Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

У січні 2023 року Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області звернулося до суду з цим позовом до [PERSON] в якому зазначає, що спеціалістами Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління на підставі даних Державного земельного кадастру та відомостей Державного реєстру речових прав з`ясовано, що 12.08.2004 до Державного земельного кадастру внесені відомості про земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,9751 га, кадастровий №6122085900:01:001:0175 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території колишньої Мишківської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області (на цей час Більче-Золотецька територіальна громада Чортківського району Тернопільської області), що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру від 22.12.2022. Згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.12.2022 за [PERSON] , яка є громадянкою Російської Федерації, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав, 25.07.2018 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 0,9751 га, кадастровий №6122085900:01:001:0175 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Мишківської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області (Більче-Золотецька територіальна громада Чортківського району Тернопільської області). Підставою для державної реєстрації права власності зазначено свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії та номер 973, видане 25.07.2018 приватним нотаріусом Заліщицького районного нотаріального округу Лютим С.І. копія, якого містяться у Державному реєстрі речових прав. На теперішній час земельна ділянка площею 0,9751 га за кадастровим номером 6122085900:01:001:0175 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва перебуває в оренді у Приватного підприємства «Науково-Виробниче агропромислове підприємство «Ель Гаучо», що підтверджується відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Враховуючи, що відповідачем з 25.07.2018, тобто з дати отримання свідоцтва про право на спадщину на вказані земельні ділянки та державної реєстрації права власності на них у Державному реєстрі речових прав, у продовж строку, встановленого ч.4 ст.81 Земельного кодексу України, не відчужено земельну ділянку, тому позивач вважає, що вона, згідно вимог ст. 145 цього ж Кодексу, підлягає конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області. Позивач також просив стягнути з [PERSON] на свою користь судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. Ухвалою суду від 11.01.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18.04.2023 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. 06.06.2023 ухвалено скорочене заочне рішення. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник третьої особи щодо заявленого позову не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином шляхом відповідної публікації на веб-порталі судової влади України. Від неї не надійшло повідомлення про причини неявки чи відкладення розгляду справи, а також не подано відзив на позовну заяву. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд, за згодою сторони позивача, проводить заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що спеціалістами Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління на підставі даних Державного земельного кадастру та відомостей Державного реєстру речових прав з`ясовано, що 12.08.2004 до Державного земельного кадастру внесені відомості про земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,9751 га, кадастровий №6122085900:01:001:0175 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території колишньої Мишківської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області (на цей час Більче-Золотецька територіальна громада Чортківського району Тернопільської області), що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру від 22.12.2022. Згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.12.2022 за [PERSON] , яка є громадянкою Російської Федерації, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав, 25.07.2018 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 0,9751 га, кадастровий №6122085900:01:001:0175 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Мишківської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області (Більче- Золотецька територіальна громада Чортківського району Тернопільської області). Підставою для державної реєстрації права власності зазначено свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії та №973, видане 25.07.2018 приватним нотаріусом Заліщицького районного нотаріального округу Лютим С.І. копія, якого є у Державному реєстрі речових прав. На теперішній час земельна ділянка площею 0,9751 га, кадастровий №6122085900:01:001:0175 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва перебуває в оренді у Приватного підприємства «Науково-Виробниче агропромислове підприємство «Ель Гаучо», що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно п. 20 Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок нормативної грошової оцінки земельних ділянок, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від №1147 від 03.11.2021 «Про затвердження Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються за заявою, форму якої наведено в додатку 16, що подається в електронній або паперовій формі, як витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок за формою згідно з додатком 17. Згідно витягу № НВ - 6100624452022 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 22.12.2022 нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 0,9751 га за кадастровим номером 6122085900:01:001:0175 становить 33031,66 грн. Згідно ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Права іноземців гарантовані ст. 26 Конституції України, в якій зазначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. З огляду на це, законодавець розмежовує права і обов`язки громадян України та іноземців. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі ст.80 ЗК України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту ч.2 ст.81 та інших норм цього Кодексу суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч.2 ст.81 ЗК України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Разом з тим, землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Землями сільськогосподарського призначення є категорія земель земельного фонду України, до якої належать усі землі, надані для потреб сільського господарства або призначені для вказаних цілей. Єдиною підставою, за якої іноземці та особи без громадянства можуть набувати право приватної власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, є спадкування. Втім, зазначені особи зобов`язані протягом одного року з моменту набуття права власності на таку земельну ділянку здійснити її відчуження. Саме такий імперативний припис передбачений ч.4 ст.81 ЗК України. У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Аналогічні положення містяться у ст. 319 Цивільного кодексу України. Отже, власність не тільки надає переваги, а й покладає певні обов`язки на власників майна. Це конституційне положення гарантує принцип поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності. Положеннями ст.14 ЦК України встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, підставою виникнення зобов`язання є, зокрема, закон, що встановлює обов`язкові дії для того чи іншого суб`єкта. Невиконання обов`язкових дій цим суб`єктом, забезпечується відповідальністю. Загальною юридичною підставою всіх видів юридичної відповідальності вважається порушення норми права. Фактично підставою цивільно-правової відповідальності є порушення як юридичний факт. У доктрині цивільного права цивільне правопорушення трактується як «протиправна дія або бездіяльність особи, що порушує норми актів цивільного законодавства або умови договору, і з якою договір або закон пов`язують виникнення цивільно-правової відповідальності». Відповідно до ст.354 ЦК України передбачено, що до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. За приписами п. «е» ч.1 ст.140 ЗК України, невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом, є однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку. Примусове припинення прав на земельну ділянку шляхом її конфіскації, здійснюється у судовому порядку (п. «в» ч.1 ст.143 ЗК України). Положеннями ч.2 та 4 ст.145 ЗК України передбачено конфіскацію за рішенням суду земельної ділянки у власника який мав обов`язок її відчужити, але цього не зробив. Такий позов подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах, а ціна проданої земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява №19336/04), § 166-168). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними. Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20.10.2011 (Rysovskyy v. Ukraine, заява №29979/04), «Кривенький проти України» від 16.02.2017 (Kryvenkyy v. Ukraine, заява №43768/07)). ЄСПЛ констатує порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий і навпаки встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Право держави примусово припиняти право власності земельної ділянки, яка мала бути відчужена її власником (примусово відчужувати), передбачене у чинному законодавстві України. Відповідні приписи, що регламентують ці процедури є доступними, чіткими та передбачуваними. З огляду на характер спірних правовідносин, встановлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави у право відповідача на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. Правовідносини, пов`язані з перебуванням у власності іноземних громадян земельних ділянок сільськогосподарського призначення, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність перебування такої ділянки у власності іноземного громадянина, такому суспільному інтересу не відповідає. Конфіскація земельної ділянки на користь держави переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів та за цільовим призначенням, що відповідає «суспільному», «публічному» інтересу і не порушує принцип пропорційності. Окрім цього, законодавством передбачено передачу колишньому власникові суми виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Таким чином забезпечується компенсаційна складова, і власник не нестиме надмірного тягаря. З огляду на зазначене, суд не вбачає порушень ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Оскільки відповідачкою [PERSON] з 25.07.2018, тобто з дати отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,9751 га, кадастровий №6122085900:01:001:0175 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у продовж строку, встановленого ч.4 ст. 81 ЗК України, не відчужено земельну ділянку, тому вона, згідно вимог ст. 145 цього ж Кодексу, підлягає конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні судові витрати. Отже, суд стягує з [PERSON] на користь Головного управління Дергеокадастру у Тернопільській області 2 481,00 грн. сплаченого судового збору. На підставі ст.22, 81, 125, 126, 130, 140, 143, 145 ЗК України,

Outcome: approved