Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

[PERSON] у червні 2022 року звернувся до суду з позовом до\~ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», [PERSON] про припинення поруки. Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2022 року позов [PERSON] до ТОВ\~«ФК\~«Еліт Фінанс»,\~ [PERSON] про\~припинення поруки задоволено повністю. Визнано припиненою поруку [PERSON] за договором поруки № 2057-02-0021004/Zфпор-08 від 26.09.2008 року укладеним між ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», [PERSON] та [PERSON] припиненою, починаючи з 26.11.2012 року. Вирішено питання про судові витрати. 26.12.2022\~року представник\~відповідача ТОВ\~«ФК\~«Еліт\~Фінанс» звернувся\~до суду\~із заявою\~про перегляд\~заочного рішення,\~ухваленого 16.09.2022\~року Вінницьким\~міським судом\~по справі\~№ 127/11983/22. Ухвалою суду від 16.02.2023 року заяву ТОВ\~«ФК «Еліт\~Фінанс» про\~перегляд заочного\~рішення Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 16.09.2022\~року по\~цивільній справі\~№ 127/11983/22\~за позовом\~ [PERSON] \~до ТОВ\~«ФК «Еліт\~Фінанс»,\~ [PERSON] \~про припинення\~поруки задоволено\~повністю.\~Заочне рішення\~Вінницького міського\~суду Вінницької\~області від\~16.09.2022\~року по\~цивільній справі\~№ 127/11983/22\~за позовом\~ [PERSON] \~до ТОВ\~«ФК «Еліт\~Фінанс»,\~ [PERSON] \~про припинення\~поруки скасоване\~та призначено\~справу до\~розгляду. Позов мотивовано тим, що 26.09.2008 року між [PERSON] та ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» був укладений кредитний договір № 2057-0021004/ФКВ-08 за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику суму кредиту в розмірі 9604,00 доларів США. За користування кредитом була встановлена процентна ставка 9,9% річних. Термін повернення кредиту 25.09.2015 року. В забезпечення виконання кредитного договору між позивачем та відповідачами було укладено договір поруки № 2057-02-0021004/Zфпор-08 від 26.09.2008 року. Відповідно до п. 1 Договору поруки сторонами визначено боргові зобов`язання, які забезпечуються, які забезпечуються договором поруки, зокрема, щодо повернення кредитних коштів в сумі 9604 доларів США в термін до 25.09.2015 року та сплата процентів в розмірі і в терміни передбачені в кредитному договорі. 25.04.2012 року [PERSON] було направлено вимогу № 48.2-08/0961/12 про погашення заборгованості, зокрема, щодо дострокової сплати всієї суми кредиту. Відповідна вимога позичальником не була виконана, тому банк звернувся до суду з позовом, який було прийнято судом 13.05.2014 року в справі № 127/9411/14-ц. Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.07.2014 року в справі № 127/9411/14-ц було стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 2057-0021004/ФКВ-08 від 26.09.2008 року в розмірі 76441,25 грн., з яких 57861,56 грн. сума заборгованості за кредитом, 16028,41 грн. заборгованість за відсотками, 2551,29 грн. заборгованість за комісією, а також 764,41 грн. судового збору. Рішення набуло законної сили 25.07.2014 року. Враховуючи шестимісячний строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, відповідач мав пред`явити свої вимоги поручителю до 26.11.2012 року (вимога від 25.04.2012 року) +30 днів = 25.05.2012 року + 6 місяців = 26.11.202 року. Позивач зазначає, що порука є припиненою починаючи з 26.11.2012 року і враховуючи, що банк звернувся до суду з позовною вимогою до поручителя лише 13.05.2014 року в справі № 127/9411/14-ц, то шестимісячний строк на пред`явлення вимоги до поручителя, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України є таким, що сплив, а тому порука є припиненою на підставі ч. 4 с. 559 ЦК України з 26.11.2012 року. Представник позивача в ході судового розгляду позов підтримав. Також представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції просив відмовити в задоволенні позову, мотивувавши тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.07.2014 року у справі № 127/9411/14-ц стягнуто заборгованість за Кредитним договором № 2057-02-0021004/ФКВ-08 солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» (первісного кредитора). Рішення набрало законної сили 25.07.2014 року. Даним рішення було розглянуто питання щодо припинення договору поруки № 2057-02-0021004/LQ-08 від 26.09.2008 року станом на 14.07.2014 року та за результатами розгляду справи ухвалено рішення від 14.04.2014 року, в якому зроблено висновки протилежні до висновків викладених у даному заочному рішенні. Також представник відповідача просив застосувати строк позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак повідомлявся належним чином. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 26 вересня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2057-0021004/ФКВ-08, згідно якого, банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 9604,00 долари США, зі сплатою відсотків в розмірі 9,9% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 26 вересня 2008 року по 25 вересня 2015 року. Мета кредитування споживчі цілі(придбання автомобіля). Відповідно до п.п. 2.4, 2.5 Договору повернення кредиту здійснюється щомісячно частками у розмірі не менше 114,33 долари США по 20-е число (включно) кожного місяця шляхом безготівкового перерахування коштів або внесення готівки. Згідно п.п. 1.5, 2.6, 2.7 Договору, проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його повернення. Проценти нараховуються щомісячно на фактичну заборгованість по кредиту за період з першого по останній день кожного календарного місяця та сплачуються по 20 число кожного наступного місяця за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням кредиту. Пунктами 1.7, 2.10 Договору передбачена щомісячна сплата комісії банку в розмірі 0,1 відсотки від суми наданого кредиту, яка нараховується у валюті кредиту або гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день нарахування та має сплачуватись позичальником по 20-е число (включно) наступного місяця за розрахунковим. На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 26.09.2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] , [PERSON] був укладений договір поруки № 2057-02-0021004/Zфпор-08, відповідно до якого поручитель [PERSON] брав на себе зобов`язання солідарно відповідати за невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. Згідно з п. 1 Договору поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань: за кредитним договором № 2057-0021004/ФКВ-08 від 26.09.2008 року; за кредитним договором № 2058-0021004/ФК-08 від 26.09.2008 року. За даним Договором у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов`язань за кредитним договором кредитор повідомляє про це поручителя шляхом направлення письмової вимоги з зазначенням суми заборгованості та реквізитів рахунків, на які поручитель зобов`язаний сплатити заборгованість. Договором поруки передбачено, що поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, штрафних санкцій та відшкодування збитків. Строком виконання зобов`язання за Кредитним договором № 2057-0021004/ФКВ-08 від 26.09.2008 року є 25.09.2015 року. 30.06.2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь АТ «Дельта Банку», відповідно до якого АТ «Дельта Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта банк») набуло права вимоги по кредитному договору № 2057-0021004/ФКВ-08 та забезпечувальному договору поруки 2057-02-0021004/Zфпор-08 від 26 вересня 2008 року. 25.04.2012 року [PERSON] було направлено вимогу № 48.2-08/0961/12 про погашення заборгованості, зокрема, щодо дострокової сплати всієї суми кредиту. Дана вимога залишилась без виконання. У травні 2014 року ПАТ «Дельта банк» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.07.2014 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 2057-0021004/ФКВ-08 від 26.09.2008 року в сумі 76441,25 грн., з яких: 57861,56 грн. сума заборгованості за кредитом, 16028,41 грн. заборгованість за відсотками, 2551,29 грн. заборгованість за комісією. Вирішено питання про судові витрати. Ухвалою суду\~від 23.10.2020\~року заяву\~ТОВ «ФК\~«Еліт Фінанс»\~про заміну\~стягувача,\~видачу дублікату\~виконавчого листа\~та поновлення\~пропущеного строку\~для пред`явлення\~виконавчого документа\~до виконання\~задоволено частково.\~Замінено стягувача\~ПАТ «Дельта\~Банк» на\~його правонаступника\~ТОВ\~«ФК «Еліт\~Фінанс» при\~виконанні рішення\~Вінницького міського\~суду Вінницької\~області від\~14\~липня 2014\~року,\~ухваленого по\~справі №\~127/9411/14-ц за позовом\~ПАТ\~«Дельта Банк»\~до [PERSON] ,\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості. В решті вимог заяви відмовлено. Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 цього Кодексу). Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша\~статті 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша\~статті 553 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у\~статті 554 цього Кодексу. Пунктом 10 договору поруки передбачено, що цей договір вступає в силу з моменту підписання сторонами та діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором боржником чи поручителем. У вказаному договорі не встановлено строку, після якого порука припиняється. У рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 14.07.2014 року (цивільна справа № 127/9411/14-ц), яке набуло законної сили 25.07.2014 року на яке посилається представник відповідача, зазначено: «Щодо стягнення встановленої суми заборгованості солідарно з поручителем, то суд враховує його зобов`язання відповідати перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Суд звертає увагу, що договір поруки № 2057-02-0021004/Zфпор-08 від 26.09.2008 року містить положення про дію договору до повного погашення позичальником заборгованості за кредитним договором (п.10), що не може розглядатися як встановлення строку поруки, оскільки не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, тому в даному випадку є підстави для застосування положень ч. 4 ст. 559 ЦК України. Однак, суд враховує, що позивач скористався своїм договірним правом на дострокове повернення кредиту, відповідно пред`явив вимогу позичальнику та своєчасно пред`явив вимогу до поручителя, тим самим, у суду відсутні підстави стверджувати про припинення договору поруки». Умови договору поруки, укладеного між сторонами, про його дію до повного припинення зобов`язань боржника, не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні\~статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої\~статті 559 ЦК України, як і також зазначено в рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 14.07.2014 року. Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої\~статті 251 ЦК України\~строком є певний періоду часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша\~статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга\~статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта\~статті 559 ЦК України\~у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Строк, передбачений частиною четвертою\~статті 559\~ЦК України є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662 цс 15). Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою\~статті 254 ЦК України\~спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як зазначалось вище, 25.04.2012 року [PERSON] було направлено вимогу № 48.2-08/0961/12 про погашення заборгованості, зокрема, щодо дострокової сплати всієї суми кредиту. Дана вимога залишилась без виконання. А у травні 2014 року ПАТ «Дельта банк» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Враховуючи шестимісячний строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, відповідач мав пред`явити свої вимоги поручителю до 26.11.2012 року (вимога від 25.04.2012 року) + 30 днів = 25.05.2012 року + 6 місяців = 26.11.202 року. Тобто порука є припиненою починаючи з 26.11.2012 року. У судовому засіданні відповідач також порушує питання про застосування до позовної заяви наслідки пропущення строку позовної давності, на що слід зазначити наступне. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16, від 18.12.2019 року у справі № 522/1029/18, від 16.06.2020 року у справі № 372/266/15-ц. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом ст.ст. 257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Однак, в даному випадку суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки порушення її прав є триваючим. У ст. 268 ЦК України наведено невичерпний перелік вимог, на які позовна давність не поширюється, оскільки у частині другій цієї статті передбачено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. В деяких випадках позовна давність не може поширюватись і на інші категорії вимог, хоча про це прямо й не зазначено у законі. Позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення, зокрема, триваючого правопорушення. В теорії права триваюче правопорушення розуміється, як проступок, пов`язаний з тривалим та безперервним невиконанням суб`єктом обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності) та, відповідно, порушення закону безперервно відбувається протягом якогось певного часу. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану, за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом; припиненням дії відповідної норми закону. Отже, особа може пред`явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення її прав. Обов`язковою умовою такого позову є існування порушення прав, яке триває і має місце на момент звернення з позовом. Тому з таким позовом можна звернутися в будь-який час, поки існує правопорушення. Крім того, в ході судового розгляду, в судовому засіданні встановлено, що представник позивача про існування досудової вимоги № 48.2-08/0961/12 від 25.04.2012 року, а відтак про порушення в подальшому своїх прав, дізнався в 2020 році, доказів того, що позивачу було раніше відомо про існування досудової вимоги № 31.4-08/3874/14 від 17.04.2014 року відповідачем не надано. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved