Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя, мотивуючи позов по тим підставам, що 07 листопада 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , які на даний час проживають з позивачем. Під час перебування у шлюбі та ведення спільного господарства, позивачем та відповідачем, за їхні спільні сумісні кошти, було набуто земельну ділянку, кадастровий номер 3210945900:01:055:4089, загальною площею 0,0711 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Дана земельна ділянка була утворена в результаті об`єднання двох земельних ділянок: земельної ділянки, придбаної сторонами під час шлюбу, кадастровий номер 3210945900:01:055:4084, площею 0,0400 га для комерційного використання, та земельної ділянки кадастровий номер 3210945900:01:055:4086 площею 0,0311 га, наданої відповідачу для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка належала йому на праві Свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Крім того, за час шлюбу, за рахунок як особистих коштів позивача у сумі 200\~000,00 гривень, які подарувала позивачу мати - [PERSON] , на підставі договору дарування грошей від 15.02.2014 року, так і за рахунок спільних з відповідачем коштів, сторонами було побудовано виробничий будинок СТО з автомийкою за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Вищезазначений об`єкт нерухомості був введений в експлуатацію, проте відповідач не зареєстрував на даний час право власності на даний об`єкт нерухомого майна. Зазначає про те що оскільки вищезазначене майно, а саме виробничий будинок СТО з автомийкою та земельна ділянка для будівництва та обслуговування даного СТО було набуто сторонами під час шлюбу за спільні кошти, то дане майно є спільною сумісною власністю подружжя. В подальшому, стосунки між сторонами різко погіршилися, шлюбні відносини між ними фактично було припинено, спільне господарство\~ними не\~ведеться.Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 12.09.2019 року по справі 367/7042/19 шлюб між сторонами розірвано. Вказує про те, що після припинення шлюбних відносин, угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто, відповідач фактично самовільно володіє та користується даним майном, отримує доходи від здійснення господарської діяльності на даному об`єкті нерухомого майна. Вважає, що належна позивачу частка майна має бути збільшена та має становити частин спільного майна подружжя, виходячи з наступного. Так, рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 12.09.2019 року по справі № 367/7042/19 було розірвано шлюб між мною та відповідачем та визначено місце проживання спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу усі обов`язки щодо утримання та виховання дітей позивач несла та несе самостійно, при цьому, відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для утримання та виховання дітей, а також від виконання своїх батьківських обов`язків щодо їх виховання. У зв`язку з даними обставинами позивач змушена була звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку на двох дітей. 30.11.2020 року Ірпінським міським судом Київської області було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] [INFO] аліментів на утримання дітей- [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) на двох дітей, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.11.2020 року до досягнення дітьми повноліття. Даний судовий наказ було направлено позивачем до виконавчої служби для примусового виконання та відкрито виконавче провадження. Проте відповідач продовжує ігнорувати свої батьківські обов`язки та не сплачує аліменти на утримання спільних дітей, у зв`язку з чим, на підставі Постанови Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області № 63933224 від 04.08.2021 року на все нерухоме майно відповідача накладено арешт. Крім того, як вбачається з декларації про готовність об`єкта до експлуатації, який належить до І-ІІІ категорії складності від 15.03.2017 року № КС142170741035, а саме будівництво СТО з автомийкою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією ставить 169,169 тис. грн. Перед початком будівництва виробничого приміщення станції технічного обслуговування з автомийкою, оскільки у сторін не було особистих коштів на будівництво даного об`єкту нерухомого майна, матір`ю позивача - [PERSON] було подаровано позивачу на підставі договору дарування грошей від 15.02.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Бовою Т.В. грошові кошти у розмірі 200\~000,00 гривень для будівництва станції технічного обслуговування з автомийкою за адресою: [ADDRESS] . Про даний факт відповідачу було добре відомо. В подальшому, 03.11.2014 року відповідачем було подано декларацію про початок виконання будівельних робіт об`єкта будівництва СТО з автомийкою за адресою: [ADDRESS] . Отже, для будівництва об`єкта нерухомості виробничого будинку СТО з автомийкою фактично були використані особисті кошти позивача у сумі 200\~000,00 грн., а для придбання необхідного облаштування та обладнання - спільні з відповідачем кошти. Таким чином, зазначає про те, що за вищезазначених обставин, що мають істотне значення (несплати відповідачем аліментів на неповнолітніх дітей, які проживають з позивачем та перебувають на її повному утриманні, а також використання на будівництво спірного об`єкта нерухомості особистих коштів позивача) вважає, що при винесенні рішення, суд повинен відступити від засади рівності часток подружжя та визнати за позивачем право власності на частин у спільному майні подружжя. Позивач намагалася з відповідачем вирішити питання поділу майна подружжя мирним шляхом, проте відповідач ігнорує вимогу, при цьому самостійно користується майном, що є спільною власністю. Отже, з причин того, що сторони не можуть домовитись стосовно користування набутим у шлюбі майном чи розділити нажите майно мирним шляхом, позивач не заперечую проти визначення ідеальних часток подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишення майна у спільній Відповідачем частковій власності. Просить визнати виробничий будинок СТО з автомийкою загальною площею 221,5 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку кадастровий номер 3210945900:01:055:4089, загальною площею 0,0711 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування будівель торгівлі - спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . В порядку поділу спільного майна подружжя: Визнати за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ) право власності на: - частин виробничого будинку СТО з автомийкою загальною площею 221,5 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - частин земельної ділянки кадастровий номер 3210945900:01:055:4089, загальною площею 0,0711 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, як на частку у спільному майні подружжя. Визнати за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ) право власності на: - частину виробничого будинку СТО з автомийкою загальною площею 221,5 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; частину земельної ділянки кадастровий номер 3210945900:01:055:4089, загальною площею 0,0711 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, як на частку у спільному майні подружжя. В судове\~засідання позивач\~та представник\~позивачане з`явились, до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги просить задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. З матеріалами справи відповідач ознайомлювався та приймав участь в розгляді справи, просив в задоволенні позову відмовити. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, виходив з наступного. Частина друга\~статті 129 Конституції України\~визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.2\~ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно\~ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 07 листопада 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований 07.11.2009 року виконавчим комітетом Гостомельської селищної ради м. Ірпеня Київської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 07.11.2009 року зроблено відповідний актовий запис № 84. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 12.09.2019 року по справі № 367/7042/19 було розірвано шлюб між сторонами та визначено місце проживання спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , [INFO] . 30.11.2020 року Ірпінським міським судом Київської області було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] [INFO] аліментів на утримання дітей- [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) на двох дітей, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.11.2020 року до досягнення дітьми повноліття. На підставі Постанови Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області № 63933224 від 04.08.2021 року на все нерухоме майно відповідача накладено арешт, що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 06.08.2021 року № 269458532. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, земельна ділянка, кадастровий номер 3210945900:01:055:4089, загальною площею 0,0711 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, 29.09.2015 на праві приватної власності зареєстрована за [PERSON] . Вказана земельна ділянка об`єднана в одну згідно заяви [PERSON] від 29.09.2014, а саме складається із земельної ділянки площею 0,0311 га, наданої для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка належить [PERSON] та земельної ділянки площею 0,0400 га, наданої для комерційного використання, яка належить [PERSON] . На земельній ділянці кадастровий номер 3210945900:01:055:4089, загальною площею 0,0711 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , знаходиться об`єкт нерухомості - СТО з автомийкою. Вищезазначений об`єкт нерухомості був введений в експлуатацію, що підтверджується декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, який належить до І-ІІІ категорії складності від 15.03.2017 року № КС 142170741035. Право власності на СТО з автомийкою на даний час не зареєстровано. Згідно копії договору дарування грошей від 15.02.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Бовою Т.В., [PERSON] подарувала своїй дочці [PERSON] грошові кошти у сумі 200\~000,00 гривень для будівництва станції технічного обслуговування з автомийкою за адресою: [ADDRESS] , що знаходиться на земельних ділянках площею 0,004 га для комерційного використання та площею 0,0311 га під забудову. Згідно з\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.ч. 2,\~ст. 331 ЦК України\~право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідачем до суду надавалась копія заяви [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Лагодою О.С. 18.10.2019, згідно якої [PERSON] , не має претензій на майно, котре належить колишньому чоловікові - [PERSON] , а саме: земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0711 га, кадастровий номер 3210945900:01:055:4089 та виробничий будинок СТО з автомийкою, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , придбані ними під час перебування в зареєстрованому шлюбі. Разом з тим, обставини справи відповідачем не спростовані. Доказів придбання майна за власні кошти відповідач суду не надав. Придбавши нерухоме майно під час перебування в шлюбі, позивач та відповідач набули права спільної власності на спірне майно відповідно до зазначених положень та право позивача на рівну частку в майні презюмується. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, оскільки, виробничий будинок СТО з автомийкою та земельна ділянка для будівництва та обслуговування даного СТО були набуті сторонами під час шлюбу, дане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Разом з тим, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Позивач зазначає про те, що відповідач не сплачує аліменти, що визначені судом, не приймає участі у матеріальному забезпеченні спільних з позивачем дітей. На підтвердження додає копію судового наказу та інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.08.2021, згідно якої на земельну ділянку кадастровий номер 3210945900:01:055:4089, загальною площею 0,0711 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить [PERSON] , постановою Ірпінського ВДВС у Бучанському районі ЦМУ МЮ (м. Київ) про арешт майна від 04.08.2021, накладено арешт. Разом з тим, позивачем не надано доказів щодо фактичної заборгованості відповідача по сплаті аліментів. Будь яких інших доказів щодо наявності підстав для збільшення частки позивача в спільному майні подружжя позивачем не надано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача в частині визнання майна спільною власністю подружжя підлягають задоволенню, разом з тим, вимога позивача щодо визнання за нею права власності в порядку поділу спільного майна подружжя в розмірі задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено належними доказами підстави, за наявності яких розмір частки у спільному майні подружжя може бути збільшеним.

Outcome: partial