Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що [INFO] померла матір позивачки - [PERSON] . Після смерті матері відкрилася спадщина на все належне їй на день смерті майно: житловий будинок, площею 98,5 кв.м., житловою площею 55,0 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . 03 серпня 2000 року померлою складено заповіт, посвідчений секретарем Ситковецької селищної ради Немирівського району Вінницької області, за реєстрованим номером №75, за яким усе майно [PERSON] , де б воно не було і з чого б воно не складалось і все те,що їй буде належати на день смерті і на що за законом вона матиме право, заповіла [PERSON] . [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Гайсинського нотаріального округу Вінницької області Кобилянської О.А. із заявою про прийняття спадщини померлої [PERSON] , проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на будинок. У зв`язку із наведеними обставинами, позивачка змушена звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 31.03.2023 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 28.04.2023 року витребувано у приватного нотаріуса Гайсинського нотаріального округу Вінницької області Кобилянської О.А належним чином завірену спадкову справу щодо майна [PERSON] , закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву у якій просила розгляд справи провести у її відсутність, позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача Райгородської сільської ради Гайсинського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без представника відповідача, позов визнав, не заперечував щодо його задоволення. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із способів захисту цивільних прав, встановлених ч.2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18) вказано, що: "у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , в якому її батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №000113586695, згідно якого дошлюбне прізвище [PERSON] - [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] в смт. Ситківці Гайсинського району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії Серія [NUMBER] . Згідно довідки №02.24.80 від 24.06.2022, виданої виконкомом Райгородської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] залишилося спадкове майно. [PERSON] залишила заповіт, посвідчений секретарем Ситковецької селищної ради Немирівського району Вінницької області за №261 від 03.08.2000 року. Спадкоємцем за заповітом є: дочка померлої - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] згідно заповіту від 03.08.2000 року усе своє майно заповіла [PERSON] . Згідно експертного висновку лінгвістичної експертизи №056/853-n від 05 вересня 2022 український запис прізвища [PERSON] , зазначений у заповіті, і [PERSON] , зазначений у паспорті громадянина України, картці фізичної особи-платника податків, свідоцтві про розірвання шлюбу та російський запис [PERSON] у паспорті громадянина України, є ідентичними. З спадкової справи №310/2022, заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] , встановлено, що [PERSON] в установлений законом строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після [PERSON] . Інші спадкоємці [PERSON] відсутні. Постановою приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Кобилянської О.А. [PERSON] відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: : [ADDRESS] , належний померлій [PERSON] у зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на житловий будинок. Відповідно до довідки Райгородської сільської ради від 01.11.2022 №02.24.130, згідно домової книги, житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи колгоспників. Станом на 15.04.1991 року головою двору була [PERSON] . Згідно довідки КП «Немирівське бюро технічної інвентирізації» житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] , Тульчинським бюро технічної інвентирізації 29.10.1991 в реєстровій книзі Р7 Р №783 згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок. Відповідно до вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК України (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а)право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] , будучи головою колгоспного двору та єдиним його членом, мала у власності житловий будинок під [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на зазначений будинок. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи,визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частинами першою, третьою, п`ятою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1269 ЦК України одним із способів прийняття спадщини є подання спадкоємцем нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про її прийняття. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею [PERSON] , яка прийняла спадщину, звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову нотаріуса через відсутність правовстановлюючих документів на будинок, у зв`язку із чим оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку позбавлена можливості за обставин незалежних від її волі. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справі про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність порушених прав позивача, а обраний спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, тому суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved