Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

19.01.2023р. [PERSON] , через свого представника [PERSON] , звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що вищевказане домоволодіння являлося майном колгоспного двору, головою якого був її батько [PERSON] , а вона та її мати [PERSON] були його членами. Оскільки співвласниками майна колгоспного двору являються всі члени такого двору, то позивачу та її батькам належало по 1/3 частці в даному об`єкті нерухомості. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті належну йому 1/3 частку будинку успадкувала дружина [PERSON] та донька [PERSON] , оскільки проживали разом з ним та вступили в управління спадковим майном. [INFO] померла [PERSON] . За життя нею був складений заповіт за яким все своє майно вона заповіла [PERSON] . З метою оформлення спадщини, позивач звернулася до Першої коломийської державної нотаріальної контори. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено на підставі того, що частки померлого голови колгоспного двору та інших його членів виділені не були. Отже, через відсутність можливості в позасудовому порядку оформити спадкове майно на себе, позивач просила захистити її майнові права в обраний нею спосіб. Ухвалою суду від 23.01.2023р. у справі було відкрито загальне позовне провадження. Цією ж ухвалою витребувано з Першої Коломийської ДНК копії спадкових справ, які були заведені після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , а також витребувано з Обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» матеріали інвентаризаційної справи відносно нерухомого майна: житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 08.05.2023р. за клопотанням представника позивача до участі в справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] . Роз`яснено співвідповідачу його право у визначений в ухвалі строк подати письмовий відзив та зустрічний позов. 08.05.2023р. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , в якому просив визнати за ним право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими в [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтував тим, що він є рідним братом [PERSON] та сином [PERSON] та [PERSON] . Станом на 01.07.1990р. він був зареєстрований та проживав в спірному домоволодінні, відносився до членів колгоспного двору, а тому на ряду з іншими членами є співвласником вказаного майна, оскільки його право на частку втрачено не було. 22.05.2023р. представник позивача за первісним позовом [PERSON] подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив визнати за [PERSON] право власності на 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] . В її обґрунтування вказав, що оскільки [PERSON] також заявлено право на належну йому частку в спірному майні, і таке право визнається [PERSON] , відповідно її вимоги підлягають зменшенню. Ухвалою суду від 22.05.2023р. вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до Коломийської міської ради, [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Ухвалою суду від 22.05.2023р. підготовче провадження закрито та призначено справу за первісним позовом [PERSON] до Коломийської міської ради, [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач за первісним позовом [PERSON] не з`явилася. Від її представника [PERSON] 05.06.2023р. надійшла заява, в якій він просив провести розгляд справи за їхньої відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Вимоги за зустрічним позовом визнають. Представник Коломийської міської ради в судове засідання не з`явився. 17.02.2023р. до суду надійшло клопотання, в якому міський голова просив розглядати справу за позовом [PERSON] без участі представника Коломийської міської ради. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання також не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Вимоги первісного позову визнає повністю. Свої зустрічні позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, давши оцінку представленим доказам, суд прийшов до висновку, що вимоги первісного та зустрічного позову підлягають повному задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи судом було встановлено, що [INFO] в с. Іванівці, Коломийського району, народилася [PERSON] . Її батьками в свідоцтві про народження серії [NUMBER] зазначені [PERSON] та [PERSON] . Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] підтверджується зміна прізвища [PERSON] на « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 20 листопада 1989 року, виданого на підставі рішення виконкому Коломийської районної ради народних депутатів №125 від 14.06.1989р. вбачається, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами, який розташований в [ADDRESS] , належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Згідно даних технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого станом на 05.05.2022р. та виписки з інвентаризаційних матеріалів вбачається, що домоволодіння по [ADDRESS] складається з: житлового будинку літ «А» загальною площею 75,5 кв.м., житловою - 36,7 кв.м., спорудженого 1901 р., сараю літ. «Б» (1981р.), сараю літ. «В» (1981р.), вбиральні літ. «Г» (1981р.), навісу літ. «Д» (1981р.) огорожі №1-2, криниці №3. З довідки, виданої Іванівецьким старостинським округом Коломийської міської ради № 218/7/1-10 від 04.11.2022р. слідує, що станом на 01.07.1990 року в будинку по [ADDRESS] були зареєстровані: голова господарства [PERSON] , його дружина [PERSON] та донька [PERSON] . Вказані відомості щодо кількості зареєстрованих у спірному будинку осіб не узгоджуються з даними, які зазначені в довідці №735, виданій Іванівецькою сільською радою 28 грудня 2016 року. Копія цього документу знаходиться в матеріалах спадкової справи, яка була надана на виконання ухвали суду про витребування доказів. Так, відповідно до вказаної довідки №735, станом на 01.07.1990 року в будинку за адресою: [ADDRESS] , проживали: голова господарства - [PERSON] , 1934 р.н., дружина - [PERSON] , 1939 р.н., син - [PERSON] , 1962 р.н., дочка - [PERSON] , 1978 р.н. Аналізуючи та оцінюючи дані документи, як докази, суд надає перевагу саме довідці №735, оскільки зазначені в ній відомості узгоджуються з іншими матеріалами справи, які також вказують на проживання та належність [PERSON] до членів колгоспного двору та фактично були визнані позивачем за первісним позовом. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, яка була чинною до 1991 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно із частиною другою статті 120 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться у користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент. Колгоспний двір визначався, як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 308/3775/14-ц. Частиною першою статті 112 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь у його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору в складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 688/21/17-ц. Як роз`яснено у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц. В даній справі встановлено, що станом на 15.04.1991р. членами колгоспного двору були [PERSON] , [PERSON] , а також їхні діти [PERSON] та [PERSON] . Будучи членами колгоспного двору, вказані особи, кожен в рівній частині, були співвласниками майна, яке належало колгоспному двору, зокрема і спірного будинковолодіння. Таким чином, суд прийшов до висновку, що в силу положень законодавства, яке регулювало власність майна колгоспних дворів, позивач за первісним позовом [PERSON] та позивач за зустрічним позовом [PERSON] являються власниками кожен на 1/4 частку в житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . З приводу двох інших 1/4 часток вищевказаного будинковолодіння, які належали батькам сторін, судом було встановлено наступне. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] , актовий запис №25, зареєстрований Товмачицькою селищною радою Коломийського району. В пункті 1 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1540-06 ) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК ( 435-15 ) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. В даній справі спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] , а тому застосуванню підлягають положення ЦК УРСР. Статтею 524 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст.. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч.1 ст. 549 ЦК УРСР). З довідки, виданої Іванівецьким старостинським округом Коломийської міської ради № 172/7/1-10 від 31.08.2022р. вбачається, що на час смерті [PERSON] у будинку разом з ним були зареєстровані та проживали: дружина [PERSON] та донька [PERSON] . Заповіт від імені померлого [PERSON] у виконкомі Іванівецької сільської ради не посвідчувався. Таким чином, суд приходить до висновку, що після смерті голови колгоспного двору належне йому майно, зокрема частка в домоволодінні була успадкована дружиною та донькою відповідно до положень ст.. 524, 529, 548 ЦК УРСР, оскільки останні являлися спадкоємцями першої черги за законом та прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння цим спадковим майном. [INFO] померла [PERSON] , про що виконкомом Іванівецької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області складено відповідний актовий запис №18 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Стаття 1216 ЦК України визначає спадкування як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Положеннями ст.. 1217, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. 17 листопада 2011 року секретарем Іванівецької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області було посвідчено заповіт [PERSON] за яким остання все своє рухоме і нерухоме майно і все, що буде належати їй на день смерті заповіла своїй донці [PERSON] . Відповідно до ч.1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В довідці № 218/7/1-10, виданій Іванівецьким старостинським округом зазначено, що на момент смерті [PERSON] в будинку разом з нею була зареєстрована та проживала донька [PERSON] . Отже, майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , було успадковане її донькою [PERSON] , як спадкоємицею за заповітом відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України, яка на момент смерті постійно проживала разом з спадкодавицею, а тому в силу ч.3 ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину. Положеннями ст.. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. З матеріалів спадкової справи №236/2017, яка була заведена після смерті [PERSON] вбачається, що 07.07.2017р. [PERSON] звернулася до Першої Коломийської районної держконтори з заявою, в якій просила видати їй свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилися після смерті її матері та яке вона успадкувала проживаючи з нею на день смерті. 25.10.2017 року [PERSON] державним нотаріусом Петрук О.Л. були видані три свідоцтва про право на спадщину за заповітом: на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 1313 кв.м., що належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ №089516; на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 8137 кв.м., що належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ №089517; земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2359 кв.м., що належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ №089518, які розташовані на території Іванівецької сільської ради, Коломийського району. При цьому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку в житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] , [PERSON] було відмовлено. Своє рішення нотаріус мотивував тим, що частки голови колгоспного двору та інших його членів у майні колгоспного двору не виділено. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, письмовими доказами в справі було підтверджено неможливість спадкоємиці оформити свої спадкові права на домоволодіння в позасудовому порядку, а тому її звернення до суду з позовом є обґрунтованим. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97?ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту. Відповідно до ст.. 1216 ЦК України, одним із способів набуття права власності на майно є спадкування. В даній справі судом встановлено, що [PERSON] , як член колгоспного двору, є власницею 1/4 частки будинковолодіння по [ADDRESS] , яке входило до майна колгоспного двору. Ще 2/4 частки були нею успадковані після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON] , які також були членами колгоспного двору. Таким чином, в ході розгляду справи було підтверджено наявність законних підстав для визнання за позивачем за первісним позовом права власності на 3/4 частки спірного нерухомого майна. Також встановлено належність до членів колгоспного двору позивача за зустрічним позовом [PERSON] , що є обставиною, яка свідчить про обґрунтованість його вимог щодо визнання за ним права власності на 1/4 частку у вищевказаному будинковолодінні. Отже, наявні законні підстави для визнання за позивачем за зустрічним позовом права власності на 1/4 частки спірного нерухомого майна. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved