Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , за участю третіх осіб: [PERSON] , Одеської універсальної біржи «Вітязь», за яким просить визнати договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , № 99-1004М від 03.09.1999 року, укладений між [PERSON] - продавець, та [PERSON] , діючим від свого імені та представляючого інтереси неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] - покупець, зареєстрований в Одеському МБТІ від 21.09.1999 року, під №11 допк, стр. 144, реєстр 204,- дійсним, посилаюсь на таке. На адресу Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса надійшла заява від [PERSON] про посвідчення договору відчуження, видачі квартири, за адресою: [ADDRESS] . 21 вересня 2022 року за №2001с/0-16 на адресу [PERSON] направлена Постанова державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса А.М. Ворсуляк про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено заявнику у посвідченні договору відчуження, видачі квартири, за адресою: [ADDRESS] . Підставою для винесення Постанови нотаріусом про відмову [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено заявнику у посвідченні договору відчуження, видачі квартири, є невідповідність закону правовстановлюючих документів на квартиру, набувачем частки на день укладення договору була неповнолітня особа [PERSON] [INFO] , договір купівлі-продажу №99-1004М від 03.09.1999 року, на яку зареєстровано на Одеській Універсальній біржі «Вітязь» з порушенням Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, №1956/Х11. Договір купівлі продажу нерухомого майна №99-1004М від 03.09.1999 року було укладено між [PERSON] - продавець, та [PERSON] , діючим від свого імені та представляючого інтереси неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видано відділом РАГС Приморської районної адміністрації виконкому Одеської міськради 12.11.1997 року, актовий запис №793-покупець. Але договір нотаріально не засвідчено. На підставі вказаної постанови нотаріуса, [PERSON] позбавлений можливості посвідчити договір відчуження, видачі квартири, за адресою: [ADDRESS] , договір купівлі-продажу на яку укладено з порушенням діючого на той час законодавства, а саме Закону України «Про товарну біржу». [PERSON] був добросовісним покупцем та його право розпорядження нерухомим майном порушено, то він вправі звернутись до суду із заявою про визнання дійсним договору купівлі-продажу №99-1004М від 03.09.1999 року квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, на позовних вимогах наполягала у повному обсязі. Відповідач та треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, поважних причин неявки в судове засідання суду не представили, відзиву та пояснень не надали. Суд у зв`язку з їх неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача та третіх осіб, які не з`явилися, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених представником позивача письмових доказів. На адресу Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса надійшла заява від [PERSON] , про посвідчення договору відчуження, видачі квартири, за адресою: [ADDRESS] . 21 вересня 2022 року за №2001с/0-16 на адресу [PERSON] направлена Постанова державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса А.М. Ворсуляк про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено заявнику у посвідченні договору відчуження, видачі квартири, за адресою: [ADDRESS] . Підставою для винесення Постанови нотаріусом про відмову [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено заявнику у посвідченні договору відчуження, видачі квартири, є невідповідність закону правовстановлюючих документів на квартиру, набувачем частки на день укладення договору була неповнолітня особа [PERSON] [INFO] , договір купівлі-продажу №99-1004М від 03.09.1999 року на яку зареєстровано на Одеській Універсальній біржі «Вітязь» з порушенням Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, №1956/Х11. Договір купівлі продажу нерухомого майна №99-1004М від 03.09.1999 року було укладено між [PERSON] - продавець, та [PERSON] , діючим від свого імені та представляючого інтереси неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видано відділом РАГС Приморської райадміністрації виконкому Одеської міськради 12.11.1997 року, актовий запис №793-покупець. Але договір нотаріально не засвідчено. На підставі вказаної постанови нотаріуса, [PERSON] позбавлений можливості посвідчити договір відчуження, видачі квартири, за адресою: [ADDRESS] , договір купівлі-продажу на яку укладено з порушенням діючого на той час законодавства, а саме Закону України «Про товарну біржу». [PERSON] був добросовісним покупцем та його право розпорядження нерухомим майном порушено, то він вправі звернутись до суду із заявою про визнання дійсним договору купівлі-продажу №99-1004М від 03.09.1999 року квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про товарну біржу», товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Крім того, ст. 2 Закону України «Про товарну біржу» встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів. Відповідно до ст. 5 ЦК України до застосування підлягають акти цивіль\-ного права, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у вересні 1999 року, для їх врегулювання слід застосовувати ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу житлової квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору( стаття 47 цього Кодексу) За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі- продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Незважаючи на те, що правочин нотаріально не був посвідчений, сторони договору купівлі-продажу №99-1004М від 03.09.1999 року квартири, за адресою: [ADDRESS] досягли згоди щодо всіх умов договору, що підтверджується підписами сторін, всі зобов`язання за договором сторонами виконані в повному обсязі, договір зареєстрований в Одеському МБТІ від 21.09.1999 року, під №11 допк, стр. 144, реєстр 204. Продавець жодного разу від часу укладання договору не пред`являв претензій до покупця щодо користуванням нерухомістю. Покупець сплатив за купівлю квартири обумовлену договором грошову суму, продавець отримав грошові кошти за продаж квартири, підписи сторін в договорі скріплені печаткою та є дійсними. Відповідно до діючого на момент здійснення правочину законодавства України, а саме ст. 14 ЦК УРСР, за неповнолітніх, які не досягли п`ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі) або опікун. Вони вправі учиняти лише дрібні побутові угоди. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку га обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Тому договір купівлі-продажу №99-1004М від 03.09.1999року квартири, за адресою: [ADDRESS] є дійсним, оскільки вимоги діючого на час його укладення цивільного законодавства були виконані в повному обсязі, відбулося фактичне виконання умов договору сторонами та була здійснена державна реєстрація набутих майнових прав в Одеському МБТІ 21.09.1999 року. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочинів дійсними суди повинні з`ясувати чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи не втрачена така можливість. Нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу нерухомості позивач не взмозі, так як біржовий договір зареєстровано в Одеському МБТІ та у зв`язку із втратою можливостей для нотаріального посвідчення, відмовою відповідача від нотаріального посвідчення на час укладення правочину, відсутністю відомостей про місце проживання відповідача - [PERSON] . Відповідно до довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради №Д1-46645-ю/а від 22.03.2023 року про зареєстрованих у житловому приміщен\-ні осіб [PERSON] не зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», норми ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. З 01.01.2004 року правочини щодо купівлі-продажу нерухомості підлягають нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Право позивача, як власника майна, на звернення до суду за захистом своїх майнових прав пов`язаних з правом володіння, розпорядження власністю не може бути обмежено позовною давністю. Таким чином, позовні вимоги позивача стосовно визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна - дійсним підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів щодо відчуження нерухомості введені тільки з набранням чинності ЦК України 2003 року, тобто з 01.01.2004 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди (03.09.1999 року) норми щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи, вимоги щодо реєстрації нерухомого майна сторонами договору купівлі-продажу квартири №99-1004М від 03.09.1999 року на момент укладання спірної угоди виконано, договір зареєстрований в Одеському МБТІ від 21.09.1999 року, квартира зареєстрована на праві особистої власності за [PERSON] та [PERSON] . У вказаній квартирі відповідно до довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради №Д1-46645-ю/а від 22.03.2023 року зареєстровані [PERSON] та його донька [PERSON] з 04.10.1999 року. Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Інструкція про\~порядок державної\~реєстрації права\~власності на\~об`єкти\~нерухомого майна,\~що перебувають\~у власності\~юридичних і\~фізичних осіб,\~затверджена наказом\~Державного комітету\~України будівництва,\~архітектури та житлової політики України від 09 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих на біржі. Оскільки, сторони договору купівлі-продажу №99-1004М від 03.09.1999 року квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , досягли згоди щодо всіх умов договору, що підтверджується підписами сторін, всі зобов`язання за договором сторонами виконані в повному обсязі, договір зареєстрований в Одеському МБТІ від 21.09.1999 року, під № 11 допк, стр. 144, реєстр 204, тому покупець [PERSON] - на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР і статті 49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набув право власності на куплену ним квартиру, набув право на правомірне володіння нею, а відповідно позивач [PERSON] має право на посвідчення договору відчуження квартири, за адресою: [ADDRESS] , у випадку визнання судом договору купівлі продажу нерухомого майна дійсним. [PERSON] в позасудовому порядку намагався вирішити питання про нотаріальне посвідчення договору, але відповідач ухиляється від цього. Якщо за угодою, шо підлягає нотаріальному посвідченню, сторони домовились щодо всіх істотних умов такої угоди, шо підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання угоди, але одна із сторін ухиляється ід її нотаріального посвідчення, на підставі ч, 2 ст. 47 Цивільного кодексу Української PCP, ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України, за вимогою сторони, яка виконала угоду, суд має право визнати гаку угоду дійсною. У зв`язку з тим, що на даний час нотаріально посвідчити угоду неможливо, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення позову. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved