Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

04 квітня 2023 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON] , в якому, після відмови від частини позовних вимог, просила визнати спільною сумісною власністю подружжя гр. [PERSON] та гр. [PERSON] нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею 44,7 кв. м., житловою 15,7 кв. м., що знаходиться адресою: [ADDRESS] ; Здійснити розподіл та визнати за [PERSON] право власності на частину однокімнатної квартири, загальною площею 44,7 кв. м., житловою 15,7 кв. м., що знаходиться адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтований наступними обставинами. Сторони 19 червня 2020 року уклали шлюб, під час якого придбали нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру, загальною площею 44,7 кв. м., житловою 15,7 кв. м., що знаходиться адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира була придбана на ім`я відповідача [PERSON] , номер запису про право власності: 37019250, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 619409351101. Відносини між подружжям останнім часом не можливо назвати подружніми, шлюб розпадається, позивач має на меті ставити питання щодо розлучення, та на теперішній час вирішила звернутись до суду щодо поділу майна подружжя. У відкрите підготовче судове засідання сторона позивача не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, просила позов задовольнити та не стягувати з відповідача судовий збір. У відкрите\~підготовче судове\~засідання сторона\~відповідача \~не з`явилася,\~подала заяву\~про визнання\~позову та\~про розгляд\~справи у\~відсутність відповідача\~та його\~представника. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, прийнявши відмову від частини позовних вимог та визнання відповідачем позову дійшов висновків щодо задоволення позову. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає, що вони\~\~виникли в зв`язку із поділом майна подружжя, а тому регулюються\~Главою 8 СК України. Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи такі фактичні обставини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 19 червня 2020 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 62, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] (а. с. 7). Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] (а. с. 8). Із копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, сформованого 24.06.2020 року вбачається, що під час шлюбу, 24 червня 2020 року сторонами, на підставі договору купівлі-продажу, придбано у власність квартиру [ADDRESS] , та право власності зареєстровано за відповідачем [PERSON] (а. с. 9-10). Відповідно до висновку судового експерта Рапач Костянтина Васильовича № 22/23 від 21 квітня 2023 року ринкова вартість вказаної квартири складає 1260289 грн., або 34464 доларів США (а. с. 35-53). Надаючи правову оцінку виниклим правовідносинам, суд вважає, що майно сторін, набуте сторонами під час перебування у зареєстрованому 19 червня 2020 року шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та підлягає поділу в порядку статей 60-71 СК України. Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). \~Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 359/898/18 провадження № 61-3703св19.\~\~ Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно\~до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За приписами статті 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з частинами першою, другою\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Надаючи правову оцінку позовним вимогам [PERSON] та правовідносинам, що виникли між сторонами, та враховуючи визнання відповідачем позову, суд погоджується із доводами позивача щодо можливого варіанта поділу спільного майна подружжя, який, на думку суду, є обґрунтованим, справедливим та таким, що відповідає фактичному користуванню та нормам сімейного законодавства України. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч.\~1\~ст.\~142\~ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті повністю визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути з державного бюджету на користь позивача 50% судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved