Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

[PERSON] (далі позивач), через представника, звернувся до суду з позовом до Липовецької міської\~ради (далі відповідач), у якому просив: - визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 2,9820 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0522282000:04:000:0172, що розташована на території Іваньківської сільської ради Липовецького району Вінницької області, яка згідно державного акта на право власності на землю серії ЯР №502437 від 27.07.2006 належала його двоюрідному брату [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , по спадкування за законом. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. [INFO] у м. Тамбов, Тамбовської обл., рф помер двоюрідний брат позивача [PERSON] , який за життя мав інвалідність ІІ групи та в період з 13.07.2010 до листопада 2020 року проживав разом із позивачем. [PERSON] був одруженим, проте з 2010 року з дружиною не проживав, а тому з того часу за хворим двоюрідним братом доглядав позивач. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася із земельної ділянки площею 2,9820 га, з кадастровим номером 0522282000:04:000:0172, на території Іваньківської сільської ради. Позивач звернувся до нотаріуса з метою прийняття спадщини свого двоюрідного брата [PERSON] за законом, після чого була заведена спадкова справа №44/2021. Так, позивач звернувся до нотаріуса з метою прийняття такої спадщини у вигляді згаданої земельної ділянки свого двоюрідного брата [PERSON] за законом, оскільки попри наявність заповіту, у ньому не вказано про волю заповідача щодо земельної ділянки, що на території Іваньківської сільської ради. Позивач стверджує, що із заявами до нотаріуса в Україні чи в рф про прийняття у спадщину земельної ділянки ні дружина ні дочка [PERSON] не зверталися. Однак, нотаріус не може оформити спадщину через відсутність документів, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. Ухвалою суду від 08.05.2023 відкрито провадження\~у справі\~та призначено\~її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Витребувано спадкову справу. Відповідачем у визначений судом строк відзиву на позов не подано, однак представник у своїй заяві позов визнав та просив про розгляд справи без його участі. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, однак останній у своїй заяві просив суд про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримав та просив задовольнити. Суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи проводить у даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , він помер [INFO] в м. Тамбов, рф. Згідно з копії паспорта [PERSON] 13.07.2010 він зареєстрував своє місце проживання по [ADDRESS] , а 16.04.2019 він був знятий з реєстрації місця проживання. За життя [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №502437 на ділянку площею 2,9820 га, з кадастровим номером 0522282000:04:000:0172, на території Іваньківської сільської ради. Такий державний акт було втрачено, про що 12.04.2023 опубліковано у місцевій газеті №15. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася, в тому числі, із вищевказаної земельної ділянки. Згідно рішення Липовецького районного суду Вінницької області №136/1470/22 від 09.02.2023, яке вже набрало законної сили встановлено факт про те, що позивач є двоюрідним братом [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач звернувся до нотаріуса з метою прийняття такої спадщини свого двоюрідного брата [PERSON] за законом, оскільки попри наявність заповіту, у ньому не вказано про волю заповідача щодо земельної ділянки, що на території Іваньківської сільської ради, після чого була заведена спадкова справа №44/2021. Позивач стверджує, що із заявами про прийняття спадшини у вигляді земельної ділянки, площею 2,9820 га, з кадастровим номером 0522282000:04:000:0172, до нотаріуса в Україні чи в рф, ні дружина ні дочка [PERSON] не зверталися. Однак, нотаріус не може оформити таку спадщину через відсутність у позивача документів, які підтверджують право власності спадкодавця [PERSON] на спадкове майно. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як визначено в ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Разом з тим, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини (ч. 1 ст.1222 ЦК України). Судом було встановлено, що [INFO] у м. Тамбов, Тамбовської обл., рф помер [PERSON] , а після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася із земельної ділянки з кадастровим номером 0522282000:04:000:0172, на території Іваньківської сільської ради. Була заведена спадкова справа №44/2021. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом було встановлено, що попри перебування у власності [PERSON] вищевказаної земельної ділянки на території України, сам він помер в рф, де й могли прийняти його спадщину за законом його дружина та дочка. Слід зазначити, що іноземний елемент у спадкуванні може виражатися в одній з таких трьох ознак: 1) спадкодавець або спадкоємець є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; 2) спадщина знаходиться на території іноземної держави; 3) юридичний факт, який створює, змінює чи припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави (наприклад, смерть спадкодавця на території іншої держави чи народження дитини, спадкові права якої захищалися до її народження в іншій державі, тощо). За наявності хоча б однієї із вказаних ознак, до відносин спадкування будуть застосовуватися положення Закону України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Згідно правової позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2023 №398/1796/20 зазначено, що спадкування права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України регулюється правом України. У випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України, і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна, тобто, в Україні; подання заяви про прийняття спадщини за законодавством російської федерації не звільняє спадкоємця від подання заяви про спадкування за місцем знаходження нерухомого майна, як це передбачено ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» та ст. 1269 ЦК України; якщо спадкоємець не подав у визначений законом строк нотаріусу за місцем знаходження нерухомого майна заяву про прийняття спадщини, він не може вважатись таким, що прийняв спадщину. Спадкування права на нерухоме майно, розташованого за межами України, не свідчить про прийняття спадщини, яка знаходиться в Україні. Такий факт не має юридичного значення для успадкування іншої частини права не нерухоме майно, розташованого на території України, оскільки як міжнародним, так і національним законодавством задекларована незалежність та самостійність відповідних спадкових процесів. Обставини прийняття спадщини за кордоном можуть лише підтверджувати обізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця. Таким чином, прийняття у спадщину нерухомого майна, що належало спадкодавцю, який помер на території іншої країни спадкоємцю необхідно подати відповідну заяву за місцем знаходження нерухомого майна, тобто в Україні та за законодавством місцезнаходження цього майна, законодавством України. Судом було встановлено, що позивач звернувся до нотаріуса з метою прийняття спадщини у вигляді згаданої земельної ділянки [PERSON] за законом, оскільки попри наявність заповіту, у ньому не вказано про волю заповідача щодо земельної ділянки, що на території Іваньківської сільської ради. Позивач стверджує, що із заявами до нотаріуса в Україні чи в рф про прийняття у спадщину земельної ділянки ні дружина ні дочка [PERSON] не зверталися. Судом було встановлено, що згідно рішення Липовецького районного суду Вінницької області №136/1470/22 від 09.02.2023, яке вже набрало законної сили встановлено факт про те, що позивач є двоюрідним братом [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. \~ \~ \~ \~Судом було встановлено, що із заявами до нотаріуса в Україні чи в рф про прийняття у спадщину земельної ділянки з кадастровим номером 0522282000:04:000:0172 ні дружина ні дочка [PERSON] не зверталися. Однак, нотаріус відмовив в оформлені спадщину через відсутність документів, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. Як визначено в п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як визначено в ст. 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Позивач не може в нотаріальному порядку оформити спадщину після смерті двоюрідного брата, а тому обґрунтовано звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач і які не оспорює відповідач, а в сукупності, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи. Суд встановив, що представник відповідача визнав пред`явлені до нього позовні вимоги під час судового розгляду. Суд зауважує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже,\~з урахуванням\~встановлених обставин\~та норм\~для їх\~правового регулювання,\~суд дійшов\~висновку,\~що вимога:\~визнати за\~позивачем право власності на земельну ділянку площею 2,9820 га, кадастровий номер 0522282000:04:000:0172, яка належала його двоюрідному брату [PERSON] по спадкування за законом, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved