Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

02.05.2023 до суду надійшла позовна заява ТДВ СК «Альфа-Гарант» до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу. Позивач свої вимоги обґрунтував тим, що 19.03.2019 між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та відповідачем було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме автомобіля «Chery Amulet», д.н.з. [NUMBER] , поліс № АМ-0009848880. 29.02.2020 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Chery Amulet», д.н.з. [NUMBER] , яким керував відповідач, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Ford», д.н.з. [NUMBER] , після чого відповідач самовільно залишив місце ДТП. Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 20.03.2020, ДТП сталося в результаті порушення відповідачем ПДР України, також судом встановлено, що відповідач порушив ст.ст. 122-4, 124 КУпАП. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована, ТДВ СК «Альфа-Гарант» 15.09.2020 сплатило ПрАТ «АСК «Інго Україна» в порядку суброгації страхове відшкодування в розмірі 13353,00 грн. Однак, враховуючи, що відповідач після ДТП за його участю самовільно залишив місце ДТП, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, тобто позивач має право регресної вимоги до відповідача, як винної особи, у розмірі фактично понесених витрат. Відтак, позивач просить суд стягнути на свою користь грошові кошти в розмірі 13353,00 грн, як суми виплаченого страхового відшкодування, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2684,00 грн, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Ухвалою суду від 04.05.2023 провадження у справі №141/313/23 відкрито та з врахуванням вимог ст.\~274\~ЦПК України розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін 06.06.2023. Позивач ТДВ СК «Альфа-Гарант», будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання 06.06.2023 не з`явився, повноважного представника до суду не направив. При цьому, в матеріалах справи міститься заява № 1843 від 26.04.2023, у якій представник ТДВ СК «Альфа-Гарант» адвокат Білинова А.В. позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розгляд справи здійснювати за відсутності позивача, а також не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] позовну заяву з додатками та ухвалу суду отримав 13.05.2023, однак відзив до суду не подав, та, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання 06.06.2023 не з`явився. При цьому, до суду надійшла заява відповідача від 06.06.2023 про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Також у заяві від 06.06.2023 відповідач, у зв`язку з його важким матеріальним становищем, просить суд зменшити витрати на правову допомогу з 5000,00 грн до 3000,00 грн. У відповідності до ч. 8 ст. 178\~ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст.\~206\~ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В силу ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд\~справи здійснюється\~судом за\~відсутності учасників\~справи,\~фіксування судового\~процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали\~справи №\~141/313/23,\~з`ясувавши\~фактичні обставини,\~на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно полісу №АМ/9848880 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18.03.2019, між [PERSON] та ТДВ СК «Альфа-Гарант» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на автомобіль «Chery Amulet А5», д.н.з. [NUMBER] , строк дії договору до 19.03.2020 включно. Як вбачається з повідомлення [PERSON] від 05.03.2020, 29.02.2020 о 20 год 20 хв за адресою м. Київ, вул. Алма-Атинська, 11, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Chery Amulet», д.н.з. [NUMBER] , оскільки [PERSON] не справився з керуванням та здійснив зіткнення з автомобілем «Ford Focus», який стояв на узбіччі. Як вбачається з інформації, що наявна у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.03.2020 у справі № 755/4244/20 встановлено, що 29.02.2020 о 20 год 20 хв [PERSON] в м. Києві по вул. Алма-Атинська, 11, керуючи автомобілем «Chery Amulet», д.н.з. [NUMBER] , під час руху не переконався в безпечності маневру та скоїв зіткнення з автомобілем «Ford Focus», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Крім того, [PERSON] залишив місце вчинення дорожньо-транспортної пригоди. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, та із застосуванням ч. 2 ст. 36 КУпАП накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. Постанова суду набрала законної сили. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч. 5 ст. 82 ЦПК України). Згідно заяви АТ «СК «Інго» на виплату страхового відшкодування від 17.07.2020, оскільки транспортний засіб потерпілого у ДТП [PERSON] - автомобіль «Ford Focus», д.н.з. [NUMBER] , було застраховано, страховою компанією було виплачено страхове відшкодування у розмірі 20\~215,12 грн., яке страхова компанія просить ТДВ «СК «Альфа-Гарант» відшкодувати. Як вбачається з страхового акту № 2583874 від 11.06.2020, а також з розрахунку-акту виконаних робіт № 187 від 04.06.2020, страхове відшкодування транспортного засобу «Ford Focus», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок страхової події, яка трапилась 29.02.2020, складає 20215,12 грн (загальна сума з ПДВ складає 24258,14 грн). Відповідно до платіжного доручення № 9032 від 05.06.2020 ТОВ «Перша лізингова компанія» було здійснено ПП [PERSON] оплату за ремонт автомобіля, д.н.з. [NUMBER] , згідно з рахунком № 187 від 04.06.2020 у розмірі 24258,14 грн, в тому числі ПДВ 4043,02 грн. 08.09.2020 між АТ «Інго» та ТДВ СК «Альфа-Гарант» було укладено угоду про здійснення страхового відшкодування, у якій сторонами було погоджено, що виплата страхового відшкодування має бути здійснена у розмірі 17 853,00 грн у строк до 18.09.2020 включно. Як вбачається з страхового акту № ЦВ/20/1858 від 15.09.2020, а також з розрахунку страхового відшкодування в порядку суброгації (регресу), сума страхового відшкодування за страховим випадком, який настав 29.02.2020, складає 13\~353,00 грн. Відповідно до платіжної інструкції в національній валюті № 11418 від 15.09.2020, ТДВ СК «Альфа-Гарант» було сплачено ПрАТ «АСК «Інго Україна» 13\~353,00 грн страхового відшкодування в порядку регресу згідно страхового акту № ЦВ/20/1858 за договором страхування № АМ-0009848880 від 19.03.2019. Визначаючись щодо встановлених обставин та заявлених позовних вимог, суд керується наступним. Згідно зі ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі. До збитків відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.\~\~Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як зазначено в першому абзаці п. 4 Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі Постанови), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187\~ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно п. 5 Постанови, відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166\~ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч). Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст. 993 ЦК України). При цьому, згідно ч. 1 ст.\~1191\~ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, задану іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлений законом. В той же час, Закон України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно із ст. 1 Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. За положеннями ст. 3 Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно підпункту "в"\~підпункту 38.1.1\~пункту 38.1\~статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником. Відповідно до статей 12, 76-81\~ЦПК\~України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі ст.\~13\~ЦПК\~України та ст. 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як установлено судом та вбачається із матеріалів справи № 141/313/23, відповідача, який є власником транспортного засобу «Chery\~Amulet»,\~д.н.з.\~ [NUMBER] , було\~визнано винуватим\~у вчиненні\~адміністративних правопорушень,\~передбачених ст.ст.\~122-4,\~124\~КУпАП,\~а саме\~у здійсненні дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої були пошкоджені його автомобіль та автомобіль «Ford Focus», д.н.з. [NUMBER] , та після даної дорожньо-транспортної пригоди відповідач самовільно залишив місце події, що підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.03.2020 у справі № 755/4244/20. За вказаних обставин, після виплати 15.09.2020 ПрАТ «АСК «Інго Україна» страхового відшкодування в сумі 13\~353,00 грн. позивач отримав право регресної вимоги до водія застрахованого транспортного засобу, а саме відповідача [PERSON] , який 29.02.2020 керував транспортним засобом Chery Amulet», д.н.з. [NUMBER] , та здійснив ДТП, залишивши місце події, в порядку регресу на підставі підпункту "в"\~підпункту 38.1.1\~пункту 38.1\~статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1191 ЦК України. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги повне і безумовне визнання позову відповідачем, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь суми страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 13\~353,00 грн обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Щодо судового збору Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також відповідно до ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, з урахуванням визнання позову відповідачем, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 1342 (одна тисяча триста сорок дві) гривні 00 копійок, а решта 50 відсотків судового збору - підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. Щодо витрат на правову допомогу Відповідно до положень ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5\~ст. 139 ЦПК України). Згідно з ч. 3 ст.\~141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст.\~141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті\~12,\~46,\~56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц. Згідно зі ст.\~30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~і адвокатську\~діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAlliance Limited» проти України» (п. 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Отже, підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. На підтвердження понесених витрат, представником позивача надано суду копію витягу з договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019, укладеного між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та адвокатським бюро «Грідін і Партнери», завдання-доручення від 08.09.2021 до договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019, згідно якого адвокатському бюро «Грідін і Партнери» було передано страхові справи, у тому числі відносно [PERSON] , платіжне доручення № 21152 від 28.09.2021 про перерахування ТДВ СК «Альфа-Гарант» АБ «Грідін і Партнери» коштів за правничу допомогу по договору від 14.05.2019 у розмірі 31000,00 грн; акт прийому-передачі наданої правничої допомоги від 11.04.2023 до договору про надання правничої допомоги від 14.08.2019, згідно якого адвокатське бюро надало клієнту правову допомогу згідно визначеного та погодженого завдання доручення № 188 від 08.09.2021 до договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019 згідно страхової справи відносно [PERSON] , а також детальний розрахунок та опис робіт (наданих послуг) від 11.04.2023, виконаних за договором про надання правничої допомоги від 11.05.2019 На підставі зазначеного, представник ТДВ СК «Альфа-Гарант» адвокат Білинова А.В. просить відшкодувати позивачу у рамках даної цивільної справи 5000,00 гривень понесених позивачем витрат за надання професійної правничої допомоги. Натомість, відповідач [PERSON] подав заяву від 06.06.2023 про зменшення розміру витрат на правничу допомогу з 5000,00 грн до 3000,00 грн, в обґрунтування якої зазначив про своє важке матеріальне становище. Суд, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи та предмет позовних вимог, враховуючи виконання роботи адвокатом у відповідності до детального опису робіт (наданих послуг), а також приймаючи до уваги наявність клопотання відповідача від 06.06.2023 про зменшення витрат на правничу допомогу, доходить висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн, який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку. При цьому, суд зауважує, що консультація клієнта щодо порядку та строків надання правничої допомоги адвокатом відповідно до погодженого завдання-доручення, а також копіювання, завірення, зшивання додатків до позовної заяви не відноситься до юридичних послуг в розумінні ст. 137 ЦПК України.

Outcome: approved