Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

Позивач, в інтересах малолітнього сина [PERSON] , звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за сином. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18.09.2021 р. між ним, який діяв в інтересах малолітнього сина [PERSON] та відповідачем, у простій письмовій формі, було укладено договір купівлі - продажу вищевказаної квартири, який не був посвідчений нотаріально, але було виконано всі суттєві умови договору. Згодом з`ясувалось, що відповідач у встановленому законом порядку не оформив право власності на дану квартиру, хоча є спадкоємцем за заповітом, тому придбане позивачем майно, було відчужено особою, яка не мала на це право, але у зв`язку з тим, що [PERSON] є добросовісним набувачем, та відсутні підстави для витребування в нього майна, передбачені ст. 388 ЦК України, позивач просить задовольнити позовні вимоги. Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності. Відповідач по справі, у підготовче судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: нотаріально не посвідчений договір купівлі - продажу від 18.09.2021., укладений між [PERSON] в інтересах малолітнього сина [PERSON] та [PERSON] про купівлю-продаж квартири [ADDRESS] ; акт приймання - передачі нерухомого майна від 18.09.2021 р.; розписка [PERSON] про отримання грошових коштів у розмірі 97 500 грн. за продаж нерухомого майна від 18.09.2021 р.; свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 21.06.1993 р., згідно якого власником квартиру [ADDRESS] є [PERSON] ; заповіт [PERSON] від 22.10.2016 р., відповідно до якого [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] ; витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі від 22.10.2016 р.; свідоцтво про смерть [PERSON] , померла [INFO] , серія [NUMBER] ; свідоцтво про народження [PERSON] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , серія [NUMBER] ; довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] та [PERSON] ; нотаріально засвідчений переклад свідоцтво про народження [PERSON] з румунської мови на українську, батько - [PERSON] , мати - [PERSON] ; паспорт громадянина України [PERSON] , № [NUMBER] ; паспорт громадянина України [PERSON] , № [NUMBER] ; паспорт громадянина України [PERSON] , серія [NUMBER] . Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 18.09.2021 р. позивач, в інтересах малолітнього сина [PERSON] , домовився із відповідачем про купівлю квартири [ADDRESS] . В той же день було укладено відповідний письмовий договір купівлі - продажу, який не було посвідчено у нотаріальному порядку, однак сторони домовилися, що протягом п`яти днів оформлять договір у нотаріальному порядку. Сторони домовились про усі суттєві умови договору, крім того, відбулось повне виконання договору, а саме відповідач передав [PERSON] у власність нерухоме майно, а позивач передав відповідачу обумовлену суму коштів, що підтверджується відповідним актом приймання-передання та розпискою, які знаходяться в матеріалах справи. Таким чином, [PERSON] фактично вступив у володіння даним нерухомим майном, користується ним з 18.09.2021 р. До теперішнього часу договір нотаріально не посвідчений, квартира не переоформлена, так як відповідач у передбачений договором період часу не з`явився до нотаріальної контори для посвідчення договору у нотаріальному порядку та до теперішнього часу ухиляється від цього. Відповідач повідомив позивачу що не зможе надати нотаріусу правовстановлюючі документи на нерухоме майно, державну реєстрацію яких здійснено у встановленому порядку, оскільки, він не оформив належним чином спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] , яка на випадок своєї смерті заповідала йому вищевказану квартиру, належну їй на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 21.06.1993 р.. Про існування цих обставин, позивачу нічого не було відомо, оскільки перед оформленням правочину, відповідач завірив позивача, що він є власниками нерухомого майна і в нього наявні всі правовстановлюючі документи. Таким чином, на момент укладання договору, тобто на 18.09.2021 р., відповідач не мав право відчужувати даний об`єкт нерухомості, тому придбане позивачем, в інтересах малолітнього сина [PERSON] , майно було відчужено особою, яка не мала на це право. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Згідно ч.ч. 2,3 ст. 59 ЦПК України, права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена. Законні представники можуть доручати ведення справи в суді іншим особам. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі - продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом з тим, між сторонами була досягнута взаємозгода відносно всіх істотних умов договору, оскільки позивач передав продавцю обумовлену суму, а продавець передав позивачу нерухоме майно. Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачу передана обумовлена сума, а [PERSON] - об`єкт нерухомості. Відповідач жодного разу не висував вимог щодо повернення об`єкту нерухомості, не заперечував проти визнання права власності за [PERSON] , в інтересах якого було укладено договір купівлі - продажу, про що свідчить заява, яка міститься в матеріалах справи. Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Так, [PERSON] , в інтересах якого його батьком [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу, набув право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши нерухоме майно у відповідача, який фактично не мав права його відчужувати на той період, оскільки право власності відповідача на нерухоме майно не було оформлено у передбаченому законом порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за [PERSON] , судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] , як за добросовісним набувачем, право власності на квартиру [ADDRESS] . Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved