Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-08 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із вищевказаним позовом до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (далі відповідач), обґрунтовуючи підставність позову тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті останній не вчинив. Позивач [PERSON] , приходиться спадкодавцю рідною сестрою, а відтак спадкоємцем другої черги спадкування за законом, спадщину прийняла шляхом звернення до нотаріуса із заявою відповідного змісту, інші спадкоємці таким своїм правом не скористались, отож позивач є єдиними спадкоємцями після смерті [PERSON] , утім реалізувати свої спадкові права, зокрема на земельну ділянку, яка належала спадкодавцеві на підставі державного акту серії ВН №030335 та увійшла до складу спадкової маси, позбавлена можливості, оскільки за життя спадкодавця правовстановлюючі документи втрачено, у зв`язку із чим нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, що стало підставою звернення до суду із даним позовом, у якому позивач просить суд визнати за нею право власності на нерухоме майно у порядку спадкування. Ухвалою суду від 09.05.2023 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у даній справі, призначено розгляд за правилами загального позовного провадження, за клопотанням позивача витребувано матеріали спадкової справ після смерті спадкодавця. Відзиву на позов відповідач у визначений судом строк не подав, однак за підписом міського голови Липовецької міської ради Вінницького району Бичкова В. надійшла заява відповідно до якої позовні вимоги визнали, не заперечували щодо їх задоволення, а розгляд справи просили проводити за відсутності представника органу місцевого самоврядування. У підготовче судове засідання позивач та її представник не з`явились, однак останній надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за їх відсутності. З огляду на визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження в даному судовому засіданні, за відсутності сторін, на підставі зібраних у справі доказів, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від (а.с.5). Після його смерті відкрилась спадщина. Із матеріалів наданих нотаріальною установою на вимогу суду встановлено, що після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу №51/2022 до майна померлого, із якої слідує, що своїм правом на спадкування скористалась позивач [PERSON] , подавши заяву відповідного змісту нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Факт родинних відносин [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження та відповідно свідоцтвом про шлюб позивача (а.с.6,7). Крім цього, як слідує із довідки виданої Липовецькою міською радою від 31.12.2021 за №461, до складу сім`ї [PERSON] відповідно до записів по господарських книг входили: батьки [PERSON] , [PERSON] , та сестри [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до нотаріально посвідченої заяви за №51/2022 від 04.05.2022 [PERSON] від прийняття спадщини відмовилась. Як слідує із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, [PERSON] внаслідок укладення шлюбу 07.04.2013 змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до довідки, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи, видана Липовецькою міською радою 31.12.2021 №455, [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав по [ADDRESS] , на день смерті разом з ним в його будинку ніхто не проживав та інші особи зареєстровані не були. Відповідно до довідки приватного нотаріуса Мельник М.В. від 19.12.2022 №209/01-16 (а.с.8), в рамках спадкової справи №51/2022 єдиною спадкоємицею за законом, що прийняла спадщину після смерті [INFO] [PERSON] є його сестра [PERSON] 02.02.2023 за №02-31 приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Мельник М.В. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі на ім`я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 4,1216 га., цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Нападівської сільської ради, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Рішення нотаріуса мотивоване тим, що заявником не було надано правовстановлюючого документу на підтвердження права власності спадкодавця на майно та відсутні відомості в реєстрі (а.с.9). У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 зазначено, що у разі неможливості оформлення спадкових прав у нотаріуса особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, а також на права на земельну частку (пай) є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої - п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частини перша, третя статті 1296 ЦК України). Відповідно до статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до підпунктів 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У зв`язку з відмовою нотаріуса в оформленні права на спадщину [PERSON] звернулась за захистом своїх порушених прав до суду. Відповідно до статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. У пункті 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 роз`яснено, що спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в\~державному акті\~є\~неточності,\~які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 205/4311/14-ц (провадження № 61-10174св19), зроблено висновок, що: «визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, зокрема, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку». Як слідує із відповіді отриманої з Управління надання адміністративних послуг Відділу №1 Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 21.12.2022 за №1084/25-22 (а.с.11), державний акт на право власності на земельну ділянку серії 1-ВН №030335 зареєстровано за №773 від 15.05.2003 на ім`я [PERSON] на земельну ділянку площею 4,1216 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області. Факт належності майна [PERSON] у вигляді земельної ділянки площею 4,1216 га, що розташована на території Нападівської сільської ради, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва [PERSON] підтверджується копією державного акту серії І-ВН №030335, який виданий 15.05.2003 (а.с.10). Відповідно до додатку № 47 Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17 жовтня 20212 року за №1051, у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку обов`язково мають бути зазначені відомості про право власності, зокрема інформація про власника, документ, який є підставою для виникнення права та документ, який посвідчує право. Разом з цим, як було встановлено в ході розгляду даної цивільної справи спадкодавець за життя набув у законний спосіб право власності на земельну ділянку, яка є предметом цього спору, позивач, будучи єдиним спадкоємцем за законом спадщину прийняла, відтак вона їй належить, у зв`язку з відсутністю відомостей у витягу з Державного земельного кадастру про власника земельної ділянки та відомостей про правовстановлюючий документ, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачеві і це свідчить про реальні перешкоди в оформленні позивачу права на спадкове майно. Липовецька міська рад позовні вимоги позивача визнала повністю і не заперечувала проти задоволення позовних вимог. У разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 "Про судове рішення у цивільній справі"). Враховуючи обґрунтованість позовних вимог, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved