Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами, відповідно до якої просила суд встановити факт про те, що померлий [INFO] [PERSON] , [INFO] , є двоюрідним дядьком заявниці, а вона - його двоюрідною племінницею. Заява обґрунтована тим, що [INFO] помер двоюрідний дядько заявниці - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.05.2022 року, актовий запис № 1144. Дядько був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно - на зазначену квартиру [ADDRESS] , яка належала йому на праві власності. Крім цього, заявниця зазначила, що за її заявою про прийняття спадщини приватним нотаріусом відкрита спадкова справа № 63/2022 після смерті [PERSON] . Заявниці відомі також інші потенційні спадкоємці: її двоюрідний дядько - [PERSON] , рідний брат померлого [PERSON] , який, в свою чергу, напис письмову заяву нотаріусу про відмову від спадкування після брата на користь двоюрідної племінниці. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Черновська Л.Г. відмовила їй у видачі свідоцтва про спадщину. За твердженням заявниці, зазначені обставини, а також відсутність документів про народження [PERSON] та [PERSON] , та актового запису про шлюб їхніх батьків - [PERSON] та [PERSON] , не дає можливості встановити їй родинні відносини із [PERSON] по лінії їхніх матерів та оформити свідоцтво про право на спадщину на своє ім`я. Заявниця в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, на їхньому задоволенні наполягала. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду повідомлена належним чином, подала заяву про судовий розгляд за її відсутності. Заслухавши учасника справи, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши свідків, суд дійшов висновку, що подана заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно із частиною першою та другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів осіб, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Таким чином, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. За умовами пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.05.2022 року, актовий запис № 1144. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, яка складається з квартири [ADDRESS] . За заявою [PERSON] про прийняття спадщини від 09.06.2022 року приватним нотаріусом відкрита спадкова справа № 63/2022 після смерті [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 69167616 від 09.06.2022 року. В судовому засіданні потенційний спадкоємець - рідний брат померлого [PERSON] зазначив, що заявниця є їхньою двоюрідною племінницею по лінії матері, він спадщину після смерті свого рідного брата - [PERSON] не прийняв і на неї не претендує, відмовляється на користь заявниці - [PERSON] . Пояснив, що мати заявниці - [PERSON] , [INFO] , є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] . Рідним братом [PERSON] був [PERSON] - це їхній з братом батько. Однак документи на підтвердження родинних зв`язків не збереглися. На звернення до Державного архіву вони отримали відповідь, що довоєнні актові записи про шлюб їхніх батьків: [PERSON] та [PERSON] та про їхнє з братом народження не збереглися. Єдиною спадкоємицею наразі є двоюрідна племінниця - [PERSON] , оскільки його брат ані дружини, ані дітей не мав. Допитані в судових засіданнях свідки: [PERSON] (чоловік заявниці), [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що, дійсно, померлий [PERSON] , який помер [INFO] є родичем, а саме, двоюрідним дядьком заявниці [PERSON] по лінії матері. Зазначені у заяві факти, про встановлення яких заявлено вимоги, крім показань свідків, підтверджуються копіями: свідоцтва про народження заявниці, де матір`ю зазначена [PERSON] , свідоцтва про шлюб та паспорта заявниці, копії свідоцтва про народження та про шлюб матері заявниці - [PERSON] , де батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] , копії свідоцтва про смерть матері заявниці [PERSON] ( [PERSON] ), постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.03.2023 року, відповідь Державного архіву Полтавської області від 29.09.2022 року щодо відсутності актових записів про народження [PERSON] за 1941 рік та [PERSON] за 1939 рік в зв`язку з втратою реєстраційних записів та документів за період довоєнний та за роки тимчасової окупації Полтавської області нацистськими загарбниками; витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи від 09.06.2022 року, матеріали спадкової справи № 63/2022 з заявою [PERSON] про відмову від спадщини після померлого рідного брата - [PERSON] на користь [PERSON] . Наведені документи та показання свідків підтверджують, що померлий [PERSON] , [INFO] , був двоюрідним дядьком [PERSON] . Згідно зі ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. За змістом ст. ст. 76, 89, 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази як кожен окремо, так і в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Юридичні факти це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Однак не всі життєві обставини є юридичними фактами. Життєві факти (обставини) стають юридичними фактами внаслідок визнання їх такими державою і закріплення в законі. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Даний перелік не є вичерпним, і у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника тощо. Заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути, зокрема, спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом, і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки. Наведена правова позиція суду узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року по справі № 320/948/18, Верховного Суду у постановах від 08 грудня 2021 року по справі № 543/271/20, від 24 грудня 2021 року по справі № 935/1386/20, від 26 січня 2022 року по справі № 568/310/21, від 26 січня 2022 року по справі № 282/976/20, п. 7 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, листом Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає, що із наданих заявницею та досліджених судом документів, показів свідків, допитаних у судовому засіданні, факти родинного зв`язку між заявницею та померлим [PERSON] є доведеними. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що заявниця не має іншої можливості, крім в судовому порядку встановити факт родинних відносин з метою одержання свідоцтва про спадщину, суд вважає, що подана заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved