Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі адвоката Колодійчук Н.В., звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , у розмірі 7 000,00 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Також просила стягнути з відповідача понесені нею витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 8000,00 грн Позов обґрунтовує тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від цього шлюбу у них народилася спільна дочка. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання своєї дочки не надає, чим ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Позивачка зазначає, що вона щомісячно витрачає на утримання дочки близько 14000,00 грн, куди входять витрати на навчання, харчування, розвиток, лікування, а тому розмір аліментів в сумі 7000,00 грн відповідатиме пропорційній участі батьків у матеріальному забезпеченні дитини. Позивачка просить визначити аліменти саме у твердій грошовій сумі, оскільки їй не відомо, чи відповідач офіційно працевлаштований, однак він надає різноманітні послуги з масажу, тому має стабільний високий дохід. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 березня 2023 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. 19 квітня 2023 року відповідач [PERSON] подав відзив на позов, в якому зазначив, що не відмовляється від утримання своєї малолітньої дочки [PERSON] , одна вважає необхідною, достатньою для забезпечення потреб дочки та прийнятною для нього суму аліментів в розмірі 2833,00 грн, оскільки такий розмір аліментів не є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування поданого відзиву відповідач зазначає, що після розірвання шлюбу з позивачкою він не припинив приймати участь у матеріальному забезпеченні своєї дочки. Однак, вважає, що визначений позивачкою розмір аліментів є непосильним для нього, оскільки він неофіційно працює масажистом, а з початку широкомасштабного вторгнення його послуги не є послугами першої необхідності, тому його щомісячний дохід значно зменшився. Крім того, він проживає разом з мамою, яка є пенсіонеркою та отримує пенсію в розмірі 3847,00 грн, тому він змушений їй допомагати. Крім того, відповідач зазначає, що позивачка, визначаючи розмір аліментів в сумі 7000,00 грн не надала жодних доказів того, що відповідач отримує дохід, який би дозволив йому сплачувати таку суму. 01 травня 2023 року від представника позивача Колодійчук Н.В. до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач наводить свої заперечення щодо зазначених у відзиві доводів відповідача. Стверджує, що отримуваний відповідачем дохід дозволяє йому сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі, про що свідчить попит на його послуги масажиста з інтернет-джерел. 17 травня 2023 року відповідач [PERSON] подав заперечення на відповідь на відзив, в який навів свої доводи щодо викладених у відповіді на відзив обставин, наполягав на задоволенні суми аліментів, зазначеної ним у відзиві. 22 травня 2023 року позивач [PERSON] подала пояснення по справі, в яких наполягала на задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків. 12 лютого 2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Згідно із свідоцтвом про народження від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 травня 2022 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно Витягів з реєстру територіальної громади [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки від 01 березня 2023 року № 3 вбачається, що [PERSON] працює в школі І-ІІІ ступенів № 330 «Русанівка» Дніпровського району міста Києва, на посаді вихователя групи продовженого дня. Також позивачем до позовної заяви долучено довідку з місця навчання дитини, та докази на підтвердження того, що мати сплачує кошти за відвідування дитиною гуртка з англійської мови. Крім того, до матеріалів позову [PERSON] надала медичні документи, які підтверджують наявність у дитини діагнозу, зазначеного нею у позові. На підтвердження доходів та працевлаштованості відповідача [PERSON] позивач долучила до матеріалів справи роздруківки з інтернет-ресурсу, про надання ним послуг з масажу. На обґрунтування свої заперечень стосовно позовних вимог відповідач подав до суду такі докази. Згідно довідки від 19 квітня 2022 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Також відповідач долучає до відзиву роздруківки з інтернет-ресурсу, якими спростовує доводи позивача щодо рівня його завантаженості по роботі та доходах. На підтвердження рівня свого доходу відповідач долучає виписку по картковому рахунку. На підтвердження того, що відповідач здійснює утримання своєї матері, долучає її пенсійне посвідчення та медичну документацію. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1959 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року та ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. За змістом статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Таким чином, є підстави для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, тобто у спосіб, обраний позивачем. При визначенні розміру аліментів суд виходить з такого: Згідно із частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із статтею 7 Закону України «Про державний бюджет» прожитковий мінімум у 2023 році складає: для дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет» мінімальний розмір заробітної плати з 1 січня 2021 року становить - 6 700,00 грн. При визначенні розміру аліментів, з наданих доказів суд дійшов висновку, що відповідач є працездатним і може надавати матеріальну допомогу на утримання дочки, оскільки інших дітей у нього немає, інших стягнень на утримання непрацездатних осіб також не має, принаймні відповідачем доказів протилежного суду не надано. Крім того, відповідач погодився сплачувати аліменти у розмірі 2833,00 грн. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених статтею 188 СК України, не встановлено. Виходячи з наведених сторонами доводів, суд вважає можливим визначити розмір аліментів на дочку у твердій грошовій сумі в розмірі 3500,00 грн на місяць, що в більшій мірі гарантуватиме прожитковий мінімум на дитину, враховуючи її вік і потреби та відповідатиме встановленому законом рекомендованому розміру аліментів на дитину відповідно до положень статті 182 СК України. Крім того, навіть припускаючи, що дохід відповідача становить мінімальний розмір заробітної плати, встановленої законом, така сума аліментів буде співмірною та посильною для відповідача. Суд не вбачає підстав для стягнення аліментів у мінімальному гарантованому передбаченому законом розмірі, і з іншої сторони не вбачає підстав для стягнення аліментів у заявленому позивачем розмірі 7 000,00 грн та, оскільки позивачем не надано доказів, що відповідач має такий дохід, який би був достатнім для сплати аліментів саме у такому розмірі, враховуючи положення статті 182 СК України, і враховуючи обов`язок позивача довести позовні вимоги і обставини, на які позивач посилається. Тому суд, при визначенні майнового стану відповідача і його спроможності сплачувати аліменти, виходить з розміру мінімальної заробітної плати. Позивач не довела, що відповідач має більші доходи і, що він спроможний виплачувати аліменти у вказаному нею розмірі. Враховуючи викладене вище, суд задовольняє позов частково, визначаючи аліменти у такому розмірі, що відповідатиме інтересам дітей та не порушуватиме права кожного з сторін. Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 20 березня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн суд зазначає таке. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивачки в суді здійснювалось адвокатом Колодійчук Н.В., на підставі Договору про надання правової допомоги від 15.02.2023, Ордеру на надання правничої (правової) допомоги Серії АА №1133686, Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1618 від 21.03.2017. Вартість наданих адвокатом послуг розраховується відповідно до Додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги та сплачена відповідно до рахунку-фактури № 4та Акту наданих послуг в розмірі 8000,00 грн. Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 8000,00грн не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, оскільки перевіряючи детальний опис виконаних робіт наданий представниками позивача з матеріалами справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи. Однак суд врахувавши складність справи, яка не відноситься до складних справ, часткове задоволення позовних вимог, обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру. Виходячи з конкретних обставин справи, а також враховуючи заперечення іншої сторони щодо обґрунтованості розміру зазначених витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача суму в розмір 4000,00грн витрат на професійну правничу допомогу, яка відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі. За змістом пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial