Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свій позов обґрунтовує тим, що 04.06.11 між нею та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Любешівського районного управління юстиції Волинської області за актовим записом № 14. Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 10.05.2022 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У період перебування у шлюбі ними спільно побудований житловий будинок А-2 за адресою [ADDRESS] , загальною площею 163,7 кв.м., в тому числі житлова площа 84,4 кв.м., допоміжна площа 79,3 кв.м., господарськими будівлями та спорудами, а саме: ганок «а», гараж сарай «Б-1», погріб під частиною будівлі «б», огорожа «1», який розташований на земельній ділянці кадастровий номер: 0723155100:01:001:0516, площею 0,1000 га. Для спільного будівництва житлового будинку залучались кредитні кошти за Програмою підтримки індивідуального будівництва на селі «Власний дім на 2012-2017 роки», затвердженою рішенням Волинської обласної ради № 7/5 від 04.11.2011, які були отриманні відповідачем, як молодій сім`ї (подружжю, в якому вік чоловіка та дружини не перевищує 35 років), згідно договорів про надання позики на будівництво (добудову, реконструкцію, купівлю) житлового будинку та облаштування інженерних мереж (кошти Фонду) № 2/190 від 17.10.2012, № 2190/1 від 05.05.2015, в Обласному Фонді підтримки індивідуального житлового будівництва на селі. Умовами вказаних договорів позика на будівництво надавалась «Позичальнику» під забезпечення договором поруки фізичних осіб № 1952 від 28.05.2012, а також забезпечувалася всім майном та грошовими коштами, які належали «Позичальнику» та майном повнолітніх членів його сім`ї, на які може бути звернено стягнення, згідно з чинним законодавством України. Зауважує, що поручителями по наданих договорах про надання позики на будівництво, згідно договору поруки № 1952 від 28.05.2012 виступали [PERSON] (мати позивачки) та [PERSON] (батько відповідача). Також зазначає, що будівництво житлового будинку розпочалося під час шлюбу, про що свідчить Повідомлення про початок будівельних робіт ВЛ № 062131200657 від 30.04.2013 та Акт перевірки Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області дотримання вимог законодавства у сфері містобудівельної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 18.06.2013. Право власності на житловий будинок було зареєстровано державним реєстратором в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] 22.11.2016, про що вказано в інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Також, у період перебування в шлюбі сторонами спільно був придбаний транспортний засіб: легковий автомобіль «Renault Megane», 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] . Листом № 31/3-52 аз від 23.08.2022 Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Волинській області повідомив, що згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів, автомобіль «Renault Megane», 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] , зареєстрований на ім`я [PERSON] . Окрім того, [PERSON] та Любешівською селищною радою укладено договір про право забудови земельної ділянки (договір сертифікації) для провадження підприємницької діяльності від 18.12.2019. На отриманій під забудову земельній ділянці в [ADDRESS] , [PERSON] розміщено тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності. Згідно паспорту прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності та схеми розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності в межах [ADDRESS] , площа тимчасової споруди становить 29,4 кв.м. З врахуванням викладених обставин та норм чинного законодавства, майно придбане ними в період шлюбу, належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, відповідно підлягає поділу шляхом визначення частки майна. На підставі викладеного, просить визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] житловий будинок (літера А-2) загальною площею 163,7 кв.м., в тому числі житлова площа 84,4 кв.м., допоміжна площа 79,3 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, а саме: ганок «а», гараж сарай «Б-1», погріб під частиною будівлі «б», огорожа «1», що розташований на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1000 га (кадастровий номер 0723155100:01:001:0516) за адресою [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на частину житлового будинку (літера А-2) загальною площею 163,7 кв.м., в тому числі житлова площа 84,4 кв.м., допоміжна площа 79,3 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, а саме: ганок «а», гараж сарай «Б-1», погріб під частиною будівлі «б», огорожа «1», що розташований на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1000 га (кадастровий номер 0723155100:01:001:0516) за адресою [ADDRESS] ; визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності, площею 29,4 кв.м.; визнати за [PERSON] право власності на частини тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності площею 29,4 кв.м., в [ADDRESS] ; визначити спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобіль «Renault Megane», 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] , який зареєстрований за [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію частки вартості автомобіля «Renault Megane», 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] , в сумі 164193,00 (сто шістдесят чотири тисячі сто дев`яносто три) гривні та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. Ухвалою судді Любешівського районного суду Волинської області від 01.12.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання у справі (т.1, а.с.69-70). Ухвалою судді Любешівського районного суду Волинської області від 22.12.2022 клопотання відповідача [PERSON] про відкладення підготовчого засідання та надання додаткового строку для подання відзиву у справі задоволено (т.1, а.с.77). Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 22.02.2023 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду в судовому засіданні; заяви представника позивача [PERSON] [PERSON] та відповідача [PERSON] про виклик свідків для надання пояснень у судовому засіданні задоволено; відмовлено в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про закриття провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України в частині позовних вимог [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в [ADDRESS] , площею 29,4 кв.м., та визнання за [PERSON] право власності на частини цієї споруди (т.2, а.с.34-36). Відповідач [PERSON] 04.01.2023 подав до суду відзив на позовну заяву, який мотивував тим, що 04.06.2011 ним було зареєстровано шлюб з [PERSON] . Його рідним братом [PERSON] у 2008 році йому було подаровано земельну ділянку по [ADDRESS] , площею 0,1000 га, для будівництва житлового будинку. Після чого, відповідач вже у 2009 році розпочав будівництво власного житлового будинку. Зазначає, що більшість будівельних матеріалів для будівництва спірного житлового будинку були заготовлені заздалегідь. В травні 2009 року було розпочато будівництво його житлового будинку та виконано земельні роботи, залито та обкладено фундамент. За літо-осінь 2009 року було збудовано так звану «коробка будинку», розрахунок в сумі 32000,00 грн. Восени 2009 року було монтовано полімерпіщану черепицю на даху будинку, за роботи оплачено 5500,00 грн. Весною 2010 року відповідач і його батько власними силами проклали електропроводку, поштукатурили стіни та встановили вікна в житловому будинку. Влітку 2010 року були встановлені металеві перила на два балкони. Після реєстрації шлюбу в будинку були виконані наступні роботи: підведено газ, каналізацію, опалення, вмонтовано камін, здійснено оздоблення (шпаклювання), встановлено сантехніку у ванну, виконано відповідне фарбування стін, встановлено сходи, побудовано гараж, сарай, погріб, огорожу та викладено бруківку і створене в цей період є спільною сумісною власністю подружжя. В 2012 році було виготовлено робочий проект газифікації, тобто це можливе при наявності житлової будівлі. 04.01.2013 укладений договір про надання послуг з газопостачання, що ще до моменту повідомлення про початок будівельних робіт. 07.10.2012 на будівництво будинку отримано кредит відповідачем в сумі 30000,00 грн. 18.12.2019 [PERSON] було укладено з Любешівською селищною радою договір про встановлення земельного сервітуту. Зазначає, що згідно з паспортом прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в [ADDRESS] , замовником якої був [PERSON] від 26.07.2019, вбачається, що даний паспорт прив`язки був дійсний до 26.07.2022 і на даний час припинив свою дію. Вказує на те, що у нього завжди було відсутнє право власності на земельну ділянку площею 0,0038 га, на якій була розташована тимчасова споруда. Також зазначає, що оскільки спірний автомобіль є спільною сумісною власністю, то з відповідача підлягає вирахування його вартості в сумі, яка зазначена у висновку експерта від 27.12.2022, оскільки даний висновок експерта надає дійсну вартість спірного транспортного засобу «Renault Megane», а не аналогічного транспортного засобу, який не є предметом спору. А тому з врахуванням даних обставин вважає, що з нього могло б бути стягнуто в користь позивача вартості спірного автомобіля у розмірі 88872,53 грн. з врахуванням компенсації йому в гривневому еквіваленті 1500 доларів США за курсом НБУ на день розгляду справи, які були отриманні від продажу т/з ГАЗ 31105, який був його особистою власністю. Також зазначає, що джерелом набуття земельної ділянки, на якій розташований спірний житловий будинок, є договір дарування його братом, час набуття до моменту реєстрації шлюбу, тобто дану земельну ділянку віднесено до інституту особистої приватної власності особи, але його позивач бажає позбавити такого права. Отже, якщо позивач має намір позбавити його такого права, то вона зобов`язана компенсувати вартості земельної ділянки, якщо така буде визнана спільною сумісною власністю, оскільки в іншому випадку це буде порушенням норм матеріального права щодо визначення інституту особистої приватної власності та порушенням недоторканості та правомірного володіння правом власності. На підставі викладеного просить в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя відмовити повністю та стягнути з [PERSON] в його користь судові витрати. Представником позивача [PERSON] подано 30.01.2023 відповідь на відзив, в якому зазначено, що не можуть бути прийняті до уваги доводи відповідача про те, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок та господарські будівлі і споруди по [ADDRESS] не може бути об`єктом поділу майна подружжя, оскільки належить йому на підставі договору дарування від 24.06.2008, яка ним і була приватизована. Зазначає, що якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України. Що стосується автомобіля «Renault Megane», 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] , зазначає, що це є майно, яке є неподільною річчю, через що спільне користування ним неможливе, позивач доступу до спірного автомобіля не має та ним не користується, а тому вважає, що позивач має право на повну грошову компенсацію вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності на це майно. Щодо поділу спільного майна подружжя тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності зауважує, що так як [PERSON] не заперечується той факт, що під час шлюбу між ним та Любешівською селищною радою укладено договір про право забудови земельної ділянки (договір суперфіцію) для провадження підприємницької діяльності від 18.12.2019, на отриманій під забудову земельній ділянці в [ADDRESS] розміщено тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності в межах [ADDRESS] , площа тимчасової споруди становить 29,4 кв.м. Доводи відповідача про те, що паспорт прив`язки був дійсний до 26.07.2022, і на даний час припинив свою дію, не підтверджені жодними доказами, що дана тимчасова споруда не знаходиться на вказаній земельній ділянці. З врахуванням вищевказаного, просить поновити строк для подання відповіді на відзив, прийняти відповідь на відзив. Викликати в судове засідання для надання пояснень свідків. Позовні вимоги [PERSON] задовольнити повністю (т.1, а.с.166-169). Крім того представником позивача [PERSON] 08.02.2023 подано додаткові заперечення та пояснення, в яких зазначають, що вважають заяву [PERSON] про проведення судової будівельно-технічної, земельної експертизи безпідставною, а поставлені в заяві питання необґрунтовані, та такі, що не відповідають вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5. Заперечують поставлені для вирішення судової будівельно-технічної, земельної експертизи [PERSON] питання викладені в заяві про проведення судової будівельно-технічної, земельної експертизи від 15.12.2022, адресованої ТзОВ «Судове експертно-розрахункове бюро», що в подальшому є наслідком не погодження та не визнання ними висновку такої судової будівельно-технічної та земельної експертизи (т.1,а.с.178-180). Відповідач [PERSON] 13.02.2023 подав до суду доповнення до відзиву на позовну заяву, яке мотивує тим, що з висновку експерта ТзОВ «Судово експертно-розрахункового бюро» № 84/22 від 13.02.2023 вбачається, наступні відповіді на поставлені ним питання: дійсна вартість земельної ділянки розміром 0,1000 га, за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, яка розташована на [ADDRESS] станом на час проведення експертизи становить 166400,00 грн; дійсна вартість житлового будинку (літера А-2) загальною площею 163,7 кв.м., в тому числі житлова площа 84,4 кв.м., допоміжна площа 79,3 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, а саме: ганок «а», гараж сарай «Б-1», погріб під частиною будівлі «б», огорожа «1», що розташований на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1000 га (кадастровий номер 0723155100:01:001:0516) за адресою [ADDRESS] , станом на час проведення експертизи становить 1305600,00 грн; дійсна вартість будівельних матеріалів, здійснених в зазначеному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , становить: 581576,00 грн; доля в загальній вартості вказаного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , становить виконані роботи та матеріали, які були здійснені до шлюбу, … і яку частку становлять ці елементи будинку у його загальній вартості до 04.06.2011, роботи з матеріалами 87%, матеріали 64%; частки в зазначеній вартості будинковолодіння по [ADDRESS] становить робіт і матеріалів, виконаних за період з 06.06.2011 по 10.06.2022 становить в загальній вартості: 21% ; в роботах: 6%; в металах: 15%.; розподілити в натурі між сторонами та виділити кожній із сторін по з тої спільної частки у вигляді окремої ізольованої квартири технічно неможливо; вартість будівельних матеріалів, використаних для тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в [ADDRESS] , площею 29,4 кв.м., становить 120720,00 грн.; вартість від вартості цієї земельної ділянки з кадастровим номером 0723155100:01:001:0516, набута до шлюбу, а тому її вартість, як набуту під час шлюбу встановити технічно неможливо. Дані обставини дають відповідачу можливість остаточного визначення щодо позовних вимог, які стосуються спірного житлового будинку. Враховуючи, що на долю позивача припадає частка спірного житлового будинку в розмірі 7% (11,5 м2), яка є меншою від мінімальної площі можливої ізольованої квартири, відповідач визнає дані позовні вимоги, що позивач дійсно має право претендувати на частку в розмірі 7% (11,5 м2) спірного житлового будинку, але враховуючи, що реально виділити таку частку неможливо, він бажає її відповідно компенсувати в грошовій формі. Щодо позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності площею 29,4 кв.м., думка відповідача залишається незмінною, даний об`єкт не може бути визнаний спільним сумісним майном подружжя, оскільки він правомірно вибув з його володіння, і на даний час не перебуває у власності а ні позивача, а ні відповідача. Зазначає, що визнає частково позовні вимоги щодо спірного транспортного засобу та просить стягнути з нього грошову компенсацію в користь позивача в розмірі, який міститься у висновку експерта від 27.12.2022 по визначенню усередненої ринкової вартості автомобіля, з якого вбачається його усереднена ринкова вартість в розмірі 177745,06 грн. Тому з врахуванням даних обставин, з нього вважає має бути стягнуто в користь позивача вартості спірного автомобіля у розмірі 88872,53 грн. з вирахуванням 1500 доларів США (станом на день вирішення справи по суті курсу НБУ), які були отриманні від продажу т/з ГАЗ. На підставі викладеного просить позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково; стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] грошову компенсацію за частку спірного житлового будинку в розмірі 7%, з врахуванням наявного в [PERSON] боргового зобов`язання в розмірі 23777,00 грн; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію частки вартості спірного автомобіля в розмірі вирахуваному 88872,53 грн з вирахуванням 1500 доларів США (станом на день вирішення справи по суті по курсу НБУ), які були отриманні від продажу т/з ГАЗ; в задоволенні решти позовних вимог відмовити; стягнути з [PERSON] в користь відповідача судові витрати (т.1, а.с.188-195). Представником позивача [PERSON] подано до суду 21.02.2023 додаткові пояснення та заперечення, де зазначено, що у висновку експерта № 84/22 від 13.02.2023 роботи зазначаються зі слів відповідача, та вартість їх у відсотковому визначенні частки є значно заниженою та необґрунтованою. Крім того щодо поділу спільного майна подружжя частки права власності земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] , то зазначає, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України. Крім того зауважує, що є неоднозначними та незрозумілими твердження відповідача, який у доповненні до відзиву на позовну заяву вказує, що даний об`єкт вибув з його володіння, проте на його звернення у висновку експерта вказується заключення про вартість будівельних матеріалів, використаних для даної тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності. Відповідно, вказані обставини підтверджують той факт, що під час шлюбу здійснювалось будівництво тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в [ADDRESS] , площею 29,4 м2. Також зазначає, що доводи відповідача про вирахування суми даних коштів із суми компенсації є безпідставні, так як жодним письмовим доказом такі твердження не обґрунтовані та не можуть бути взяті до уваги. Отже, безперечним фактом є придбання під час шлюбу автомобіля «Renault Megane», 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] , який є неподільною річчю, використовується лише [PERSON] , особисто [PERSON] до нього доступу не має. Враховуючи вище викладене, представник позивача вважає доводи відповідача викладені у доповненні до відзиву на позовну заяву необґрунтованими та безпідставними, а доданий до доповнень висновок експерта № 84/22 від 13.02.2023 є неналежним доказом у справі. (т.2, а.с.22-23). Відповідач [PERSON] 27.03.2023 подав до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, за відсутності предмета спору в частині позовних вимог, що стосуються тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності. Клопотання мотивував тим, що 18.12.2019 ним було укладено з Любешівською селищною радою договір про встановлення земельного сервітуту. Згідно паспорту прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в [ADDRESS] від 26.07.2019, замовником якої був [PERSON] , вбачається, що даний паспорт прив`язки був дійсний до 26.07.2022 і на даний час припинив свою дію. Будь-яких доказів продовження строків дії даного паспорту прив`язки матеріали справи не містять. Крім того, вважає, що даний об`єкт спільного майна подружжя вибув з володіння сторін та на теперішній час юридично у власності позивача або відповідача не перебуває. З огляду на викладене, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Крім того, наголошує, що розгляд даної позовної вимоги неможливий через незалучення до розгляду справи, як сторони чи третьої особи належного власника земельної ділянки, на якій тимчасова споруда була розташована, оскільки такі позовні вимоги зумовлюють набуття права власності на земельну ділянку, яка не належить будь-якій із сторін у даній справі. Посилаючись на викладене просить суд закрити провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] про визнання спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності в [ADDRESS] , площею 29,4 кв.м. та визнання за [PERSON] право власності на частини цієї тимчасової споруди за вищевказаною адресою (т.2,а.с.41-44). Представник позивача [PERSON] 30.03.2023 подала до суду заперечення на клопотання про закриття провадження в частині позовних вимог, яке мотивує тим, що тимчасова споруда є рухомою річчю, оскільки виготовляється з полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без закладення фундаменту, а тому вільне переміщення тимчасових споруд у просторі можливе без зміни їх призначення. Спірна споруда набута сторонами у період перебування у шлюбі, що не заперечується ними, то не знаходять свого підтвердження доводи відповідача про відсутність предмета спору. Враховуючи зазначене просить відмовити у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про закриття провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України в частині позовних вимог [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в [ADDRESS] , площею 29,4 кв.м. та визнання за [PERSON] право власності на частини цієї споруди (а.с.48,49). У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у поданій до суду позовній заяві. Враховуючи те, що оскільки все майно набуте під час шлюбу сторін у справі, просили: визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] житловий будинок (літера А-2) загальною площею 163,7 кв.м., в тому числі житлова площа 84,4 кв.м., допоміжна площа 79,3 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, а саме: ганок «а», гараж сарай «Б-1», погріб під частиною будівлі «б», огорожа «1», що розташований на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1000 га (кадастровий номер 0723155100:01:001:0516) за адресою [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на частину житлового будинку (літера А-2) загальною площею 163,7 кв.м., в тому числі житлова площа 84,4 кв.м., допоміжна площа 79,3 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, а саме: ганок «а», гараж сарай «Б-1», погріб під частиною будівлі «б», огорожа «1», що розташований на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1000 га (кадастровий номер 0723155100:01:001:0516) за адресою [ADDRESS] ; визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності, площею 29,4 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на частини тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності площею 29,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобіль «Renault Megane», 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] , який зареєстрований за [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію частки вартості автомобіля «Renault Megane», 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] , в сумі 164193,00 (сто шістдесят чотири тисячі сто дев`яносто три) гривні та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву визнали частково. Просили стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] грошову компенсацію за частку спірного житлового будинку в розмірі 7%, з врахуванням наявного у [PERSON] боргового зобов`язання в розмірі 23777,00 грн стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] грошову компенсацію частки вартості спірного автомобіля в розмірі вирахуваному 88872,53 грн з вирахуванням 1500 доларів США (по курсу НБУ станом на день вирішення справи по суті), які були отриманні від продажу автомобіля ГАЗ, а також вирахуванням частини боргового зобов`язання відповідача, яке виникло у зв`язку з отриманням в шлюбі кредиту на будівництво житлового будинку; в задоволенні решти позовних вимог просили відмовити; стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] судові витрати. Свідок [PERSON] , батько позивача, у судовому засіданні пояснив, що його доньці і на той час зятю після укладення між ними шлюбу він допомагав будувати будинок. Будівництво почали після весілля. Його дружина позичала гроші на будівництво, яке вони здійснювали спільними зусиллями. До весілля свідок не знав за ділянку, чи була там «коробка» і коли введено в експлуатацію будинок, оскільки до весілля там не був. Окрім будинку, будувались також і господарські споруди. Він допомагав будувати будинок зранку до ночі разом з [PERSON] , робили з ним всі внутрішні роботи. За рік-півтора побудували будинок. До одруження доньки, він не бачив земельної ділянки з будинком. Всі внутрішні роботи будинку робились при ньому, будувались сарай і огорожа. Свідок [PERSON] , мати позивача, у судовому засіданні пояснила, що після весілля її донька з колишнім зятем почали будувати будинок, на це вона з чоловіком давали гроші. Як звели будинок, тоді почали безпосередньо залучати до будівництва її чоловіка та сина. Вона з чоловіком допомагали як грішми, так і фізичною працею. Для будівництва будинку діти брали кредит, вона була поручителем перед кредитором. У шлюбі купили автомобіль, на який вона позичала свої кошти. Після весілля діти перебрались в будинок, однак осінню в даху виявились дірки і вона давала 600 євро на його ремонт. Зазначає, що вона давала гроші на будівництво будинку і на інші матеріали, меблі і побутову техніку, як для сім`ї своєї дочки. Стверджувати чи була «коробка» будинку до шлюбу чи після не може, оскільки не знає. Свідок [PERSON] , колишня дружина брата відповідача, у судовому засіданні пояснила, що земельну ділянку, на якій побудований спірний будинок подарував її колишній чоловік [PERSON] . Після одруження позивача і відповідача вони почали звозити будівельні матеріали. До одруження «коробка» не стояла. Батьки сторін спільно допомагали будувати своїм дітям будинок. В якому році збудований будинок вона не знає. Свідок [PERSON] , у судовому засіданні пояснив, що до нього як до будівельника в травні 2009 року звернувся відповідач, щоб зробити коробку будинку. Детально пам`ятає, що це було в 2009 році, оскільки у той рік в них у регіоні була стихія. Він працював з двома працівниками, накривали житло вже інші люди. За роботу розраховувався батько відповідача. Коли сторони одружилися він не знає. Він з будівельниками заливав фундамент, зводив коробку будинку, стіни. Будинок не штукатурили, не накривали. Більше на тому об`єкті він не був. Свідок [PERSON] , батько відповідача, у судовому засіданні пояснив, що як відповідач був школярем, він придбав на дві хати будівельні блоки. З самого початку і до кінця він будував спірний будинок за власний рахунок. Фундамент, стіни, перегородки, штукатурка, дошки на підлогу, все було зроблено до одруження сина. Домовлявся особисто з будівельниками. Сходи замовляв теж він в майстра. Замовляв щебінь, бруківку, потім сарай робили. Дозвіл на експлуатацію будинку брали, як хата була готова. Будівництво провели до шлюбу, в рік коли був буревій. За роботи на будівництві будинку оплачував він. Матеріали, які після одруження куплялись, то це тільки на оздоблення, опалення, камін, сходи, декоративну штукатурку. Сім`я позивача допомагала з оздоблювальними роботами. Під час шлюбу він віддав дітям авто «Волга». Потім вони продали автомобіль і купили інший. Вікна, проводка у будинку були до шлюбу в 2010 році. Зазначає, що будівництво проводилося за кошти відповідача до шлюбу. Після шлюбу опалення, сходи, камін - за кошти сторін. Свідок виступав поручителем по кредиту, який брався на будівництво будинку. Свідок [PERSON] , рідний брат відповідача, у судовому засіданні пояснив, що в 2008 році він подарував земельну ділянку [PERSON] і в 2009 році почали будівництво будинку. Багато матеріалів на будівництво купляв та привозив їх батько. До шлюбу брата будинок вже був. Після одруження огорожа була зроблена, за матеріали платив їх батько. Батько позивача був один раз, [PERSON] і брат позивача були декілька разів на будівництві. Вікна у будинку були встановлені в 2010 році. Допитаний у якості свідка відповідач у справі - [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що його батько привіз блоки на два будинки, коли він ще був школярем. В 2008 році брат подарував йому земельну ділянку, з 2005-2007 роки звозили будівельні матеріали. В 2008 році почали обирати проект будинку. В травні 2009 року розпочали будівництво, а саме, залили фундамент, до осені збудували стіни, поставили перегородки, крокви, рейки, гідробарєр. Восени 2009 року прикрутили черепицю. На наступний рік проклали електропроводку, штукатурили самостійно. [PERSON] здійснював внутрішні роботи в будинку. Після шлюбу був зроблений забор, гараж, сарай, літня кухня, льох. Він у шлюбі брав кредит на будівництво, який не сплатив по теперішній час. Він продав свою «Волгу» і, доклавши гроші, купив «Рено». Гроші позичав в батька 1500 доларів, власні заощадження і 1500-2000 доларів позичав у тещі, які згодом повернув останній. В 2016 році добудував будинок. Повідомив про початок будівництва у 2013 році, оскільки не знав, що це треба було зробити ще в 2009 році, не розумів як юридично правильно це потрібно робити. В 2019 році, в період шлюбу, вони з колишньою дружиною звели тимчасову споруду по [ADDRESS] , однак її зараз там вже нема. Договір оренди земельної ділянки він не продовжував, строк дії паспорта прив`язки був дійсний лише до 26.07.2022. Де зараз знаходиться та тимчасова споруда він не знає, у нього її немає, до правоохоронних органів не звертався, щоб її знайти. Свідок [PERSON] , у судовому засіданні пояснив, що одного дня, року точно не пам`ятає, після виборчої кампанії, його попросили зробити внутрішні роботи в будинку. Коли він прийшов до будинку, там була лише «коробка» без стяжок, без нічого. Зробили каналізаційні виходи, а потім вся чорнова робота. Після чого зробили теплу підлогу і опалення, в чому йому допомагав батько позивачки. Ним також було зроблено перестінки і роботи з декорації з гіпсокартону, а також на другому поверсі деякі роботи були зроблені. Свідок [PERSON] , сусід сторін, у судовому засіданні пояснив, що в 2007 році вони з [PERSON] отримали земельні ділянки. До 2011 року відповідач побудував коробку будинку, провів електрику, а в 2012 році газифікацію будинку. Хто будував будинок він детально не знає. Бачив родичів як позивача, так і відповідача. В 2009 році був фундамент спірного будинку, пам`ятає це точно, оскільки в 2009 році у них в регіоні мабуть була стихія. Заслухавши пояснення\~учасників судового\~провадження,\~показання свідків,\~дослідивши матеріали\~справи,\~перевіривши та\~оцінивши докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому їх\~дослідженні,\~суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З копії рішення Любешівського районного суду Волинської області від 10.05.2022, судом встановлено, що сторони з 04.06.2011 по 10.05.2022 перебували в зареєстрованому шлюбі (т.1 а.с.15-16). За правилом статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто\~статтею 60 СК України\~встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2019 у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18. Згідно зі статтею 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (статті 77, 78 ЦПК України) і це є її процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків ( ч. 2 ст. 76 ЦПК України). При цьому, згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У своїх позовних вимогах позивач вказує про те, що спірне майно було набуте за час шлюбу, а тому таке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, і підлягає поділу між сторонами в рівних частках. А щодо спірного автомобіля, то відповідач повинен відшкодувати позивачу половину його вартості. З копії повідомлення ВЛ 062131200657 про початок виконання будівельних робіт/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт, отриманого інспекцією ДАБК у Волинській області 29.04.2013, вбачається, що відповідач [PERSON] повідомив інспекцію про початок будівельних робіт, а саме: будівництво індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] , нове будівництво відповідно до будівельного паспорту 23 виданого відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Любешівської РДА 13.06.2012 (т.1, а.с.33). Крім того, з копії акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 18.06.2013 вбачається, що за результатами перевірки встановлено дані, зазначені [PERSON] поданому в повідомленні про початок виконання будівельних робіт ВЛ 062131200657 з будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , зареєстрованого інспекцією ДАБК 30.04.2013 відповідають даним, зазначених в оригіналах будівельного паспорта на забудову земельної ділянки № [NUMBER] , виданого відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Любешівської РДА 13.06.2013 та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 354784, виданого Любешівською селищною радою та договору дарування земельної ділянки від 20.06.2008 серії ВКО № 824239 (т.1а.с.34). З копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 354784 від 09.06.2009 вбачається, що [PERSON] на підстав договору дарування земельної ділянки від 20.06.2008 є власником земельної ділянки в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель (т. 1 а.с.32). Основним нормативним актом в Україні, який визначає правові та організаційні основи забудови територій є Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 (далі-Закон). Відповідно до ч.2 ст.4 вказаного Закону об`єктом будівництва, є, зокрема, будинки. Відповідно до ч.1 ст.36 Закону право на виконання, зокрема, будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта (до яких належить саме спірний будинок у справі) надається замовнику після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Відповідно до ч.2 ст.36 Закону виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється. Таким чином, відповідач [PERSON] , подавши 29.04.2013 р. інспекції ДАБК у Волинській області Повідомлення про початок виконання будівельних робіт, заявив про свій намір розпочати будівельні роботи з будівництва спірного житлового будинку, тим самим підтвердивши ту обставину, що збудованого житлового будинку або його частини на цей час ще не існувало. Вищезазначене також спростовує твердження відповідача про те, що вказаний житловий будинок був збудований раніше, оскільки як зазначає відповідач в 2012 році було виготовлено робочий проект газифікації та 04.01.2013 був укладений договір про надання послуг з газопостачання, а таке, на думку відповідача, можливе при наявності житлової будівлі. Також відповідно до вимог ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Суд не погоджується з висновком експерта № 84/22 від 13.02.2023 з тих підстав, що він суперечить іншим доказам у справі, зокрема, Повідомленню відповідача про початок будівельних робіт від 29.04.2013 р. та Акту інспекції ДАБК у Волинській області від 18.06.2013 р. Крім того, як вбачається із висновку експерта від 13.02.2023, такий був підготовлений на замовлення та зі слів відповідача. Отже, спірний житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами побудовано під час перебування сторін у шлюбі. Відтак, з урахуванням встановлених судом дійсних обставин справи, суд дійшов висновку, що під час судового розгляду знайшли своє підтвердження доводи позивача щодо будівництва спірного будинку в період шлюбу між сторонами. Відповідачем та його представником, в свою чергу, під час судового розгляду не спростовано належними, допустимими та достатніми доказами презумпцію спільності права власності подружжя на таке майно. Показання свідків сторони відповідача щодо періоду будівництва спірного житлового будинку, спростовані в ході судового розгляду справи, а показання окремих свідків щодо надання грошових коштів та будівельних матеріалів відповідачу на будівництво будинку до укладення шлюбу суд вважає недопустимими доказами на підтвердження таких фактів. Інших належних та допустимих доказів надання грошових коштів, купівлю будівельних матеріалів, матеріали справи не містять. Отже, спірний житловий будинок збудований сторонами під час їх перебування в шлюбі, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає поділу в рівних частках між сторонами у справі. Судом встановлено, що на теперішній час вулиця Зої Космодемянської в смт Любешів перейменована на вул. Шептицького. Згідно копії паспорта прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в [ADDRESS] , який виданий начальником відділу містобудування та архітектури Любешівської райдержадміністрації з терміном дії до 26.07.2022, вбачається, що замовником є [PERSON] . З копії договору про встановлення земельного сервітуту від 18.12.2019 вбачається, що власник відповідно до рішення від 17.12.2019 № 2-34/55 надає сервітуарію право обмеженого платного користування земельною ділянкою площею 0,0038 га, за кадастровим номером 0723155100:01:001:2048, цільове призначення: КВЦПЗ-В.03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] для розміщення тимчасових споруд згідно комплексної схеми розміщення тимчасових споруд по [ADDRESS] з встановленням строкового земельного сервітуту терміном 3 роки. По закінченню терміну дії цього договору сервітуріарій має право письмово звернутись до власника земельної ділянки, щодо укладення нового договору про встановлення земельного сервітуту, після продовження строки дії паспорта прив`язки тимчасової споруди. Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно з ч. 2 ст. 181 ЦК України\~рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення. Частиною четвертою\~статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. У Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 17.08.2000 № 507, міститься визначення терміну «будівля», їх перелік та класифікація - тимчасова споруда до будівель не належить і не є нерухомістю. Отже, тимчасова споруда є рухомою річчю, оскільки виготовляється з полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без закладення фундаменту, а тому вільне переміщення тимчасових споруд у просторі можливе без зміни їх призначення. Оскільки тимчасова споруда не є нерухомістю, то законом\~не вимагається обов`язкове нотаріальне посвідчення та державна реєстрація договору відчуження чи оренди такої споруди, відсутня необхідність державної реєстрації вказаного майна. Статтею 238 ЦК України\~(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону\~або незаконність набуття права власності не встановлена судом. \~ \~ \~ \~З огляду на викладене, враховуючи те, що спірна тимчасова споруда набута сторонами у період перебування у шлюбі та жодна із сторін не заперечувала цю обставину, не вказувала, що таке майно є її особистою власністю, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та\~визнання права власності за кожним із подружжя на 1/2 частини тимчасової споруд для провадження підприємницької діяльності, площею 29,4 кв.м. \~ \~ \~ \~Відповідачем та його представником, в свою чергу, під час судового розгляду не спростовано належними, допустимими та достатніми доказами про закриття справи з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, так як предмет позову відсутній, тому це клопотання відповідача до задоволення не підлягає. \~ \~ \~ \~З копії повідомлення РСЦ ГСЦ МВС у Волинській області від 23.08.2022 № 31/3-52аз, вбачається, що згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів, держателем якого є МВС, автомобіль «Renault Megane», д.н.з. [NUMBER] зареєстрований на ім`я [PERSON] (т.1а.с.42) Крім того, з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що автомобіль марки «Renault Megane», 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] , зареєстрований 10.11.2020, власником якого є [PERSON] (т.1 а.с.43). Позивач звернулася до суду з метою поділу неподільної речі - автомобіля, що перебуває у спільній сумісній власності, бо набутий за час перебування у шлюбі з відповідачем. Єдиним варіантом вирішення такого спору бачила відмову від її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль і отримання від відповідача грошової компенсації за цю частку. Велика Палата Верховного Суду у справі № 209/3085/20 (постанова від 08.02.2022 р.) зазначила, що приписи частин четвертої та п`ятої\~статті 71 СК України\~і\~статті 365 ЦК України\~з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої\~статті 3 ЦК\~Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365\~ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої\~статті 71 СК України\~згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої\~статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.04.2020 у справі № 210/4854/15-ц, від 24.03.2021 у справі № 501/2211/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.02.2020 у справі № 235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.06.2020 у справі № 487/6195/16-ц і від 09.06.2021 у справі № 760/789/19). Позивач обрала спосіб захисту своїх прав шляхом стягнення на свою користь вартості належної їй частки спільного майна, що узгоджується з положеннями частини другої статті 16 ЦК України. При цьому відповідач не спростував презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу, однак надав докази іншої вартості автомобіля, ніж та, яку встановлено експертом. Вартість спірного автомобіля встановлено на підставі висновку експерта по визначенню усередненої ринкової вартості автомобіля «Renault\~Megane»,\~2011\~року випуску,\~номерний знак\~ [NUMBER] від\~27.12.2022,\~складеного суб`єктом\~оціночної діяльності,\~який складено\~для подання\~до суду\~та приймається\~судом в\~якості належного\~та допустимого\~доказу,\~що узгоджується\~з позицією\~Великої палати\~Верховного Суду\~від 08.02.2022\~у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21). Так, відповідно до висновку судового експерта від 27.12.2022 усереднена ринкова вартість автомобіля Renault Megane ІІІ, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , станом на дату дослідження (14.12.2022) становить 177745,06 грн (т.1, а.с.130-144). Згідно з висновком експерта Волинського НДЕКЦ від 27.09.2022, середня ринкова вартість транспортного засобу аналогічного автомобілю «Renault Megane», 2011 року виготовлення, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] , станом на 27.09.2022, складає 328386,03 грн (т.1, а.с. 52-54). Судом не приймається до уваги висновок експерта Волинського НДЕКЦ від 27.09.2022 щодо середньої ринкової вартості транспортного засобу, аналогічному тому, щодо якого заявлена вимога про поділ, оскільки вищезазначений висновок зроблений без урахування реального стану автомобіля і таким чином не відображає його дійсну ринкову вартість. \~ \~ \~ \~З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку що позивачу належить до компенсації за рахунок відповідача частини спірного транспортного засобу, в розмірі 888873,53 грн, що становить вартості транспортного засобу, визначеного в експертизі від 27.12.2022. Щодо доводів відповідача та його представника в частині зарахування частки в кредитних зобов`язаннях згідно договору кредиту, суд зазначає наступне. Відповідно до умов кредитного договору №2190/1 від 05.05.2015 про надання позики на будівництво (добудову, реконструкцію, купівлю) житлового будинку та облаштування інженерних мереж відповідач [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 30000 грн. в обласному Фонді підтримки індивідуального житлового будівництва на селі (далі Фонд), станом на час розгляду справи у відповідача була наявна заборгованість перед цим Фондом на суму 23777 грн, яка підлягає поділу між сторонами. Однак, беручи до уваги квитанції про сплату своєї частки заборгованості позивачем, аргументи відповідача щодо зменшення частки на відшкодування вартості спірного автомобіля, не заслуговують на увагу, оскільки позивач надала суду документи, які свідчать про сплату нею її частки кредитних зобов`язань після розірвання шлюбу з відповідачем, що підтверджуються квитанціями про сплату 04.04.2023 [PERSON] грошових коштів, а також відповіддю на адвокатський запит заступника голови Фонду від 12.04.2023 № 78 про те, що платіж від [PERSON] здійснений 04.04.2023 у розмірі 11888,50 грн як повернення позики та 285,26 грн, як сплата відсотків за користування позикою, надійшов та був зарахований (т.2, а.с.118-119). Суд вважає безпідставними й твердження сторони відповідача щодо зменшення частки на відшкодування вартості спірного автомобіля на суму в еквіваленті 1500 доларів США за курсом НБУ на день розгляду справи, які були отриманні від продажу (за довіреністю) автомобіля ГАЗ 31105, який був особистою власністю відповідача та його батька, а кошти від продажу цього автомобіля були витрачені на купівлю автомобіля «Renault Megane» під час шлюбу. При цьому суд враховує відповідь адвокату Полетило П.О. начальника територіального сервісного центру МВС від 15.12.2022, з якої вбачається, що згідно з ЄДР автомобіль ГАЗ 31105, д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] , а [PERSON] є співвласником вищевказаного транспортного засобу (т.1, а.с.150). Окрім того, згідно з відповіді адвокату Полетило П.О. адміністратора територіального сервісного центру МВС від 07.01.2023, вбачається, що автомобіль ГАЗ 31105, д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований за гр. [PERSON] , а [PERSON] є співвласником цього т/з. Даний автомобіль з обліку не знімався та не перереєстровувався на іншого власника (т.2, а.с.3). Таким чином, відповідач та його батько станом і на теперішній час залишаються власниками автомобіля ГАЗ 31105. З урахуванням встановлених судом дійсних обставин справи, суд дійшов висновку, що під час судового розгляду знайшли своє підтвердження доводи позивача щодо купівлі автомобіля «Renault Megane», 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] в період шлюбу між сторонами. Відповідачем та його представником, в свою чергу, під час судового розгляду не спростовано належними, допустимими та достатніми доказами презумпцію спільності права власності подружжя на таке майно. Крім того, доводи сторони відповідача в судових дебатах про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, оскільки в позовних вимогах невірно зазначено ідентифікаційний номер кузова автомобіля VF1B21G0645415212, замість правильного [NUMBER] , є безпідставними. Суд вважає, що в даному випадку була допущена помилка, що це є опискою, при цьому також враховує, що реєстраційний номер автомобіля в позовній заяві був вказаний правильно. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені витрати зі сплати судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову, у розмірі 6844,40 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial