Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

Представника позивача\~ адвокат\~Трофименко М.В., яка\~діє від\~імені та\~в інтересах\~позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та просила суд визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за життя\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~яка є\~матір`ю\~позивача [PERSON] ,\~на підставі\~Ордеру №\~1436,\~виданого 21.09.1987\~року Дзержинською\~районною радою\~народних депутатів,\~надано право\~на користування\~квартирою [ADDRESS] .\~Відповідно до\~довідки про\~склад сім`ї\~та розмір\~платежів за\~житлово \~комунальні послуги\~від 19.10.1998\~року за\~вказаною адресою\~проживали та\~перебували на\~реєстраційному обліку\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~(мати\~позивача),\~сама позивач\~ [PERSON] \~(дошлюбне\~прізвище \~ [PERSON] ),\~та дочки\~позивача [PERSON] \~(дошлюбне\~прізвище \~ [PERSON] ),\~ [INFO] \~та [PERSON] \~(дошлюбне\~прізвище -\~ [PERSON] ),\~ [INFO] .\~ [INFO] [PERSON] \~померла.\~Після смерті\~своєї матері,\~ [PERSON] \~фактично проживає\~та користується\~вищевказаною квартирою,\~а тому\~звернулася до\~Виконавчого комітету\~Металургійної районної\~у місті\~ради із\~наміром укласти\~договір кайму\~житлового приміщення\~на своє\~ім`я.\~Витягом з\~Рішення Виконавчого\~комітету Металургійної\~районної у\~місті ради\~№ 366\~віл 01.10.2021\~року позивачу\~відмовлено у\~внесенні змін\~до договору\~найму житла\~по квартирі\~ [ADDRESS] \~у зв`язку\~із відсутністю\~письмової згоди\~повнолітніх членів\~сім`ї,\~про що\~письмово повідомлено\~позивача.\~Відповідно до\~Довідки №\~6\~ТОВ "Нова-Ком"\~від 31.01.2023\~року на\~даний час\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~зареєстровані наступні\~особи:\~позивач \~ [PERSON] ,\~її дочки\~-\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та онук\~ [PERSON] ,\~ [INFO] .Однак, дочки [PERSON] , [PERSON] та онук [PERSON] за вищевказаною адресою фактично не мешкають з 2014 року по теперішній час, особистих речей їх в квартирі не має, що підтверджується відповідним актом. Фактичне їх місце проживання позивачу не відоме. Вартість комунальних послуг, які нараховуються від кількості зареєстрованих в квартирі осіб, відповідачі не сплачують, чим ставлять позивача в скрутне матеріальне становище, так як вона є пенсіонером та не має змоги самостійно сплачувати їх вартість щомісячно. Добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідачі не бажають, з позивачем перебувають в конфліктній ситуації, не спілкуються. На даний час виникла ситуація пов`язана з відключенням в квартирі електроенергії та газу, їх відновлення можливе лише при наявності договору найму квартири, укладеного з новим користувачем квартири після смерті основного наймача [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, саме тому позивач звертається до суду із вказаним позовом. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, щодо ухвалення заочного рішення заперечень немає. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом надсилання рекомендованим листом поштової кореспонденції.. Згідно з частиною 7 статті 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно з частиною 11 статті 128 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно з частиною 8 статті 178\~ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи повторну неявку в судові засідання відповідачів, повідомлених належним чином, суд, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, зі згоди позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до частини 1 статті 13\~ЦПК України,\~ суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до частини 1 статті 81\~ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. «Житло» має самостійне поняття, яке не залежить від класифікації за національним законодавством. Питання про те, чи є конкретне приміщення «житлом», яке захищається пунктом 1 статті 8 Конвенції, залежатиме від фактичних обставин, а саме існування достатнього та тривалого зв`язку з певним місцем. Суд також повторює, що стаття 8 Конвенції лише захищає право особи на повагу до її існуючого житла (GLOBA v. UKRAINE, № 15729/07, § 37, ЄСПЛ, від 05 липня 2012 року). Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (стаття 72 ЖК України). Згідно статті 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19) Верховний Суд зазначив, що вичерпного переліку поважних причин відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. Відповідно до статті 107 ЖК України наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. З письмових матеріалів справи встановлено, що право користування житловим приміщенням, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , на підставі Ордеру №1436 від 21.09.1987 року Дзержинською районною радою народних депутатів належало [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Відповідно до довідки про склад сім`ї та розмір платежів за житлово комунальні послуги від 19.10.1998 року за вказаною адресою проживали та перебували на реєстраційному обліку [PERSON] , [INFO] (мати позивача), сама позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), та дочки позивача [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), [INFO] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ), [INFO] (а.с.14). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Інгулецькому та Металургійному районах у місті Кривому Розі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 136 (а.с.11). Позивач після смерті своїє матері - основного наймача, фактично проживає та користується вищевказаною квартирою, зареєстрована в ній, що підтверджується її паспортом та Актом ОСББ "Бизова 9МАА" від 18.01.2023 року, (а.с.17). За адресою: [ADDRESS] , окрім позивача, зареєстровані її дочки та онук [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що зазначено у Довідці № 6 ТОВ "Нова-Ком"від 31.01.2023р. про реєстрацію місця проживання особи, а таком само й відомостями з Реєстру Криворізької міської територіальної громади (а.с.15, а.с. 31, 34). Актом комісії від 18.01.2023 року у складі сусідів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , підписи яких засвідчено головою правління ОСББ «Бизова 9МАА» Меньшовим А., [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] \~за адресою:\~ [ADDRESS] фактично не проживають з 2014 року (а.с.17). Актом комісії\~від 18.01.2023\~року у\~складі сусідів\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] ,\~підписи яких\~засвідчено головою\~правління ОСББ\~«Бизова 9МАА»\~ [PERSON] \~підтверджено факт\~того,\~що позивач\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~за адресою\~ [ADDRESS] фактично проживає та користується даним майном (а.с.16). Рішенням Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради №366 від 01.10.2021р. позивачу відмовлено у внесенні змін до договору найму житла по квартирі [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю письмової згоди повнолітніх членів сім`ї (а.с.18,19). Матеріалами справи встановлено, що спірним житлом відповідачі не користуються, житлом не цікавляться. Після смерті [PERSON] , яка була наймачем житла, за адресою по [ADDRESS] позивач [PERSON] , яка є донькою померлої [PERSON] , яка мешкає в зазначеному житлі не має можливості укласти договір найму житлового приміщення на своє ім`я через відсутність згоди або відмови відповідачів, які зареєстровані за вищевказаною адресою однак не користуються та не цікавляться ним. Відсутність відповідачів, які є повнолітніми членами сім"ї, що зареєстровані в квартирі, та які були вселені до неї на підставі ордеру, за місцем реєстрації з 2014 року унеможливлюють реалізацію позивачем своїх прав щодо укладання договору найму у зв"язку зі смертю основного наймача. Крім того, наявність реєстрації відповідачів у квартири покладає на позивача додаткові обов"язки щодо сплати комунальних послуг та витрат на утримання майна. Відповідно до частини 1 статті 58 ЖК України ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Статтею 61 ЖК України закріплено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Право користування житловим приміщенням, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , на підставі Ордеру від 21.09.1987 року належить: [PERSON] , яка померла [INFO] . В зазначеній квартирі окрім [PERSON] зареєстрована та проживає позивач [PERSON] , зареєстровані та не проживають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Статтею 64 ЖК України визначено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані в приміщенні ще за життя [PERSON] , однак на час її смерті (січень 2021 року) та на час розгляду справи не користуються житлом та не проживають в ньому (з 2014 року), договору найму не укладають, а подальше неукладення нового договору найму між власником та позивачем неможливо без згоди або відмови відповідачів. Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка після смерті своєї матері мешкає та користується житлом, має право на укладання договору найму житлового приміщення на своє ім`я, сааме тому і звернулась до суду за захистом порушеного права. В постанові Верховного Суду від 27 серпня 2021 року у справі № 521/5887/17 (провадження № 61-7894св20) зазначено, що аналіз норм статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: непроживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Вичерпного переліку поважних причин непроживання в житловому приміщенні законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи і правил ЦПК України щодо оцінки доказів. В постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2021 року у справі № 203/1665/19-ц (провадження № 61-11593св21) міститься висновок про те, що процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у житловому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. В постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 344/19735/19 (провадження № 61-13123св21) вказано, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів. Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності такої особи у жилому приміщенні понад зазначені у статті 71 ЖК України строки. Вичерпного переліку поважних причин відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк. В постанові від 31 березня 2021 року у справі № 753/72/17 (провадження № 61-18178св20) Верховний Суд зазначив, що вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у разі її задоволення має фактичним наслідком позбавлення відповідачів права на житло та, відповідно, виселення їх. Проте таке позбавлення права має ґрунтуватися не лише на вимогах закону, але й бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та співмірним із тим тягарем, який у зв`язку із втратою житла покладається на сторону відповідача, оскільки позбавлення житла будь-якої особи є крайнім заходом втручання у права на житло. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд, перевіривши матеріали справи, вважає що вимоги позивача обґрунтовані та доведені, відсутність відповідачів в приміщенні понад дев`ять років є досить вагомою підставою для задоволення вимог позивача. В матеріалах справи відсутні докази поважності причин не проживання відповідачів в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Даних стосовно того, що позивач чинила перешкоди відповідачам у користування приміщенням в матеріалах справи відсутні. Отже, відповідачі вважаються такими, що добровільно не користуються житлом, та змінили місце проживання на інше, аніж те, в якому вони зареєстровані. Також суд застосовує висновок Верховного Суду, зазначений у постанові від 09.12.2020 у справі № 209/2642/18, що підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати відома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення; при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. В контексті наведеного вище суд зазначає, що з досліджених судом письмових доказів вбачається, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , втратили інтерес до житла, оскільки не цікавляться ним, не проживають в ньому великий проміжок часу, не сплачують комунальні послуги, тобто відповідачі не має інтерес до житла, однак чинять перешкоди позивачу тим, що зареєстровані в ньому та перешкоджають цим укласти договір найму житлового приміщення на своє ім`я. Відповідачами в свою чергу підтверджень на спростування вимог позивача суду не надано як і не надано відзиву на позовну заяву. Позивачем доведено, що реєстрація відповідачів у в квартирі за адресою по [ADDRESS] створює об`єктивні незручності та суттєві перешкоди у користуванні зазначеним майном, так як реєстрація відповідачів несе за собою нарахування комунальних платежів, участі в оплаті яких відповідачі не приймають, позивач не має можливості укласти договір найму квартири, з якою маає зв"язок тривалий час та яка є її основним житлом. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення користуванням жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , у зв`язку з чим, позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо витрат на правничу допомогу Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України). Відповідно до\~положень частини\~першої,\~пунктів 1,\~4\~частини третьої\~ статті\~133\~ЦПК України\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. До\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати: на\~професійну правничу\~допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до\~пунктів 1,\~2\~частини третьої\~статті 141\~ЦПК України\~при вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~враховує: чи\~пов`язані ці\~витрати з\~розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу [PERSON] надала суду ордер на надання правничої допомоги, договір про надання правової допомоги №18/01/23-3 від 18.01.2023р. та Акт прийому-передачі наданих послуг по Договору про надання правової допомоги №18/01/23-3 від 18.01.2023р. З наданих представником позивача документів встановлено, що розмір витрат на правову допомогу встановлено у фіксованому розмірі та має орієнтовний характер 8000 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. В той же час, суд зобов"язаний оцінити витрати, якщо сторона у справі посилається на їх необгрунтованість та неспівмірність. У цій справі від відповідачів не надходили заперечнння щодо розміру витрат на правничу допомогу. Ураховуючи викладене, за відсутності заперечень відповідачів та доведеності позивачем понесених витрат на правничу професійну допомогу, фактичний обсяг виконаної роботи, складність справи справи, суд вважає обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень та приходить до висновку про необхідність їх стягнення на користь [PERSON] з [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На підставі статті 141 ЦПК України слід стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений при поданні позову судовий збір.

Outcome: approved