Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У березні 2020 року до суду надійшов вищевказаний позов [PERSON] . В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 10 грудня 2018 року [PERSON] надав у борг [PERSON] грошові кошти в розмірі 279\~000 грн. за договором позики зі строками повернення: 10.02.2019 року 50\~000 грн., 10.04.2019 року 50\~000 грн., 10.06.2019 року 50\~000 грн., 10.08.2019 року 43\~000 грн., 10.10.2019 року 43\~000 грн., 10.12.2019 року 43\~000 грн. На підтвердження отримання коштів, відповідач власноруч склала дві розписки, де зазначала суми отриманих коштів та строки їх повернення. Коли минув строк повернення коштів за першою розпискою, а саме після 10.06.2019 року і відповідач не ініціювала сплату боргу, [PERSON] надіслав на її адресу лист-претензію про повернення 150\~000 грн, проте [PERSON] на претензію не відповіла, на телефонні дзвінки не відповіла, зустрічей уникала. Грошові кошти за другою розпискою [PERSON] також не повернула. Позивач вказав, що відсутність суми коштів, які він надав у борг відповідачу і які вона не повернула, суттєво та негативно відобразилося на його бізнесі, житті та житті його сім`ї. На підставі викладеного позивач просить стягнути із відповідача на його користь 279\~000 грн. У вересні 2022 року до суду надійшла заява від представника позивача про зміну предмету позову, в якій остання просила стягнути з [PERSON] суму боргу за розписками в розмірі 279\~000 гривень, три відсотки річних у розмірі 35\~326 гривень, розмір інфляційних збитків на суму 92\~553 гривень 40 копійок, судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу. Позиція відповідача на заявлені вимоги позивача 22 квітня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позову. Зазначила, що з 2015 року вона працювала найманим працівником у торгівельному пункті дрібної торгівлі взуттям у ФОП [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ринок «на Київській». За період роботи неодноразово виявлялася недостача коштів у касі і вона була вимушена докладати власні кошти. У червні 2018 року [PERSON] заявив, що у касі бракує коштів і вона знову була вимушена докласти власні гроші. У листопаді між [PERSON] та [PERSON] виник конфлікт з цього приводу і вона зазначала, що веде окремий зошит обліку коштів, але позивач не захотів її слухати та сказав, що знайде вплив на неї, якщо не поверне йому нестачу коштів. У кінці листопада 2018 року вони здійснили переоблік у магазині, і зі слів [PERSON] виявилася нестача за весь час роботи [PERSON] у розмірі 278\~000 грн. Після цього, [PERSON] разом із [PERSON] та [PERSON] зачинили відповідачку в торгівельному приміщенні, де вона працювала та почали тиснути, погрожувати злочинними зв`язками і наказали писати розписки про отримання коштів у борг. Відповідач під тиском написала дві розписки, але насправді ніякі кошти не брала ні з каси, де вона працювала, ні в борг від [PERSON] . Відповідач вважає, що в діях [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] наявні протиправні дії по відношенню до неї, а в Броварському РУП ГУНП у Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №12019110130000479 від 13.02.2019 . Крім того, [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про встановлення факту перебування у трудових відносинах та стягнення заробітної плати. Ураховуючи викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2020 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи. Ухвалою суду від 12 травня 2021 року ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Ухвалою Броварського\~міськрайонного суду\~Київської області\~від 10\~серпня 2021\~рокупризначено у\~справі судову\~почеркознавчу експертизу.Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, прийнято заву про зміну предмета позову. Ухвалою суду від 27 січня 2023 року поновлено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засідання представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, просила про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснила, що в них у магазині був переоблік, перевіряли записи у зошиті та вирахували суму нестачі, а тому [PERSON] разом із [PERSON] та [PERSON] змусили її погрозами написати розписку про отримання коштів у борг, що вона і зробила, оскільки була налякана, та сказали, що вона буде працювати та віддавати вказаний борг. Зазначила, що декілька раз зверталася до поліції та писала заяви про примушення її до написання розписки. Обставини справи, що встановлені судом Відповідно до розписки від 10.12.2018 року [PERSON] , [INFO] , взяла в борг у [PERSON] , [INFO] суму коштів в розмірі 128\~000 терміном на 12 місяців із дня даної розписки, зобов`язуючись повернути суму трьома платежами: 10.08.2019 р. 43\~000 грн., 10.10.2019 р. 43\~000 грн., 10.12.2019 р. 43\~000 грн. Розписка написана власноруч і без натиску інших осіб. Передача відбулася у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] у місті Бровари 10.12.2018 року. Крім того, відповідно до розписки від 10.12.2018 року [PERSON] , [INFO] , взяла в борг у [PERSON] , [INFO] суму коштів в розмірі 150 000 терміном на 6 місяців із дня даної розписки, зобов`язуючись повернути суму трьома платежами: 10.02.2019 р. 50\~000 грн., 10.04.2019 р. 50\~000 грн., 10.06.2019 р. 50\~000 грн. Розписка написана власноруч і без натиску інших осіб. Передача відбулася у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] у місті Бровари 10.12.2018 року. Із копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що сектором дізнання Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розвідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12019110130000479 від 13.02.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18.05.2020 року у справі № 361/3422/2019 року, у задоволенні позову [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заробітної плати та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 15.09.2020 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2020 року залишено без змін. Відповідно до листа Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 06.01.2023 року, ухвала про призначення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 361/1606/20 у зв`язку з несплатою вартості експертизи залишена без виконання. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з [PERSON] особисто вона не знайома, бачила його на робочому місці. Із [PERSON] знайома більше дванадцяти років, вони працювали разом на ринку «На Київській», [PERSON] на другому поверсі, а [PERSON] на першому. Одного разу вона побачила, що на робочому місці [PERSON] був зачинений ролет, [PERSON] посадили за стіл, там знаходилися два чи три чоловіка, які кричали на неї, [PERSON] виглядала зляканою. Пізніше [PERSON] розповіла, що власники магазину примусили написати розписку. [PERSON] вказала, що [PERSON] позичала у неї кошти, щоб віддавати власнику магазину. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Відповідно до ч 2,3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 79 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Згідно з частинами 1, 2 статті1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У Постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц зроблено наступний правовий висновок щодо розписки як договору позики: договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15 та постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі провадження № 61-20376св18. Судом встановлено, що відповідно до розписок від 10 грудня 2018 року, [PERSON] отримала від [PERSON] гроші у сумі 128 000 (сто двадцять вісім тисяч) гривень та 150\~000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень і зобов`язується повернути до 10.02.2019 року 50\~000 грн., 10.04.2019 року 50\~000 грн., 10.06.2019 року 50\~000 грн., 10.08.2019 року 43\~000 грн., 10.10.2019 року 43\~000 грн., 10.12.2019 року 43\~000 грн. Зазначена розписка була написана [PERSON] власноруч, та факт отримання грошей в борг було засвідчено нею особисто із проставленням дати, підпису та власних даних. Суд, дослідивши надані сторонами до матеріалів справи докази, приходить до висновку про те, що відповідачем [PERSON] у порушення умов розписки не виконано взятих на себе зобов`язань із повернення коштів у строк, на умовах та в порядку, передбаченими вищезазначеними розписками. Посилання [PERSON] щодо написання спірних розписок під впливом тиску не знайшли свого об`єктивного підтвердження в процесі розгляду справи, а також відсутні докази нікчемності такого правочину. Посилання відповідача на наявність кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12019110130000479 від 13.02.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, в якому чотири роки нікому не пред`явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, також не підтверджує твердження відповідача про написання розписок під тиском. Аргументи відповідача про те, що розписки написані внаслідок виявлення нестачі у магазині позивача, в якому працювала відповідач, спростовуються рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18.05.2020 року у справі № 361/3422/2019 року, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про встановлення факту перебування у трудових відносинах. Таким чином, належних та допустимих доказів щодо іншої правової природи розписок від 10.12.2018 року відповідач до суду не надала та не спростувала обставин, які зазначені нею в розписці власноручно. Відповідач не підтвердила також своїх аргументів про те, що насправді грошові кошти вона одержувала від позикодавця. З огляду на викладене, з урахуванням того, що відповідач не виконала свій обов`язок щодо повернення коштів, суд приходить до висновку про задоволення вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договорами позики (розписок) від 10.12.2018 року в загальному розмірі 279 000 (двісті сімдесят дев`ять тисяч) гривень. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014р. № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018р. № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), в постанові від 08 листопада 2019р. по справі № 127/15672/16-ц. На підтвердження розміру позовних вимог представником позивача надано розрахунок 3,0 % річних від простроченої суми заборгованості та інфляційних втрат, відповідно до якого розмір інфляційних втрат становить 92\~553,40 грн. та 3,0 % річних в розмірі 35\~326 грн. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд уважає, що позовні вимоги про стягнення боргу ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і підтверджуються належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Таким чином, загальний розмір боргу, який підлягає стягненню із відповідача становить суму боргу - 279 000, інфляційні втрати у розмірі 92\~553,40 грн., 3 % річних від суми позики у розмірі 35\~326 грн. Щодо судових витрат У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на вищевикладені норми чинного законодавства, беручи до уваги задоволення позову, стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 4 068, 79 грн. На підставі\~викладеного,\~та

Outcome: approved