Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить суд: - визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] ,\~ [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; - відібрати малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , [INFO] ,\~ без позбавлення її батьківських прав, для проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] \~у зв`язку з фактом самостійного виховання малолітніх дітей батьком [PERSON] ,\~ [INFO] без участі матері [PERSON] , [INFO] . Свою заяву позивач обґрунтовує тим, що 28.12.2012 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, сторонами зареєстрований шлюб, актовий запис № 120. Від шлюбу мають спільних малолітніх дітей сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.01.2013 року, актовий запис за № 9 та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.12.2021 року, актовий запис за №243. 10 квітня 2023 року рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 10 квітня 2023 року у цивільній справі №515/322/23 шлюб між сторонами розірвано. На протязі останніх років спільні малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Позивач має постійний та достатній дохід, самостійно займається вихованням та утриманням дітей, забезпечує їх матеріально та піклується про них, цікавиться станом здоров`ям та успіхами, має житло, в якому створені належні умови для проживання дітей та їх розвитку, діти з батьком почувають себе у безпеці та спокійно. З боку батька відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали проживання дітей разом з ним, чи негативно впливали на їх виховання та розвиток. Відповідач як мати належної уваги, турботи та піклування дітям не надає, самоусунулась від виконання належним чином своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей, а тому 19.04.2023 року між сторонами укладено договір про участь у виховані та утримані дитини, посвідчений державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області, актовий запис 963. За умовами відповідного договору сторони дійшли згоди про те, що діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] будуть проживати з батьком [PERSON] . [PERSON] здійснює самостійно виховання дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , до їх повноліття. [PERSON] одноособово приймає стосовно синів, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , всі необхідні рішення, які пов`язані з перебуванням, проживанням, навчанням, лікуванням та оздоровленням. Однак у травні місяці 2023 року, відповідачка порушила умови договору про участь у виховані та утримані дитини та самочинно, без згоди позивача змінила місце проживання дітей залишивши їх із собою, фактично викравши дітей. Однак при зустрічі дітей з батьком, останні виявили і далі бажання проживати з ним, окремо без мами та на теперішній час проживають з позивачем. Відповідачка не може забезпечити дітям гідні умови проживання, оскільки постійного місця роботи не має, проживає у житлі, яке не має належних умов, а саме відсутня окрема кімната для дітей та окреме ліжко. Позивач забезпечений роботою, отримує стабільний щомісячний дохід та забезпечує дітей необхідним для їх виховання та розвитку. Намагання визначити місце проживання дітей із позивачем та відібрання дітей пов`язане з бажанням захистити інтереси дітей та їх права на навчання, безпеку, належний догляд в тому числі медичний, збереження їх сталих соціальних зв`язків із однолітками, родичами, хрещеними батьками, бабусею. Позивач не має судимості ані в Україні ані за її межами; не перебуває у наркологічному обліку та обліку психіатра; не має боргових зобов`язань перед будь-якими фінансовими установами, що виключає можливість зменшення обсягу витрат на власних дітей. Позивач не має жодних тяжких\~хронічних захворювань або схильність до них, не переніс травм або пошкоджень, що можуть викликати будь-які фізіологічні загострення в майбутньому. Зазначене, на думку позивача безсумнівно свідчить про його нормальний фізичний стан, необхідний для догляду за дітьми\~та можливість брати активну участь у вихованні та дозвіллі дітей. Отже відповідач проживає окремо від позивача та дітей, як мати безвідповідально ставиться до виховання та догляду за своїми малолітніми дітьми та не усвідомлює в повній мірі свого байдужого ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, а отже не зняла з себе обов`язки з виховання та забезпечення дітей. З огляду на викладене позивач вважає, що доцільним буде відібрання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , без позбавлення останньої батьківських прав, для проживання малолітніх дітей разом із батьком [PERSON] ,\~\~за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з фактом самостійного виховання дітей батьком без участі матері, оскільки це є єдиним способом захисту прав і якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Процесуальні дії. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області провадження по справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 19.06.2023 року о 10:50 год. сторони у судове засідання заявилися, однак в приміщенні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області було відсутнє електропостачання через погодні умови, про що керівником апарату Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області було зроблено відповідний акт. Враховуючи вищезазначене, судом було прийнято рішення про розгляд вказаної справи за наявними заявами сторін, які були подані до канцелярії Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 16.06.2023 року. Позивач в судове засідання не з`явився, однак представник позивача адвокат Ковпак Олександр Вікторович, який дії в інтересах позивача на підставі ордеру серії ВН 1253659 від 05.06.2023 року надав до суду заяву у якій просить справу розглядати без участі сторони, на задоволені позовних вимог сторона наполягає. 16.06.2023 року [PERSON] надала до канцелярії суду заяву про розгляд справи без її участі, відповідно до якої також вказує, що позовну заяву та обставини, на які посилається позивач [PERSON] повністю визнає, та не заперечує проти вимог щодо відібрання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у неї\~ без позбавлення батьківських прав\~\~та визначення місця проживання дитини разом із\~ батьком, за адресою постійного проживання, а також не заперечує проти розірвання шлюбу між сторонами. Вказує також, що наслідки визнання позову їй відомі та зрозумілі. У відповідності з ч.2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.ч. 3, 4\~ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями\~206,\~207\~цього\~Кодексу. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 1\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Фактичні обставини справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом було встановлено, що 28.12.2012 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, сторонами зареєстрований шлюб, актовий запис № 120. Від шлюбу сторони мають спільних малолітніх дітей сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.01.2013 року, актовий запис за № 9 та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.12.2021 року, актовий запис за №243. Судом встановлено, що 10 квітня 2023 року рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 10 квітня 2023 року у цивільній справі №515/322/23 шлюб між сторонами розірвано. На протязі останніх років спільні малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Позивач має постійний та достатній дохід, самостійно займається вихованням та утриманням дітей, забезпечує їх матеріально та піклується про них, цікавиться станом здоров`ям та успіхами, має житло, в якому створені належні умови для проживання дітей та їх розвитку, діти з батьком почувають себе у безпеці та спокійно. З боку батька відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали проживання дітей разом з ним, чи негативно впливали на їх виховання та розвиток. Відповідач як мати належної уваги, турботи та піклування дітям не надає, самоусунулась від виконання належним чином своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей, а тому 19.04.2023 року між сторонами укладено договір про участь у виховані та утримані дитини, посвідчений державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області, актовий запис 963. За умовами відповідного договору сторони дійшли згоди про те, що діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] будуть проживати з батьком [PERSON] . [PERSON] здійснює самостійно виховання дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , до їх повноліття. [PERSON] одноособово приймає стосовно синів, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , всі необхідні рішення, які пов`язані з перебуванням, проживанням, навчанням, лікуванням та оздоровленням. Однак у травні місяці 2023 року, відповідачка порушила умови договору про участь у виховані та утримані дитини та самочинно, без згоди позивача змінила місце проживання дітей залишивши їх із собою, фактично викравши дітей. Однак при зустрічі дітей з батьком, останні виявили і далі бажання проживати з ним, окремо без мами та на теперішній час проживають з позивачем. Відповідачка не може забезпечити дітям гідні умови проживання, оскільки постійного місця роботи не має, проживає у житлі, яке не має належних умов, а саме відсутня окрема кімната для дітей та окреме ліжко. Позивач забезпечений роботою, отримує стабільний щомісячний дохід та забезпечує дітей необхідним для їх виховання та розвитку. Намагання визначити місце проживання дітей із позивачем та відібрання дітей пов`язане з бажанням захистити інтереси дітей та їх права на навчання, безпеку, належний догляд в тому числі медичний, збереження їх сталих соціальних зв`язків із однолітками, родичами, хрещеними батьками, бабусею. Позивач не має судимості ані в Україні ані за її межами; не перебуває у наркологічному обліку та обліку психіатра; не має боргових зобов`язань перед будь-якими фінансовими установами, що виключає можливість зменшення обсягу витрат на власних дітей. Позивач не має жодних тяжких\~хронічних захворювань або схильність до них, не переніс травм або пошкоджень, що можуть викликати будь-які фізіологічні загострення в майбутньому. Зазначене, на думку позивача безсумнівно свідчить про його нормальний фізичний стан, необхідний для догляду за дітьми\~та можливість брати активну участь у вихованні та дозвіллі дітей. Отже відповідач проживає окремо від позивача та дітей, як мати безвідповідально ставиться до виховання та догляду за своїми малолітніми дітьми та не усвідомлює в повній мірі свого байдужого ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, а отже не зняла з себе обов`язки з виховання та забезпечення дітей. Під час розгляду справи відповідачка [PERSON] позов [PERSON] та обставини, на які позивач посилається, обґрунтовуючи вимоги, визнала у повному обсязі. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до статей\~21,\~24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами 3, 4\~статті 56 Сімейного кодексу України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно\~ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.3\~ст.109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч.1\~ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2\~ст.112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Згідно із частиною 2\~статті 115 Сімейного кодексу України, документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до\~частини третьої статті 51 Конституції України\~сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з\~частинами восьмою,\~дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України)\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до\~статті 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно із\~ст.12 Закону України "Про охорону дитинства"\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до\~ч.1 ст.160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України\~визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частиною першою\~статті 162\~СК України визначено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Пунктами 1,\~2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У\~частинах першій-третій статті 9 Конвенції про права дитини\~передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з\~пунктом 1 цієї статті\~всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини насамперед необхідно виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 61-327цс18 відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме\~статті 161 СК України\~та принципу 6\~Декларації прав дитини\~про обов`язковість брати до уваги принцип 6\~Декларації прав дитини\~стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог\~статті 3 Конвенції про права дитини. Відповідно до положень ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Оскільки сторони однією сім`єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам, суд приходить до висновку про необхідність розірвати шлюб між сторонами. Окрім того, враховуючи вищенаведені\~обставини,\~

Outcome: approved