Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

11.05.2023 позивач звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача, в якому просить шлюб укладений між ними розірвати, дитину залишити проживати з нею, судовий збір покласти на неї. В обґрунтування позову вказує, що 13.01.2022 між сторонами укладено шлюб. [INFO] у них народилася донька [PERSON] . Протягом останнього року сімейне життя між сторонами погіршувалося, проживають протягом шести місяців окремо, оскільки спільне проживання між ними неможливе, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Сторони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. На даний момент спільне господарство сторонами не ведеться, сумісне проживання припинено. За глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Позивач вважає, що часу для примирення не потрібно, оскільки сторони свідомо вважає, що шлюб потребує свого фактичного припинення. Майнових спорів між сторонами немає. Збереження шлюбу є неможливим, перебування у шлюбі суперечить їхнім інтересам та інтересам дитини. За загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків буде проживати малолітня дитина, суд вирішує питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу, а тому, оскільки такого спору між сторонами не має, позивач після розірвання шлюбу просить залишити дитину [PERSON] , [INFO] , проживати разом з нею. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ, 11.05.2023 таку передано головуючій Кіндратишин Л.Р. 15.05.2023 провадження у справі відкрито. Позивач в позовній заяві просила розгляд справи провести без її участі, з участю її представника - адвоката Лукиніва М.П., та позов просила задоволити. 16.06.2023 представником позивача - адвокатом Лукинівим М.П. подано до суду письмову заяву, відповідно до якої останній просив провести розгляд вказаної справи за його відсутності, цивільний позов [PERSON] задоволити. 16.06.2023 відповідачем [PERSON] через канцелярію суду подано заяву про проведення розгляду справи без його участі, зазначивши, що в заявленому позові про його задоволенні не заперечує. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Так як сторони в судове засідання, призначене на 16.06.2023 не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст. 259 ЦПК України і ч. 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст. 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 13.01.2022 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) серія [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 13 січня 2022 року, про що складено відповідний актовий запис №61. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] (а.с.4). Згідно свідоцтва про народження у сторін є дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Судовим розглядом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинено у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя. Сторони спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно зі ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 п.п. «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі № 605/434/18, яку кореспондує п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, на переконання суду, знайшли своє місце обставини, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, то шлюб між сторонами, слід розірвати. Таким чином позов у частині вимог про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Щодо вимоги про залишення проживання дитини з позивачем, то з цього приводу слід зазначити наступне. Відповідно до\~статті 160\~СК України,\~місце проживання\~дитини,\~яка недосягла\~десяти років,\~визначається за\~згодою батьків.\~Місце проживання\~дитини,\~яка досягла\~десяти років,\~визначається за\~спільною згодою\~батьків та\~самої дитини.\~Якщо батьки\~проживають окремо,місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються\~законом. Таким чином, місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , визначається неповнолітньою дитиною самостійно, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Станом на день звернення до суду неповнолітній дитині [PERSON] , [INFO] , виповнилось 15 років, а тому не підлягає до задоволення вимога про залишення [PERSON] , [INFO] , проживати разом з позивачем. У порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Вирішуючи питання судових витрат, суд враховує, що позивач просила судові витрати покласти на неї. Відтак, суд не вирішує питання про їх стягнення з відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed