Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

18.05.2023 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що він є власником приватного житлового будинку [ADDRESS] , на підставі договору дарування житлового будинку від 29.11.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Ткаченко Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2412, за яким [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] (дарувальник) передала безоплатно у власність (подарувала) [PERSON] (обдаровуваного) даний житловий будинок. Право приватної власності на житловий будинок було зареєстровано Первомайським міжміським бюро технічної інвентаризації, на підставі вищевказаного договору дарування житлового будинку від 29.11.2004 року, за [PERSON] , за реєстраційним № 6041259, номер запису № 324 від 01.03.2005 року. Натомість, право власності на земельну ділянку, площею 0,16 га з цільовим призначенням: присадибна ділянка (для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), розташованої на території бувшої Грушівської сільської Ради народних депутатів (нині - Грушівський старостинський округ Первомайської територіальної громади) за адресою: [ADDRESS] , належало [PERSON] , на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія IV-МК № 036528, виданого Грушівською сільською Радою народних депутатів від 19.04.1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 284. На час здійснення угоди про дарування житлового будинку договір дарування земельної ділянки, безпосередньо під будинком, не вчинявся, так як, на той час, відчуженню підлягали тільки будівлі житлового фонду. Таким чином, отримавши житловий будинок [ADDRESS] , позивач вважав, що заволодів та має право на земельну ділянку, яка являється присадибною. Крім цього, були відсутні будь-які претензії з боку дарувальника, який при здійсненні дарування будинку, надав позивачу оригінал державного акту на право приватної власності на землю серії IV-МК № 036528, як гарантія продажу цілісного об`єкту нерухомого майна (будинку та землі) в 2004 році. На теперішній час, вказана земельна ділянка не сформована, без присвоєння кадастрового номера, та без внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Здійснити її приватизацію позивач не має змоги, так як вона рахується за [PERSON] . Таким чином земельна ділянка фактично перейшла у власність [PERSON] з моменту реєстрації права власності на житловий будинок (2005 р.), відповідно до умов ст. 120 ЗК України. Позивач разом зі своєю великою родиною, проживають та зареєстровані за вказаною адресою вже на протязі багатьох років. В зв`язку з вище викладеним, позивач просить визнати в судовому порядку за ним право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,16 га, що розташована по [ADDRESS] . На підставі ст.ст.\~278-279 ЦПК України,\~справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоча про час і місце слухання справи оповіщена відповідно до вимог ст. 130 ЦПК України. Відзив на позов не надала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування житлового будинку від 29.11.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Ткаченко Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2412 (а.с. 6). Право власності зареєстровано 01.03.20005 в Первомайському МБТІ реєстровий напис 6041259, що підтверджується реєстраційним посвідченням та витягом № 6630877 від 01.03.2005 р. (а.с.7, 8). Однак, право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,16 га, що розташована за вказаною адресою, зареєстроване за [PERSON] , на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія IV-МК № 036528, виданого Грушівською сільською Радою народних депутатів від 19.04.1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 284 (а.с. 18-19). Згідно\~ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст. 377 ЦК України\~та\~ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначена правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України, ухваленій у справі за № 6-2цс15 від 11.02.2015 року. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивача є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved