Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Сергієнко Н.О. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та залишення місця проживання дитини з батьком. В обґрунтування позову зазначено, що 30 серпня 1997 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. [INFO] у сторін від шлюбу народився син [PERSON] . У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 26 лютого 2022 року малолітній син разом зі своїм батьком перетнули кордон і станом на момент подачі позову проживають разом на території Швеції, а відповідачка проживає в іншій країні окремо від сина та чоловіка, згідно інформації із позовної заяви про розірвання шлюбу по справі №742/134/23. 03 лютого 2023 року рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області їх шлюб було розірвано, спільна дитина проживає з батьком як в Україні так і за кордоном, де виявляє бажання проживати надалі, перебуває на повному його утриманні та вихованні. Посилаючись на рішення судів Вищих інстанцій, сторона позивача просить залишити місце проживання(а не визначити) дитини у зв`язку з відсутністю спору між батьками дитини щодо місця проживання останньої, по цій же причині не залучаючи в якості третьої особи і орган опіки та піклування, та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини та судових витрат по справі. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, проте згідно з адресованою до суду письмовою заявою представника заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд розглянути справу за їх відсутності. Проти заочного вирішення справи не заперечує. Відповідач в судові засідання не з'являється повторно, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. У зв`язку з цим суд на підставі ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: Так, із свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого Прилуцьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , про що 21 травня 2016 року складено відповідний актовий запис №207, і його батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . (а.с.5). Позивач та малолітній [PERSON] , [INFO] , проживають разом за адресою - [ADDRESS] , що підтверджується відміткою про місце проживання в паспорті позивача, відомостями відділу ведення реєстру територіальної громади м. Прилуки відносно малолітнього(а.с.8,9,11). Згідно рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 лютого 2023 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) розірвано. Відповідно до ч.2, 8, 9, 10 ст.7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання малолітньої дитини визначається за згодою батьків, якщо дитина не досягла 10 років. Частиною 1 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У випадку наявності спору між батьками про місце проживання дитини він вирішується органами опіки та піклування або судом. Порядок вирішення спору органом опіки та піклування конкретизований у пункті 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою КМУ №866 від 24.09.2008 та передбачає подання відповідної заяви службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини, до якої слід долучити копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про шлюб та докази розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання. Крім цього, представники служби у справах дітей повинні звернутися до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. У свою чергу порядок вирішення спору судом передбачає звернення зацікавленої особи до суду із відповідним позовом, доводи в якому мають бути підтверджені доказами, що мають істотне значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 19 СК України, участь органу опіки та піклування при розгляді даної категорії спорів є обов`язковою та передбачає подання таким органом до суду письмового висновку щодо розв`язання спору. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, місце проживання дитини зареєстроване на території України разом з батьком, як вбачається із тих документів, що видані про проживання в Україні(а.с.9,11). З інформації від 09.03.2023 №134 служби у справах дітей Прилуцької міської ради, яка залучена до розгляду справи в якості третьої особи вбачається, що жодних відомостей стосовно родини, дитини служба надати не може, оскільки [PERSON] , [INFO] , на обліках служби у справах дітей міської ради не перебував і не перебуває, [PERSON] , [PERSON] та їх син [PERSON] перебувають за межами України. Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини. передбачено розгляд питання про визнання місця проживання дитини саме у разі виникнення спору між батьками. На даний час матеріали стосовно наявності спору у службу не надходило, жодної інформації стосовно родини хлопчика до служби не надходило, батьки на території міста не проживають, а тому відповідно служба у справах дітей Прилуцької міської ради не має правових підстав та можливості здійснити передбачені законодавством дії для підготовки висновку до суду щодо даного питання.(а.с.30,31). А отже враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що спір між сторонами щодо місця проживання дитини відсутній. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, місто Венеція, 25-26 березня 2011 року). Згідно з пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін. Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням встановлених обставин справи, враховуючи надану інформацію служби у справах дітей Прилуцької міської ради, та неявку сторін в судові засідання(перебування їх за межами країни) і відсутність їх особистих пояснень, суд приходить до висновку, що вимога про залишення місця проживання дитини заявлена позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та принаймні існувати на час вирішення справи в суді, а позивачем не доведено зазначених обставин належними та допустимими доказами. Враховуючи, що позивачем не доведено належними доказами, щодо існування спору між батьками про місце проживання малолітньої дитини, а з матеріалів справи не вбачається порушення прав позивача та інтересів дитини, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed