Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

У вересні 2022 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні її малолітнього сина, встановити опіку та призначити її опікуном над малолітнім, а також просила визначити місце проживання дитини за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивачка вказує на те, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Батько [PERSON] , [INFO] загинув. 17.08.2022 року розпорядженням селищного голови Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області, малолітнього [PERSON] тимчасово влаштовано до сім`ї рідної бабусі [PERSON] . Відповідач [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться життям, розвитком сина, його станом здоров`я, не зустрічається з дитиною, не спілкується з ним за допомогою технічних засобів зв`язку, не надає коштів для утримання дитини, не сприяє його оздоровленню, фактично вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. 31.08.2022 року відповідно висновку органу опіки та піклування виконкому Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області, прийнято рішення № 72 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] ». Оскільки відповідач не відвідує свого сина та не цікавиться ним взагалі, тобто свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо його виховання, то позивачка в інтересах онука звернулася в суд з цим позовом. Представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяву про причини неявки чи відкладення розгляду справи не надала, а також не подала відзиву на позовну заяву. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи Розбицька С.В. у судовому засіданні, позов підтримала та просила задовольнити. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно зі ст. 3 «Конвенції про права дитини» прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 «Конвенції про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 3 ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до роз`яснень, наданих у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Тлумачення цих норм права дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року по справі № 631/2406/15-ц , від 29 листопада 2019 року № 127/23281/18 та від 6 травня 2020 року у справі №753/2025/19. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 20.07.2016 року Красногвардійським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області) (а.с. 8). [INFO] батько [PERSON] , помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Софіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 9). Малолітній [PERSON] проживає разом із бабусею - [PERSON] та дідусем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де йому створені належні умови для проживання, про що свідчить складений представниками Софіївської селищної ради Акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 17.08.2022 року (а.с. 13). Згідно довідки Софіївського комунального дошкільного закладу «Чайка» Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області № 13 від 29.08.2022 року, [PERSON] , [INFO] , відвідує Софіївський дошкільний заклад «Чайка» з 15.09.2021 року наказ № 12 по теперішній час. За час відвідування закладу освіти дитина завжди охайна, доглянута, забезпечений всім необхідним для навчання (альбоми, олівці, фарби, кольоровий картон та папір, клей… ) Вихованням сина займався батько, допомагала у вихованні бабуся [PERSON] , яка приділяє належну увагу і турботу щодо розумового розвитку дитини. Батько [PERSON] завжди спілкувався з педагогами, цікавився успіхами дитини. Мати жодного разу не відвідала дошкільний заклад, вихованням дитини не займалася (а.с. 14). Відповідно до характеристики на вихованця Софіївського комунального дошкільного закладу «Чайка» [PERSON] , [PERSON] [INFO] , проживає в [ADDRESS] . Дитячий заклад відвідує з 15.09.2021 року по сьогоднішній день. Період адаптації пройшов швидко. Заклад освіти відвідує з бажанням. У колективі з однолітками хороші відносини. За характером - скромний і ввічливий, легко вступає в контакти з дітьми. При виникненні конфліктних ситуацій в грі намагається самостійно вирішити конфлікт, в разі невдачі - звертається до дорослого. Швидко та залюбки виконує різні доручення дорослих, із задоволенням відгукується на прохання. Добрий і уважний. Любить коли його хвалять. За час відвідування закладу освіти дитина завжди охайна, доглянута, забезпечений всім необхідним. Виховуванням сина займався батько, допомагала у вихованні бабуся [PERSON] . Мати жодного разу не відвідала дошкільний заклад, вихованням дитини не займалася. (а.с. 15). Згідно ч. 4 ст. 164 Сімейного кодексу України під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування № 72 від 31.08.2022 року, орган опіки та піклування виконавчого комітету Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , і суд не вбачає підстав ставити такий висновок під сумнів. Службою було встановлено, що громадяни [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , вступили до шлюбу 12.03.2016 року (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 12.03.2016, вид. Красногвардійським відділом ДРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції). [INFO] у подружжя народився син [PERSON] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 20.07.2016, вид. Красногвардійським районним у місті Дніпропетровську відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області). З грудня 2019 року подружжя перестали проживати однією сім`єю і [PERSON] повернувся на постійне місце проживання до батьків за адресою: [ADDRESS] . Зі слів бабусі хлопчика, у січні місяці 2020 року батько забрав сина від матері через вживання нею алкогольних напоїв та неналежне виконання батьківських обов`язків (часто залишала дитину без догляду). [PERSON] разом з батьком, дідусем та бабусею ( [PERSON] та [PERSON] ) проживали однією сім`єю за вищевказаною адресою. Мати не повернулася по дитину, тільки декілька разів телефонувала. 12.08.2022 року [PERSON] загинув захищаючи Батьківщину біля населеного пункту Соледар Донецької області (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] вді 17.07.2022, вид. Софїївським відділом ДРАЦС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Розпорядженням селищного голови Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області від 17.08.2022 № 114-од. «Про тимчасове влаштування дитини», малолітнього [PERSON] тимчасово влаштовано до сім`ї рідної бабусі [PERSON] .. За період з кінця 2019 року і по цей день, мати [PERSON] декілька разів бачила сина та передала для хлопчика мізерну кількість подарунків. Грошові перекази на задоволення потреб дитини не надавала. Протягом поточного року мати не з`являлася особисто, не давала про себе знати, не телефонувала (запевняє, що дідусь та бабуся заблокували її у телефоні сина). На останній день народження [PERSON] передала своєю мамою, яка приїздила привітати онука, кошти на рюкзак у сумі 500,00 грн. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] заявила, що не має заперечень, щоб її син [PERSON] тимчасово проживав у сім`ї рідної бабусі [PERSON] , мотивуючи свою згоду безпечністю місця проживання дитини, гарним відношенням хлопчика до бабусі та дідуся та небажанням забирати сина силою. Але категорично виступає проти позбавлення її батьківських прав. Оскільки гр. [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться життям, розвитком сина, його станом здоров`я, не зустрічається з дитиною, не спілкується з ним за допомогою технічних засобів зв`язку, не надає коштів для утримання дитини, не сприяє його оздоровленню, а це у свою чергу означає, що вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків; враховуючи факти, що хлопець не виявляє бажання проживати з мамою (психологічна характеристика психолога від 19.08.2022), називає «мамою» бабусю; гідні умови, які створили дідусь та бабуся для проживання, навчання та розвитку дитини; нестабільне становище мами щодо заробітку, місця проживання, відсутність заперечень від мами, щоб хлопець тимчасово проживав із бабусею та дідусем, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 26-28). Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази та оцінюючи їх у сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні доведено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання малолітнього сина, а тому її необхідно позбавити батьківських прав. Відповідачем до суду не надано належних та допустимих доказів, щодо існування об`єктивних перешкод у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками, на що також додатково вказує тривала відсутність інтересу до дитини. Емоційний зв`язок між відповідачем [PERSON] та сином фактично відсутній, відповідачка не виявляє до свого сина батьківського піклування, мати не відвідує сина, та його долею не цікавиться. Перелічені вище докази в своїй сукупності поза всяким розумним сумнівом свідчить про злісне ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків, а також про те, що дитина їй не потрібна. Наведене знаходить свій прояв в тому, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Наведені обставини в своїй сукупності є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо сина і, на підставі викладеного, таке позбавлення батьківських прав є необхідним та відповідає найвищим інтересам дитини. Що стосується вимог позивача щодо призначення її опікуном малолітньої дитини, то дані вимоги задоволенню не підлягають по наступним обставинам. Відповідно до ст. 58 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) опіка встановлюється над малолітніми особами, які позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно зі ст. 243 СК України, опіка, піклування встановлюється на дітьми, які залишились без батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до ч. 2 ст. 244 СК України, при призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Згідно з ч. 4 ст. 167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Порядок встановлення опіки визначається Правилами опіки та піклування, які затверджені Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88. Пунктом 2.2 Правил встановлено, що опіка (піклування) над неповнолітніми дітьми встановлюється, якщо батьки: померли; невідомі; визнані в судовому порядку безвісно відсутніми або померлими. Опіку (піклування) може бути встановлено і при житті батьків неповнолітніх дітей у випадках, коли батьки: судом позбавлені батьківських прав або прийнято рішення про відібрання дитини і передачу її під опіку незалежно від того, позбавлені вони батьківських прав чи ні, оскільки перебування з ними небезпечне для життя дитини. Опіка (піклування) встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці (піклуванню), або за місцем проживання опікуна (піклувальника). Рішення про встановлення опіки (піклування) повинно бути прийняте не пізніше як у місячний термін з моменту, коли відповідному органові опіки та піклування стане відомо про потребу встановлення опіки чи піклування (п. 2.4 Правил). Відповідно до п. 3.1. Правил для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Переважне право серед кількох осіб, які бажають стати опікунами чи піклувальниками над однією і тією ж дитиною, надається: родичам дитини незалежно від місця їх проживання; особам, у сім`ї яких проживає дитина на час, коли стосовно неї виникли підстави щодо встановлення опіки чи піклування. При цьому за умови досягнення нею відповідного віку (10 років) враховуються побажання самої дитини. Призначеному опікуну або піклувальнику видається посвідчення установленого зразка (додаток 3). Таким чином, суд вважає, що для призначення судом опікуна повинна існувати сукупність двох обставин, а саме: дитина повинна бути позбавлена батьківського піклування та наявне подання органу опіки та піклування про призначення конкретної особи опікуном. Орган опіки та піклування при підготовці подання перевіряє чи відповідає кандидат в опікуни вимогам закону, можливості виконувати опікунські обов`язки та стосунки з дитиною. Орган опіки та піклування може призначити опікуна своїм рішенням із видачею посвідчення. Враховуючи те, що до матеріалів справи не додано подання органу опіки та піклування про призначення позивача опікуном, суд не має можливості задовольнити вимоги в цій частині. Однак, це не позбавляє позивача права звернутись до органу опіки та піклування про призначення її опікуном з видачею відповідного посвідчення. Що стосується позовних вимог про визначення місця проживання дитини з позивачем, то вони також задоволенню не підлягають по наступним підставам. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає (ч. 4 ст. 29 ЦК України). У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч. 3 ст. 29 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд зауважує, що зі змісту позовної заяви, ні з доданих до неї документів не вбачається наявність спору з приводу встановлення місця проживання дитини. Станом на даний час дитина проживає та знаходиться на утриманні бабусі, позивачки по справі. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що станом на момент розгляду справи відсутній спір з приводу місця проживання дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено, то з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за подачу позову у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial