Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

Позивачка 18 травня 2023 року звернулася у суд з позовом про розірвання шлюбу між нею та відповідачем. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 1 травня 1993 року і від спільного подружнього життя мають повнолітнього сина. Однак спільне життя у неї з відповідачем не склалось, так як між ними не було взаєморозуміння, виникали сварки і суперечності, з вересня 2021 роки вони проживають окремо і не ведуть спільного господарства. Між ними втрачено почуття любові та поваги, переконана, що їх сім`я розпалася остаточно і примирення між ними неможливе. За наведеного, просить шлюб розірвати. Позивачка у судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій позов підтримує та просить розглядати справу без її участі, що суд вважає за можливе. Відповідач у судове засідання не з`явився, проте подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що дійсно подружнє життя у нього з позивачкою не склалося, з вересня 2021 року вони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин, переконаний, що їх сім`я розпалася остаточно і примирення між ними неможливе. Просить розглядати справу без його участі та позов задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. У відповідності до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст. 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений один із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 1 травня 1993 року від спільного подружнього життя мають повнолітнього сина. Судом беззаперечно встановлено, що між сторонами тривалий час немає взаєморозуміння, виникали сварки, з вересня 2021 року вони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин та що сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам як позивачки, так і відповідача. Крім того, задовольняючи позов, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Отже, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин вже тривалий час, втратили один до одного хороші почуття і помиритися не бажають, а тому цей шлюб слід розірвати. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 1073,60 грн судового збору. На підставі ст.ст.12, 89, 141, 264, 265 ЦПК України,

Outcome: approved