, що позивач визначив попередній розмір витрат на правову допомогу в даній справі рівним 2000,00 грн. Відповідач, щодо розміру витрат на правову допомогу рівну 2000,00 грн., своїх заперечень до суду не надав. Враховуючи принцип справедливості, добросовісності, розумності цивільного судочинства, складність справи, критерій реальності адвокатських витрат, ціну позову, суд дійшов висновку про те, що судові витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн є достатнім і співмірними, а тому стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved