Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду, вказавши, що АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 05.09.2007 року уклали кредитний договір № CSU0A079250008.Згідно договору АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачці кредит у розмірі 15968.62 доларів США на термін до 04.09.2014 р., а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач порушила кредитні зобов`язання, внаслідок чого станом на 28.11.2019 сформувалась заборгованість у розмірі 29474,17 доларів США, яка складається з:4790,57 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 8327,39 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 16356,21 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Посилаючись на вищевикладене, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 29474,17 доларів США, що за курсом 23,98 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.11.2019 складає 706790,60 грн. та судові витрати. 15.11.2022 від АТ КБ «Приватбанк» на адресу суду надійшла заява про збільшення позовних вимог в якій просить: стягнути з [PERSON] на користьАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за Договором № CSU0А079250008 від 05-09-2007 р., в розмірі 29883.04 доларів США, що за курсом 36.56 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.10.2022 року складає 1092523.94 грн., та судові витрати. 20.02.2020 р. від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов Відзив-заява на позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» в якому зазначає, що означений позов не може бути задоволений з наступних підстав. Дійсно, в 2007 році було укладено зазначений кредитний договір строком на 7 років - до 4 вересня 2014 року. З різних життєвих підстав, вона своєчасно не змогла гасити кредит, хоча більшу його частину все ж сплатила. В 2013 році Приватбанк звернувся до Уманського міськрайонного суду з відповідним позовом та заочним рішенням Уманського міськрайонного суду від 6 березня 2014 року в справі №705/5325/13, провадження №2/705/86/14 було позов Приватбанку задоволено повністю. Так Уманський міськрайонний суд постановив: «...В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CSU0А079250008 від 05.09.2007 року в сумі 5139.86 (долар США), що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.08.2013 року складає 41067.48 грн., вилучити у відповідача [PERSON] та передати в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) предмет застави автомобіль Chery, модель amulet А15, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий комбі-В, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] ; комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Звернути стягнення на предмет застави: зазначений автомобільChery, модель amulet А15, реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату. Свідоцтво про реєстрацію т/з замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України...». Означене судове рішення набрало законної сили 1 вересня 2014 року, а тому є обов`язковим для виконання на території України. Вказує, що 16 листопада 2017 року, приватний нотаріус Завалієв А.А. Чернігівського міського нотаріального округу вчинив виконавчий напис нотаріуса №11334 на нараховану банком заборгованість, у зв`язку з чим вона вимушена була звертатись до Уманського міськрайонного суду з позовом про визнання означеного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає до виконання. Так, рішенням Уманського міськрайонного суду від 18 грудня 2018 року в справі № 705/611/18 провадження 2/705/1106/18 її позов було задоволено. Серед іншого, в ході розгляду даного спору суд встановив юридичний факт: «... як вбачається з матеріалів справи, зокрема з тексту кредитного договору та розрахунку заборгованості за відповідним кредитним договором, який проведений банком, кредит був отриманий 05.09.2007 року строком на 7 років для купівлі автомобіля, а отже строк дії кредитного договору до 05.09.2014 р. (тобто з моменту виникнення у банку права вимоги і до звернення до нотаріуса пройшло більше трьох років і останній платіж проведений у серпні 2011 року). Отже, нотаріусом не було перевірено належним чином розрахунок заборгованості, що надав відповідач.». Рішення Уманського міськрайонного суду від 18 грудня 2018 року також набрало законної сили та є обов`язковим для виконання на всій території України. Означений факт, що встановлений в спорі між тими ж особами рішенням суду є обов`язком та істотним для розгляду даної справи, адже відсутні будь-які документи про фактичні проплати в справі, навіть про видачу грошових коштів розхідним касовим ордером ти меморіальним касовим ордером на її користь в 2007 році, такі документи не збереглись і в неї. Тобто, належних письмових доказів наявності заборгованості та її розміру Банк не надав.Разом з тим, відповідач зазначає, що за всіма вимогами Приватбанку по кредитному договору від 5 вересня 2007 року сплинула позовна давність.Просить відмовити в позові Приватбанку про стягнення заборгованості з [PERSON] у зв`язку з його необґрунтованістю матеріалами справи; у зв`язку з пропуском строків позовної давності. 29.04.2020 від представника позивача АТ КБ «Приватбанк» адвоката Єрмолова Є.М. на адресу суду надійшла Відповідь на відзив [PERSON] в якій зазначає, окрім викладеного в позовній заяві, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Розрахунок заборгованості було проведено автоматизованою системою і в ньому відображено та враховано всі фінансові зобов`язання боржника за умовами договору. Тому, на підтвердження заборговованості відповідачки перед Банком, надають виписку з банківського рахунку, яка містить інформацію про рух коштів відповідача, всі проведені операції, тамеморіальний ордер для підтвердження проведення операцій за кредитним договором, а саме видачі кредитних коштів. Крім того, представник вказує, щона підставі рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської обл. від 06.03.2014 року Банком було звернуто стягнення на заставне майно боржника. Станом на сьогоднішній день предмет застави не реалізовано. Раніше винесене рішення суду не припиняє дію кредитного договору та не позбавляє відповідача відповідальності за взяті зобов`язання за договором. Строк позовної давності позивачем дотримано. Просить задоволити позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглядати у відсутність представника позивача. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Прудивус М.А. в судове засідання не з`явилися, однак подали на адресу суду заяву в якій просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, проводити судовий розгляд у їх відсутність та надали письмові пояснення щодо позовних вимог Банку, що аналогічні позиції, викладеної відповідачем у Відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до таких висновків з наступних підстав. Судом встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 05.09.2007 року уклали кредитний договір № CSU0A079250008. Згідно договору АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачці кредит у розмірі 15968.62 доларів США на термін до 04.09.2014 р., а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Як підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, [PERSON] було надано в АТ КБ «Приватбанк» кредитні кошти для купівлі автомобіляChery, модель amulet А15, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий комбі-В, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] . Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч.1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч.5-7 статті 81 ЦПК України передбачає, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області № 705/5325/13-ц 2/705/86/14 від 06.03.2014 р. позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено повністю та вирішено: «...В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CSU0А079250008 від 05.09.2007 року в сумі 5139.86 (долар США), що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.08.2013 року складає 41067.48 грн. вилучити у відповідача [PERSON] ( [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] ) та передати в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» (49094, м.Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) предмет застави автомобіль Chery, модель amulet А15, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий комбі-В, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] ( [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] ); комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля Chery, модель amulet А15, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий комбі-В, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] ( [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] ). Звернути стягнення на предмет застави: автомобіль Chery, модель amulet А15, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий комбі-В, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] ( [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] ), шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» (49094, м.Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату. Свідоцтво про реєстрацію т/з замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України по свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України...». Судове рішення вступило в законну силу 01.09.2014 р. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області № 705/611/18 2/705/1106/18 від 18.12.2018 р. задоволено позов [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» та визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А., зареєстрований в реєстрі № 11334 від 16.11.2017р. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № CSU0A079250008 від 05.09.2007р. у розмірі 457044 грн. 42 коп. таким, що не підлягає виконанню. З відповідіАТ КБ «ПриватБанк» на відзив [PERSON] від 04.05.2020 р. вбачається факт вилучення у відповідачки заставного автомобіля на виконання рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області № 705/5325/13-ц 2/705/86/14 від 06.03.2014 р. АТ «КБ «Приватбанк», отримавши рішення суду про звернення стягнення на предмет застави, не здійснило продажу автомобіля і погашення заборгованості, в рахунок якої банк просив звернути стягнення на авто. Невжиття банком заходів для реалізації заставного майна протягом дев`яти років порушує права боржника на законне очікування зарахування отриманих від реалізації майна коштів в рахунок погашення заборгованості та штучно збільшує заборгованість боржника за кредитним договором. Оскільки за положеннями статті 11 Цивільного кодексу України сторони в договорі мають діяти добросовісно, і банк відповідно до договору обрав спосіб захисту своїх прав шляхом стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави, то боржник має право очікувати погашення заборгованості за рахунок предмета застави, який забезпечує отриманий боржником кредит та який вибув з володіння, користування та розпорядження боржника внаслідок дій Банку. Позивачем до позову не надано жодних доказів того, що вони добросовісно користувалися своїм правом від імені боржника продати автомобіль, що такий автомобіль був оцінений за ринковою ціною та взагалі був виставлений на продаж. Саме банк за своєю волею обрав у 2014 році такий спосіб захисту своїх прав як звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення наявного у боржника боргу, однак не реалізував це право з незалежних від волі та дій боржника. Згідно з частиною четвертою статті 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Відповідно до статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. За таких обставин, заявлена до стягнення сума заборгованості є недоведеною позивачем, оскільки ним не були враховані суттєві обставини, що впливають на розрахунок заборгованості - звернення стягнення на майно відповідача (заставний автомобіль), наявність у банку всіх прав та можливостей реалізувати заставний автомобіль та отримані від його реалізації кошти направити на погашення кредиту. Згідно рішення суду про звернення стягнення на авто в рахунок погашення заборгованості за кредитом відповідач позбавлений свого майна, вартість якого повинна бути направлена на погашення заборгованості. Таким чином наступні вимоги позивача про погашення заборгованості (ті, що заявлені після винесення судом рішення про звернення стягнення на предмет застави, згідно якого право продажу предмету застави належить виключно банку, а сам предмет застави перебуває у володінні та розпорядженні банку) можуть бути заявлені банком виключно у разі, якщо виявиться, що на погашення заборгованості виявилась недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення про звернення стягнення на предмет застави. Таким чином, позивачем не надано доказів, що підтверджують позовні вимоги, у зв`язку з чим у їх задоволенні слід відмовити у повному обсязі. Окрім цього слід зазначити, що вказана правова позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду під час розгляду аналогічних спорів. Так, зокрема, у Постанові від 11.12.2019 р., переглядаючи справу №219/4755/15-ц у касаційному порядку, Верховний Суд підтримав рішення попередніх інстанцій та відмовив АТ «КБ «Приватбанк» у стягненні, в т.ч., боргу за тілом кредиту, у зв`язку з тим, що банк не вчинив жодних дій по фактичному продажу предмета застави, на який раніше було звернуто стягнення за рішенням суду та який фактично був вилучений банком у боржника. Зокрема, суд касаційної інстанції зазначив, що «звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 30 233, 44 грн., ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав розрахунку фактичної суми заборгованості станом на 18 травня 2015 року з урахуванням набрання чинності рішенням суду першої інстанції від 20 квітня 2011 року про звернення стягнення на предмет застави», - тобто у розрахунку заборгованості не було враховано вартість заставного автомобіля, на який банк звернув стягнення та який був фактично вилучений з володіння, користування та розпорядження боржника. Суд касаційної інстанції також зазначив, що «здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення. Встановивши, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2011 року були задоволені позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, спірний автомобіль добровільно був переданий відповідачем банку, однак вказане рішення не було виконано у зв`язку з незаконним вилученням автомобіля працівниками ПАТ КБ «ПриватБанк», які в подальшому були звільнені, відтак у даних правовідносинах мало місце прострочення кредитора, з урахуванням того, що банк використав своє право на дострокове стягнення кредитної заборгованості, суди дійшли обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову». Аналізуючи наявні в справі матеріали, докази, надані сторонами у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому у їх задоволенні слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed