Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

07 грудня 2022 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, а також судових витрат. На обґрунтування позову зазначив, що 30 жовтня 2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Деу» н.з. [NUMBER] та Renault Logan н.з. [NUMBER] . Відповідачку [PERSON] визнано винною у вчиненому ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Згідно висновку експерта, матеріальна шкода спричинена власнику автомобіля Renault Logan [PERSON] складає 52032,54 грн. Цивільна відповідальність [PERSON] застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», якою позивачу сплачено 34505,53 грн., що є значно менше, ніж сума визначена за висновком експерта. Тому просить суд стягнути з відповідачки різницю між страховою виплатою та фактичним розміром шкоди 17529,01 грн.; суму франшизи 2600 грн.; за проведену експертизу 3000 грн.; моральну шкоду 10000,00 грн.; судовий збір та витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, на їхньому задоволенні наполягав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про дату та місце судового розгляду, заяв про відкладення або про причини неявки суду не надала, відзив не подала, тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Третя особа в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про дату та місце судового розгляду, надала письмові пояснення по справі, де зазначила, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково з огляду на те, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2022 року по справі № 932/4160/22 у задоволенні позову [PERSON] до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відмовлено з огляду на те, що відповідачем відшкодовано суму спричиненого збитку 34678,92 грн.+ 3000 грн. вартості експертизи, сума вартості відновлювального ремонту і величина втрати товарної цінності 11514,05 грн. не підлягає стягненню зі страховика. Доказів фактичного здійснення ремонту автомобілю позивач не надав, тому відповідач обґрунтовано здійснив виплату страхового відшкодування без врахування суми ПДВ. Загалом СК сплатила позивачу 37678,92 грн (в тому числі, 3000 грн вартості експертизи). Тому, на думку третьої особи, стягненню з відповідачки [PERSON] підлягають втрата товарної вартості 11514,05 грн. + 2600 грн сума франшизи = 14114,05 грн. та моральна шкода. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов такого висновку: Фактичні обставини, встановлені судом. 30 жовтня 2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Daewoo Sens, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля Renault Logan н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.12.2021 року [PERSON] визнано винною в спричиненій ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Згідно висновку експерта з автотоварознавчого дослідження №400/21А від 29.11.2021 року, матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля Renault Logan в результаті пошкодження при ДТП складає 52032,54 грн. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Daewoo Sens д.н.з. [NUMBER] станом на момент ДТП була застрахована у ПрАТ « Українська пожежно-страхова компанія». Відповідно до платіжного доручення №23324 від 08.02.2022 року, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відшкодувала позивачу страхове відшкодування у розмірі 34678,92 грн. та відповідно до платіжного доручення №26419 від 07 вересня 2022 року відшкодовано кошти, витрачені на проведення експертного дослідження в сумі 3000 грн. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Згідно вимог ст. 1187 ЦК України, в разі заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки, обов`язок по її відшкодуванню покладається на особу, яка володіє транспортним засобом, використання якого призвело до заподіяння шкоди. Цією особою в даній справі є відповідач. Спірні цивільно-правові відносини у сфері страхування відповідальності власників транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зіст.1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. \~ \~ \~ \~Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц, від 13 червня 2019 року у справі №587/1080/16-ц, від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17. Пунктом 32.7 частини 1статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільнимнаказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092(далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Системний аналіз пункту 32.7 частини 1статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що заподіяна майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ді обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування висновку експерта № 400/21А про незалежну оцінку майна з визначення вартості матеріального збитку від 29.11.2021 року, не спростовано визначений розмір матеріального збитку, а отже не доведено, що розмір матеріального збитку визначено автотоварознавчим дослідженням неправильно. Оскільки позивачем не надано доказів проведення ремонту автомобіля у платника ПДВ, тому сума ПДВ, яка на підставі висновку експерта № 400/21А обраховується наступним чином: С(м)=7731,41грн. вартість необхідних для ремонту матеріалів; С(с)=11706,08грн. вартість складових, що підлягають заміні. Отже, загальна вартість матеріалів та складових, на які нараховується ПДВ складає 19437,22 грн. Відповідно, сума ПДВ складає 19 437,22 грн./6 = 3 239,54 грн. не підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] . Згідно висновку експерта №400/21А, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Renault Logan», реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження в ДТП, складає 52 032,54 грн. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту і величини втрати товарної вартості, при цьому втрата товарної вартості складає 11 514,05 грн. Окрім зазначеного, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, яка відповідно полісу АТ/0491612 складає 2 600,00 грн., яка, в свою чергу, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Отже, з урахуванням викладеного вище, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідачки на користь позивача суму втрати товарної вартості 11514,05 гривень + суму франшизи 2600 гривень = 14114,05 гривень. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачки спричиненої моральної шкоди в розмірі 10000 гривень суд зазначає таке: Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана (зокрема) фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (за загальним правилом). У відповідності до роз`яснень, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3) і розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (зокрема, стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану п. 9). Як вбачається з вищезгаданої постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, Велика Палата Верховного Суду розмір моральної шкоди у 1000 грн. (фактично за аналогічних обставин) визнала обґрунтованим та співмірним. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що підлягає присудженню з відповідача моральна шкода в розмірі 1000 гривень саме цей розмір моральної шкоди відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності. Здійснюючи розподіл судових витрат, суд застосовує п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якого судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в разі відмови в позові покладаються на позивача. Враховуючи встановлені судом обставини справи, вищевикладені норми матеріального та процесуального права, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідачку пропорційно до задоволеного в сумі 1584,60 грн. Що стосується вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі попередньої вартості виконаних робіт в сумі 28000 грн., суд зазначає наступне. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст.59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно п. 1 ч. 3 цієї статті віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги від 17.06.2022, акт передачі-приймання виконаних робіт до договору про надання допомоги щодо попередньої вартості виконаних робіт в сумі 28000 грн. Оскільки позивачем не надано квитанцію про сплату на підставі акту передачі-приймання виконаних робіт до договору від 17.06.2022 року зазначеної суми 28000 грн., в судовому засіданні позивач не зміг підтвердити сплату саме зазначеної суми, тому з урахуванням реальності адвокатських витрат та критерію розумності їхнього розміру суд вважає за необхідне вимоги в цій частині задовольнити частково, стягнувши з відповідачки витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial