Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

15 лютого 2022 року позивачі звернулись до Іванківського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяною смертю потерпілого, та просили суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 100000,0 грн. моральної школи завданої смертю її сина внаслідок джерела підвищеної небезпеки та судові витрати на правничу допомоги в розмірі 15000,0 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 100000,0 грн. моральної школи завданої смертю її сина внаслідок джерела підвищеної небезпекита судові витрати на правничу допомоги в розмірі 15000,0 грн. В обґрунтування вимог зазначили, що 26 листопада 2020 року близько 01 годин 17 хвилин, водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «AUDI A4», реєстраційний номер Республіки Литва « [NUMBER] » рухаючись по вулиці Івана Проскури Іванківського району Київської області в напрямку центру селища міського типу Іванків до села Сукачі Іванківського району Київської області навпроти господарства №:60, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] [INFO] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди (надалі ДТП), пішохід [PERSON] , [INFO] (надалі [PERSON] ) від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди, даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть. За даним фактом ДТП Головним управління Національної поліції України в Київській області, 26 листопада 2020 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12020110000001089 за ч. 2 ст. 286 Кримінального Кодексу України України. Згідно висновку судово-медичної експертизи трупа [PERSON] , [INFO] №: 168 від 28 грудня 2020 року: «1. Смерть його наступила від забою головного мозку, який розвинувся внаслідок відкритої черепно-мозкової травми з множинними переломами кісток черепа. Враховуючи розвитку трупних явищ (трупні плями, трупне заклякання), рахую, що смерть наступити 26 листопада 2020 року; 2.3. При судово-медичній експертизі виявлені тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми багато уламковий перелом кісток сплетіння та основи черепа, з головного мозку, субарахноїдальні крововиливи, крововиливи у м`яких тканинах голови закрита травма шийного відділу хребта з розривом між хребцевого диску на рівні 7-го шийного та грудного зі зміщенням вправо-вперед, без порушення цілісності спинного мозку, закрита травма грудної клітки, множинні переломи ребер справа та зліва з гемоторакс зліва 550 мл. крововиливи у короне легень; закрита травма живота: у черевні порожнині до 500 мл. рід розриви печінки, крововиливи у навколо ниркову клітковину, множинні садна і синці на голові, тулубі, обох нижніх та верхніх кінцівках, які могли утворитися 26 листопада 2020 року тупих предметів і відносяться до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за небезпеки життя і знаходять у прямому причинному зв`язку і настанням смерті. Станом на момент подачі позовної заяви до суду, досудове розслідування кримінального провадження №12020110000001089 за частиною другою статті 286 КК України, відомості про яке внесені 26 листопада 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань проводиться Головним управлінням Національної поліції в Київській області. Внаслідок смерті [PERSON] , [INFO] в результаті вказаної ДТП матері [PERSON] , та батьку [PERSON] було завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача. Після виконання вимог частини шостої статті 187 ЦПК України ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 4 серпня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 4 жовтня 2023 року. Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 4 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 27 січня 2023 року на електронну адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивачів та їх представника, позовні вимоги підтримали, не заперечували проти винесення заочного рішення. 10 квітня 2023 року за допомогою системи «Електронний суд» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони, вимоги підтримали в повному обсязі. В судове засідання призначене на 14 червня 2023 року сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Судом враховуються клопотання про розгляд справи без участі позивачів та їх представника. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляд справи повідомлявся належним чином, до суду повернулось зворотне повідомлення з відміткою «відсутній за вказаною адресою». В судові засідання призначені на 26 квітня 2023 року, 26 січня 2023 року відповідач отримував судові повітки «особисто», що підтверджується зворотними повідомленнями, тому особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини своєї неявки відповідач не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Відповідачу було достовірно відомо про перебування справи у суді. Сторони, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається по останньому відомому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У статті 12 ЦПК України, зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 2 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що право кожного на життя охороняється законом. Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини (частини перша та друга статті 27 Конституції України). Звертаючись до суду з позовом у цій справі, позивачі вказують, що 26 листопада 2020 року близько 01 годин 17 хвилин, водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «AUDI A4», реєстраційний номер Республіки Литва « [NUMBER] » рухаючись по вулиці Івана Проскури Іванківського району Київської області в напрямку центру селища міського типу Іванків до села Сукачі Іванківського району Київської області навпроти господарства №:60, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] [INFO] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди (надалі ДТП), пішохід [PERSON] , [INFO] (надалі [PERSON] ) від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. За даним фактом ДТП Головним управління Національної поліції України в Київській області, 26 листопада 2020 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12020110000001089 за ч. 2 ст. 286 Кримінального Кодексу України. Згідно висновку судово-медичної експертизи трупа [PERSON] , [INFO] №: 168 від 28 грудня 2020 року: «1. Смерть його наступила від забою головного мозку, який розвинувся внаслідок відкритої черепно-мозкової травми з множинними переломами кісток черепа. Враховуючи розвитку трупних явищ (трупні плями, трупне заклякання), рахую, що смерть наступити 26 листопада 2020 року; 2.3. При судово-медичній експертизі виявлені тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми багато уламковий перелом кісток сплетіння та основи черепа, з головного мозку, субарахноїдальні крововиливи, крововиливи у м`яких тканинах голови закрита травма шийного відділу хребта з розривом між хребцевого диску на рівні 7-го шийного та грудного зі зміщенням вправо-вперед, без порушення цілісності спинного мозку, закрита травма грудної клітки, множинні переломи ребер справа та зліва з гемоторакс зліва 550 мл. крововиливи у короне легень; закрита травма живота: у черевні порожнині до 500 мл. рід розриви печінки, крововиливи у навколо ниркову клітковину, множинні садна і синці на голові, тулубі, обох нижніх та верхніх кінцівках, які могли утворитися 26 листопада 2020 року тупих предметів і відносяться до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за небезпеки життя і знаходять у прямому причинному зв`язку і настанням смерті. Станом на момент подачі позовної заяви до суду, досудове розслідування кримінального провадження №12020110000001089 за частиною другою статті 286 КК України, відомості про яке внесені 26 листопада 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань проводиться Головним управлінням Національної поліції в Київській області. Згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду №3020338403537170, убачається, що 26 листопада 2020 року о 01:17 год в Київській області в смт.Іванків, Іванківський район, вул.. Проскури, сталась дорожньо-транспортна пригода, а саме наїзд на пішохіда який рухався у попутному напрямку. Учасниками ДТП зазначені: [PERSON] під керуванням автомобіля марки «AUDI A4», реєстраційний номер Республіки Литва « [NUMBER] » та пішохода [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 1 грудня 2020 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Іванківському та Поліському районах Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №413. З довідки про причину смерті (до форми №106/о №168) убачається, що [PERSON] помер [INFO] , причина смерті ВЧМТ з переломом кісток черепа, забій головного мозку. З наданої суду копії свідоцтва про народження, встановлено, що батьками [PERSON] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . З листа МТСБУ про прийняте рішення (номер справи МТСБУ 74084) убачається, що МТСБУ здійснює виплату відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, на визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі-Закон). Юридичною підставою цивільно-правової відповідальності є закон, вчинення цивільного правопорушення. Тому особа підлягає цивільно-правовій відповідальності, а фактичною за наявності сукупності умов, які утворюють склад цивільного правопорушення. Відповідно до цивільного законодавства, підставами цивільно-правової відповідально протиправність поведінки (дія чи бездіяльність); наявність майнової та (або) моральної шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою і заподіяною шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду. Цивільно-правова відповідальність настає за умови, якщо дія чи бездіяльність, заподіяно шкоду, є протиправними чи заборонені законом, тобто наявний причин між конкретними діями (бездіяльністю) боржника і шкодою. На даний час у МТСБУ відсутні докази того, що відповідальним за нанесення шкоди інший учасник дорожньо-транспортної пригоди З огляду на зазначене вище, на даний час МТСБУ не має правових підстав для виплати відшкодування з фонду захисту потерпілих, оскільки вина іншого учасника ДТП не підтверджена документально. У цій справі встановлено, що після дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 26 листопада 2020 року в [ADDRESS] , внаслідок якої загинув [PERSON] органи поліції у цей же день відкрили кримінальне провадження № 12020110000001089 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частинами першою, другою статті 286 КК України. У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки(пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Суд звертає увагу, що відповідно до п. «а» ч. 41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком. Суд звертає увагу, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 556/1514/16-ц (провадження № 61-26405св18) та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21). Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика. Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17 (провадження № 61-42888св18). З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. При цьому суд враховує, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20), від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому суд дійшов висновку, що страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21 (провадження № 61-17923св21), на яку, зокрема посилається заявник у касаційній скарзі, та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20(провадження № 61-19906св21). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed