Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

Представник ПАТ «Страхова компанія «УСГ» звернулася до суду Івано-Франківської області із вказаним позовом та просила стягнути з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 63743,48 гривень та судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що 20.06.2019 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена карта» № UA/022/14642703, за умовами якого застраховано цивільно-правову відповідальність водія при експлуатації транспорту «Renault Master» д.н.з. [NUMBER] із строком дії договору з 23.06.2019 до 22.06.2020 року. 01.03.2020 о 18.30 у м. [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Renault Master» д.н.з. [NUMBER] у стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції та допустив зіткнення з автомобілем «Daimler» д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Враховуючи, що автомобіль «Renault Master» д.н.з. [NUMBER] , яким керував відповідач на момент ДТП, був забезпеченим у позивача транспортним засобом за Полісом страхування, позивач прийняв на себе майнову відповідальність за протиправні дії відповідача і здійснив виплату страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із пошкодженням майна у загальному розмірі 1923,53 євро (еквівалент у гривні згідно даних НБУ на 08.04.2021 становить 63\~743, 48), що підтверджується платіжним дорученням. У позовній заяві представник позивача зазначила, що позивач направив на адресу відповідача претензію від 05.05.2021 з проханням добровільного відшкодування суми виплаченого страхового відшкодування, однак така не виконана, тому вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу виплачене страхове відшкодування (в порядку регресу) у розмірі 63743,48 гривень. Судове засідання 22.03.2023 не відбулося у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на території Івано-Франківської області з 09.09 год по 11.09 годину. Представник позивача у судове засідання 20.04.2023 року з`явилася, проте у зв`язку з неявкою відповідача просила розгляд справи відкласти. У судові засідання 15.05.2023 та 08.06.2023 представник позивачки не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі. Дії представника позивача не суперечать вимогам\~ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судові засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації, проте поштові відправлення повернуто без вручення із зазначенням причини «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до\~пункту\~3\~частини\~сьомої\~статті 128\~ЦПК\~України\~днем\~вручення судової\~повістки\~є \~день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Суд вважає довідку поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки «адресат відсутній за вказаною адресою» \~належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, оскільки зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки, що узгоджується із висновком постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 755/17944/18 від 10.05.2023. Також про судове засідання 08.06.2023 відповідач був повідомлений через оголошення, розміщені на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України. З опублікуванням оголошень про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач про причини неявки у судові засідання суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, отже вважається таким, що не з`явився у судові засідання без поважних причин. Відповідно до частини 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача у позовній заяві та поданих пізніше клопотаннях не заперечила щодо заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення у разі неявки у судове засідання належним чином повідомленого відповідача. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи з ухваленням, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України, заочного рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідач не скористався правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Упостанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін. Суд, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Як визначено в ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Підставою звернення представника позивача з даним позовом до суду є виплата страхового відшкодування внаслідок заподіяної відповідачем [PERSON] шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою. Судом встановлено, що 20 червня 2019 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена карта» № UA/022/14642703, за умовами якого застраховано цивільно-правову відповідальність водія при експлуатації транспорту «Renault Master» д.н.з. [NUMBER] із строком дії договору з 23.06.2019 до 22.06.2020 року. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі виїзду транспортного засобу, зареєстрованого в Україні, до країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка» власник такого транспортного засобу зобов`язаний мати чинний договір міжнародного страхування, посвідчений відповідним уніфікованим страховим сертифікатом «Зелена картка». Відповідно до долучених представником позивача документів щодо дорожньо-транспортної пригоди за участі відповідача [PERSON] , перекладених з німецької українською мовою дипломованим перекладачем [PERSON] , зокрема звіту про дорожньо-транспортну пригоду, 01.03.2020 о 18.30 у місті Бернау, біля Берліну, Уліцкаштрасе трапилась дорожньо-транспортна пригода: [PERSON] , водій та власник легкового автомобіля Renault Master [NUMBER] та [PERSON] , яка керувала транспортним засобом Daimler B200 D BER MW500, рухались вулицею Уліцкаштрасе в Бернау та хотіли повернути направо у напрямку проїзду до залізничного вокзалу на вулицю Бьорнікерштрасе. При повороті [PERSON] здійснив наїзд на автомобіль Вульф Єви Моніки. Під час складання протоколу про ДТП від [PERSON] було чути запах алкоголю. Проведений дихальний тест на алкоголь показав значення 1,53 проміле. Було призначено тест на наявність алкоголю в крові, який необхідно провести у лікаря. Внаслідок ДТП було пошкоджено транспортний засіб. За даними звіту про результати тесту на концентрацію етанолу в крові [PERSON] на момент забору матеріалу (01.03.2020 о 19.40) визначено концентрацію етанолу 1,63 мг/г. Наведена інформація також підтверджується у постанові прокуратури Франкфурту від 26.11.2020 Згідно наявного у матеріалах справи листа, надісланого HUK-COBURG Страховому товариству з додатковою відповідальністю «Глобус» 19.03.2021 сума відшкодування за пошкодження майна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 01.03.2020 року, автомобіль [NUMBER] , становить 1923,53 євро із зазначенням реквізитів рахунку для сплати. За даними платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах №20211459 від 15.04.2021 через АТ «Перший український міжнародний банк» Моторне (транспортне) страхове бюро України сплатило на рахунок бенефіціара HUK-COBURG, Germany 1923,53 євро (операцію проведено банком 08.04.2021 року). Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» є правонаступником всього майна, всіх прав, обов`язків та зобов`язань Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», що підтверджується статутом ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група». 05.05.2021 ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулася до [PERSON] із претензією про відшкодування виплаченого страхового відшкодування (в порядку регресу) у розмірі 1923,53 євро, яку відправлено рекомендованим повідомленням на адресу [PERSON] , особисте отримання якої підтверджує його підпис на повідомленні 11.05.2021. Доказів відшкодування виплаченого страхового відшкодування (в порядку регресу) у розмірі 1923,53 євро [PERSON] у матеріалах справи немає. Відповідно до ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ч. 1 ст. 988 ЦК України Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. У ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За змістом ст.ст. 12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 9 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (страхове відшкодування). Різновидом шкоди, завданої майну, є шкода, пов`язана із пошкодженням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 40.1. ст. 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», заподіяної власниками та/або користувачами транспортних засобів, якщо такі власники та/або користувачі надали іноземним компетентним органам страховий сертифікат «Зелена картка», виданий від імені страховиків - членів МТСБУ Отже,\~судом,\~із досліджених\~матеріалів справи\~встановлено,\~що відповідач\~ [PERSON] \~на місці\~ДТП,\~у Федеративній\~Республіці Німеччина,пред`явив договір міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена карта» № UA/022/14642703 та через АТ «Перший український міжнародний банк» Моторне (транспортне) страхове бюро України сплатило на рахунок бенефіціара HUK-COBURG, Germany 1923,53 євро, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день сплати (08.04.2021) складає 63\~743,48 гривень. На день звернення до суду з даним позовом відповідач суму страхового відшкодування не повернув. Правилами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, та суд зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, вимог чинного законодавства України та матеріалів справи, беручи до уваги, що відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів на заперечення позовних вимог та в добровільному порядку не вжито заходів щодо відшкодування витрат страхового відшкодування, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивача суми страхового відшкодування у розмірі 63 743, 48 гривень. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 грн 00 коп.

Outcome: approved