Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, посилаючись на те, що 21.12.2022 року між ним та відповідачем було укладено договір позики у формі боргової розписки. На виконання умов даного договору позивач передав відповідачу гроші в сумі 20000 грн. Відповідно до написаної [PERSON] власноруч розписки, він підтвердив отримання коштів та зобов`язався повернути борг до 20.03.2023 року. Проте відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань за договором щодо повернення отриманих сум позики. Спілкування уникає, причину неповернення коштів пояснити не може. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача борг у розмірі 20000 гривень та понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн. В судове засідання позивач та його представник адвокат Турович О.М. не з`явилися. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримала повністю і просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Суд, виконуючи вимоги ст. 280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Так, зі змісту розписки від 21.12.2021 на суму 20000,00 грн., вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів саме у борг та встановлено обов`язок відповідача повернути грошові кошти позивачу у визначений строк до 20.03.2023. Таким чином, зазначена розписка містить суттєві умови, передбачені законом для договору позики, зазначено сторони зобов`язання, предмет (позика), сума, а також строк повернення боргу. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Таким чином, на підставі встановлених фактичних обставин справи, з огляду на приписи ст. 1049 ЦК України, суд приходить до переконання, що вимоги позивача про стягнення боргу в сумі 20000 грн. за розпискою від 21.12.2021 року є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню, оскільки між сторонами виникли договірні відносини з приводу позики коштів, умови яких щодо своєчасного повернення грошових коштів відповідачем на час розгляду справи в суді не виконані. Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача має бути стягнуто підтверджені судові витрати у справі в розмірі, пропорційному задоволеним позовним вимогам.

Outcome: approved