Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

04.04.2023 року заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою, відповідно до якої просить встановити факт її постійного проживання, разом зі спадкодавцем [PERSON] , з січня 2020 року по день її смерті [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що її сестрі [PERSON] по праву приватної власності належить квартира [ADDRESS] . [INFO] сестра померла. За життя померлою заповіт складений не був, дітей вона не мала. З метою реалізації свого права на спадщину, заявник звернулася до приватного нотаріуса Фастівського міського нотаріального округу, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки нею не підтверджено належним чином факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вказана обставина є перешкодою у здійсненні нею права на спадкування та позбавляє її можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05.04.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження. В судовому засіданні заявник надала пояснення, аналогічні викладеним в заяві, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судовому засіданні представник заінтересованої особи проти задоволення заяви не заперечував. Заслухавши учасників судового процесу, свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи, судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 12.04.2022 року Фастівським відділом ДРАЦС у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), про що складено відповідний актовий запис № 569. Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшла квартира [ADDRESS] , 1/3 частки якої належала спадкодавиці згідно договору дарування частини квартири та свідоцтва про право власності на житло від 15.12.1997 року. За життя спадкодавець заповіту\~не залишила. При зверненні\~заявника до\~нотаріальної контори\~для прийняття\~спадкового майна\~ [PERSON] ,\~приватним нотаріусом\~Фастівського районного\~нотаріального округу\~Київської області\~було відмовлено\~у видачі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину,\~у звязку\~з тим,\~що нею не підтверджено належним чином факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщина, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем має для неї суттєве юридичне значення і необхідне для подальшого оформлення спадкових прав після смерті спадкодавця у відповідності до ст. 1268 ЦК України. В інший спосіб, як через встановлення даного факту судовим рішенням, заявник не може підтвердити факту проживання однією сім`єю з спадкодавцем. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Перевіряючи доводи заявника судом встановлено, що відповідно до довідки ОСББ «Семицвіт» від 27.02.2023 року № 3, [PERSON] , дійсно постійно з січня 2020 року проживала за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю рідною сестрою [PERSON] , [INFO] . [PERSON] хворіла, мала тяжке захворювання, потребувала сторонньої допомоги, яку їй надавала сестра [PERSON] . Вони проживали разом однією сімєю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. [PERSON] доглянула [PERSON] до дня її смерті, яка настала [INFO] . Поховала її і доглядає за її могилкою. Також, в судовому засіданні була допитана в якості свідка [PERSON] , яка показала, що дійсно [PERSON] , проживала з 2020 року разом з рідною сестрою [PERSON] , яка була інвалідом та хворіла за адресою проживання сестри в [ADDRESS] . У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 (провадження № 61-5208св21) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків. За нормами ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що іншим шляхом, крім судового, даний факт встановити неможливо, встановлення цього факту для заявника буде мати суттєве значення, так як стосується її права на спадкове майно, суд доходить висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved