Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, де є третя особа, про розірвання договору довічного утримання, посилаючись на те, що за час життя сторін договору, набувач не виконував умови останнього. Протягом дії спірного договору та після смерті набувача, утриманням відчужувача, до часу смерті останньої, займався позивач, а відчужувач після смерті набувача склала на користь позивача заповіт на майно, що було предметом спірного договору. Разом з тим, після смерті відчужувача, яка була матір`ю позивача та померлого набувача, відповідач, яка була дружиною набувача, через значний час отримала свідоцтво про право власності за законом на частку у квартирі, яка була передана у власність набувачу згідно спірного договору, хоча у договорі зазначено, що на час його укладення набувач у шлюбі не перебував, в той час як був одружений. Враховуючи наведене, позивач вважає свої права порушеними, у зв`язку з чим вирішив звернутися до суду з даним позовом про захист своїх прав у визначений спосіб. В судовому зсіданні позивач та представник останнього позов підтримали та пояснили, що набувач за час життя не виконував умови договору, зокрема не надавав кошти на утримання відчужувача. Після смерті набувача спадкоємці останнього, додатковий договорів з відчужувачем не укладали та не виконували умов договору, зокрема щодо матеріального забезпечення останньої. Крім того, позивач пояснив, що відчужувач, яка була його матір`ю, хоча і не страждала на будь-які психічні захворювання, в силу віку та юридичної необізнаності на час підписання спірного договору могла і не зрозуміти, що майно за спірним договором передається у власність одразу після його укладення, а тому після смерті набувавача, брата позивача, склала заповіт на позивача. Представник відповідача позов не визнала, посилаючись на те, що спірний договір не може бути розірваний, оскільки сторони останнього померли і договір є припиненим. Крім того, права позивача не є порушеними укладенням спірного договору, оскільки позивач не був його стороною і не укладений щодо належного йому майна. Крім того, після смерті набувача, укладений на користь позивач заповіт відчужувачем сам по собі є нікчемним, оскільки остання заповідала майно, яке їй не належало. Крім того, не зважаючи на неправильно обраний спосіб захисту, позивачем не надано доказів про те, що спірний договір з боку набувача або його спадкоємців не виконувався належним чином /Т.І а.с. 57-67/. Третя особа надала пояснення про те, що до та під час укладення спірного договору відчужувач була обізнана з юридичними наслідками його укладення, мали місце неодноразові консультації та роз`яснення щодо правової природи даного дого вору і сторони вирішили укласти саме такий договір /Т.І а.с. 75, 76/. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 07.12.2016 між [PERSON] (відчужувач/мати) та [PERSON] (набувач/син) укладено договір довічного утримання (спірний договір), відповідно до якого відчужувач передала у власність набувачу 2/3 частки квартири [ADDRESS] , а набувач взяв на себе обов`язок довічно матеріально утримувати відчужувача /Т.ІІ а.с. 200, 201/. [INFO] помер набувач [PERSON] /Т. ІІ а.с. 173/. 11.01.2018 відчужувач [PERSON] скала заповіт на позивача стосовно квартири [ADDRESS] /Т.І. а.с.8/. [INFO] померла відчужувач [PERSON]. /Т. І а.с. 15/. 23.02.2021 відповідач, яка була дружиною набувача отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частки квартири [ADDRESS] , як спадкоємець набувача щодо майна визначеного у спірному договорі. Згідно ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно ст. 748 ЦК України, набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 757 ЦК України, обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, щобулопереданевідчужувачем. Згідно ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Враховуючи те, майже за два роки до звернення до суду з даним позовом відчужувач померла, спірний договір вважається з того часу припиненим, тому розірваний бути не може,оскільки не можливо припинити правовідносини, зокрема шляхом їх розірвання у судовому порядку, які вже припинені в силу закону та фактично не існують. Враховуючи зазначене, суд вважає недоцільним надавати оцінку доводам позивача щодо його виконання набувачем [PERSON] та відповідачем. Крім того, позивач не є особою, яка має право на звернення до суду саме з такими позовними вимогами, оскільки не є а ні відчужувачем, а ні третьою особою, на користь якої був укладений спірний договір (п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 755 ЦК України). Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що доводи позивача фактично зводяться до оскарження свідоцтва про право на спадщину за законом (свідоцтво) отримане відповідачем, зокрема відсутність правових підстав на отримання відповідного свідоцтва, наявність заповіту на спірне майно, складеного на користь позивача в період отримання свідоцтва відповідачем на це ж майно, у зв`язку з чим позивачу слід обрати належний спосіб захисту. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed