Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за розпискою. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.04.2021 [PERSON] під розписку отримав від [PERSON] , грошові кошти у сумі 10 000 (десять тисяч) доларів США, та взяв на себе зобов`язання повернути позику в строк до 15 червня 2021 року. 08.07.2021року на адресу [PERSON] позивач направив претензію про повернення грошових коштів з розрахунковою таблицею щодо інфляційних витрат та 3 % річних від простроченої суми. Станом на 26 серпня 2021 року [PERSON] вищевказане зобов`язання не виконав, не повернув позивачу грошові кошти, а тому позивач звернувся до суду та просить стягнути на його користьсуму у 268 239 грн. 74 коп., яка включає в себе суму заборгованості - 265 760,00 грн., інфляційне збільшення - 797,881 грн. , 3% річних - 1 681,93 грн. та судові витрати. Провадження у справі відкрито 16 січня 2023 року, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України, вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та його представник, в судове засіданні не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник [PERSON] просить суд розглянути справу за відсутності сторони позивача та задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі. Заперечень від нього щодо заочного розгляду справи не надходило. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Заяв та клопотань на адресу суду не надходило, відзив на позов подано не було. За таких обставин, зважаючи на положення ст. ст. 223,280 ЦПК України, за відсутності заперечень сторони позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши наявні в справі докази, та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 30.04.2021 [PERSON] отримав від [PERSON] , грошові кошти у сумі 10 000 (десять тисяч) доларів США та взяв на себе зобов`язання повернути позивачу кошти в строк до 15 червня 2021 року (копія наявна в матеріалах справи). У зв`язку із неповерненням грошових коштів 08 липня 2021 року [PERSON] направлено претензію про повернення отриманих за розпискою грошових коштів у позику від 30.04.2021 (копія наявна в матеріалах справи). Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу чиїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14, застосування якої є обов`язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Так, як свідчать матеріали справи на підтвердження укладення договору позики [PERSON] 30.04.2021 р. надав позивачу відповідну розписку. Позивач вказує на те, що позика у сумі 10 000,00 доларів США не була повернута, а тому підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідачем було повернуто [PERSON] грошові кошти у розмірі , обумовленому договором позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Станом на день звернення позивача до суду, курс НБУ долара США по відношенню до гривні становив - 26,576 грн. за 1 долар США, таким чином сума основного боргу за договором позики складає 265 760,00 грн. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що відповідач у визначені договором позики строки не повернув в повному обсязі суму позики, вимоги позивача щодо повернення суми позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню вцій частині. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунку позивача, який було перевірено під час розгляду справи, інфляційні збитки за період прострочення грошового зобов`язання за період з 15.06.2021 р. по 30.09.2021 р. становить 797,81 грн., 3% річних - 1681,93 грн. Зважаючи на те, що судом встановлено, що грошове зобов`язання відповідча ем не виконано, наявні підстави і для стягнення з [PERSON] і штрафних санкцій, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі зазначеному в позові. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved