Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

28.03.2023 р. до суду подано позов в якому позивач просить визнати за нею право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] та визнати за нею право на частину земельної ділянки, площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0520884400:03:006:0021 та в цілому земельної ділянки площею 0,0735 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0520884400:03:006:0022 в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] ; свої вимоги мотивує тим, що її батьки [PERSON] , [PERSON] власною працею та коштами спорудили житловий будинок з господарськими будівлями, володіли і користувалася ним, записали в погосподарську книгу, проживали у ньому, вели господарство колгоспного двору, але за життя не зареєстрували своє право власності на нього. Відповідно до довідки Краснопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області від 15.09.2022 р. № 487 станом на 15.04.1991р. членами колгоспного двору були: [PERSON] та [PERSON] , кожному з них належить по 1/2 частині житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд. Після смерті [INFO] батька позивача [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається у тому числі із частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , земельної ділянки, площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0520884400:03:006:0021, яка належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 990793 та земельної ділянки площею 0,0735 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0520884400:03:006:0022, яка належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 990792. Спадкоємцем 1 черги за законом є діти померлого: [PERSON] , [PERSON] та дружина померлого - [PERSON] , яка до смерті чоловіка і на день його смерті проживала разом з ним в [ADDRESS] , то вона вважається такою, що прийняла спадщину. 02.09.2022 р. [PERSON] подала до державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка на користь дочки [PERSON] . Позивач вчасно звернулася до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] батька [PERSON] , однак 01.12.2022 р. державний нотаріус Гайсинської державної нотаріальної контори своєю постановою за № 250/02-31 від 23.02.2023 р. відмовив у вчиненні нотаріальної дії, - видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий будинок та земельні ділянки, через відсутність правовстановлюючих документів та відсутність відомостей (інформації) про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, а також, оскільки [PERSON] клопоче про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом вцілому на земельну ділянки площею 0,0735 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0520884400:03:006:0022 лише на її ім`я, але згідно матеріалів спадкової справи спадщину прийняли й інші спадкоємці, свідоцтва на спадщину на вищевказане майно не може бути видане, у зв`язку із чим вона не може реалізувати свого законного права на нотаріальне оформлення спадщини. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, письмово вимоги позову підтримала повністю, справу просила розглядати у її відсутність (а.с.48). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, письмово вимоги позову визнав повністю, просив суд їх задовольнити, справу розглядати у його відсутність (а.с.49). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, письмово вимоги визнала повністю, справу просила розглянути у її відсутність (а.с.50). За змістом абз.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 р. у разі безумовного визнання відповідачем позову, якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших (відмінних від відповідача) осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову з наведенням в мотивувальній частині рішення посилань лише на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. На підставі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК України (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а)право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 199Іроку не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б)розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. З положень постанови Ради міністрів Української РСР від 11.03.1985р. № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979р. за №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985р. №5-24-26, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, статтею 563 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), яка регулювала питання спадкування майна колгоспного двору, встановлено, що у випадку смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила спадкування на загальних підставах. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; Відповідно до ст.328 ЦК України, згідно якої, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом; Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, згідно якої незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини; Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України, відповідно до якої спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно; Відповідно до п.9 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», за яким документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно, є рішення суду щодо права власності на нерухоме майно; Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зазначено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового стоку для прийняття спадщини. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разів відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. У відповідності п.24 зазначеної постанови такі заяви подаються до спадкоємців, що прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від їх прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Оскільки [PERSON] є спадкоємицею 1 черги за законом на спадкове майно після померлого [INFO] батька [PERSON] , однак через відсутність правовстановлюючих документів та відсутність відомостей (інформації) про державну реєстрацію права власності на житловий будинок а також, оскільки [PERSON] клопоче про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом вцілому на земельну ділянки площею 0,0735 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0520884400:03:006:0022 лише на її ім`я, але згідно матеріалів спадкової справи спадщину прийняли й інші спадкоємці, свідоцтва на спадщину на вищевказане майно не може бути видане, тому позивач не може реалізувати свого законного права на нотаріальне оформлення спадщини, а також зважаючи на повне і безумовне визнання позову відповідачем, суд визнає за необхідне позовні вимоги задовольнити з метою захисту спадкового майнового права позивача.

Outcome: approved