Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

28.03.2023 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить скасувати арешт майна. В обґрунтування позову зазначила, що вона на праві власності є власником 1/3 частки квартири, по 1/3 частки також належить її сину [PERSON] та належало її чоловіку [PERSON] , який помер [INFO] . Однак, під час оформлення спадщини, нотаріусом було з`ясовано, що квартира [ADDRESS] , яка в рівних долях належить їй, її сину та належала її померлому чоловіку, тобто спадкодавцю в рівних частинах з 08.09.2004 року за реєстраційний номером [NUMBER] перебуває під арештом, а тому вона вимішена звернутися до суду з даним позовом. 28.03.2023 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. 06.08.2023 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Позивачка та представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились. Представник відповідача ТОВ «МЖЦ» подав до суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позову. Представник Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, при винесення рішення поклався н розсуд суду. Суд, вислухавши позивачку та представника позивачки, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В квартири [ADDRESS] позивачка, на праві власності має 1/3 частки. По 1/3 частки також належить сину позивачки [PERSON] та належало помелом чоловіку позивачки [PERSON] , який помер [INFO] Так як, позивачка та син позивачки [PERSON] були зареєстровані та постійно проживали зі спадкодавцем, в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України вони є такими, що фактично прийняли спадщину від померлого [PERSON] з часу її викриття. Спадкоємець [PERSON] , тобто дочка померлого [PERSON] за прийняттям спадщині від батька не звернулась, подала до приватного нотаріуса Обухівського нотаріального округу Київської області Донченко В.Ю. заяву про відмову від спадщини на користь інших спадкоємців. Інших спадкоємців крім позивачки та її сина немає. Спадкодавець заповіту не залишив. Відповідно витягу\~зі Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~та Реєстру\~прав власності\~на нерухоме\~майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна щодо\~об`єкта нерухомого\~майна,\~сформованого 15.03.2023\~р.\~приватним нотаріусом\~Обухівського нотаріального\~округу Київської\~області Донченко\~В.Ю.\~при вчинені\~нотаріальних дій\~щодо оформлення\~прийняття позивачкою\~та її\~сином спадщини\~було з`ясовано,\~що квартира\~ [ADDRESS] ,\~яка в\~рівних долях\~належить позивачці,\~її сину\~та належала\~померлому чоловіку,\~тобто спадкодавцю\~в рівних\~частках,\~з 08.09.2004\~року за реєстраційним номером\~1286836 перебуває під арештом. (лист, 687, 06.02.2003. Державна виконавча служба, Обухів РУЮ) Станом на кінець 2003 року в них була наявна заборгованість за житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим ДВС був накладений арешт на квартиру. На початок у 2006 року заборгованість була повністю погашена та в подальшому з вказаного часу по даний час по будь яким напрямкам комунальних послуг заборгованості немає. Немає також інших рішень, що могло бути підставою для арешту цього майна, в тому числі і судових рішень. Заборгованість була наявна перед Обухівським ЖЕКом правонаступником якого є ТОВ «Міський житловий центр». 16.03.2023 р. позивачка звернулась до Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального Управління міністерства Юстиції (м. Київ), із заявою про зняття вказаного арешту. 20.03.2023 р. начальник ДВС Олександр Гаврилюк листом за № 13987 повідомив про те, що в Обухівському ДВС станом на 20.03.2023 року відомості про накладання арешту на майно [PERSON] відсутні, так як відповідно до ч.1, 2 розділу ХI Правил ведення діловодства та архіву в органах ДВС та приватними виконавцями від 07.06.2017 р. № 1829/5 виконавчі провадження перебувають на зберіганні в архіві три роки після чого знищуються. Надати інформацію про накладання арешту не мають можливості у зв`язку зі знищенням архівних справ та було рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання про звільнення майна з під арешту. Далі вказано, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за об`єктом: квартира за адресою: [ADDRESS] , виявлено арешт (архівний запис) 1286836 зареєстровано: 08.09.2004 реєстратором: Обухівська районна державна нотаріальна контора. Також є заборона відчуження об`єкта нерухомого майна [PERSON] , виявлено арешт (архівний запис): 1286831. Зареєстровано 08.09.2004 р. реєстратором: Обухівська державна нотаріальна контора. Таким чином, незважаючи на те, що на початок 2006 року вся заборгованість за житлово-комунальні послуги повністю була погашена і станом на час розгляду справи такої заборгованості не має, арешт накладений на квартиру залишився не скасованим. Всі підприємства, яки надають комунальні послуги, щомісячно надсилають власникам квартир розрахунки по сплаті житлово-комунальних послуг, а у разі наявності заборгованості, обов`язково вказують суму заборгованості, однак станом на 01.03. 2023 року відповідно цих розрахунків, заборгованості немає, що підтверджується копіями квитанцій про сплату коштів за житлово0-комунальні послуги. Згідно ч. 2 ст. 3 Конституції України - права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки, усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Враховуючи викладене, суд зобов`язаний прийняти до уваги при вирішенні цього спору положення Конституції України як норми прямої дії, які встановлюють конституційне право громадян отримати та реалізувати своє право власності на майно, отримати ефективний судовий захист від протиправних посягань та порушень такого права. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» - особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7, та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ст. 321 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. В даний час в зв`язку з накладенням арешту на майно позивачка не може ним користуватись, а саме прийняти спадщину після померлого чоловіка. Згідно зі статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності. Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності позивачки, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене суд вважає звернення позивачки правомірним, відповідачі переконливих заперечень на позов не подали, доводи позивачки не спростували, наявність правових підстав продовження існування арешту майна не довели. Таким чином, під час судового розгляду встановлено порушення прав та законних інтересів позивачки як власника майна, які підлягають судовому захисту. Поряд із тим, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав та інтересів суд вважає неналежним, оскільки він не ґрунтується на законі, а під час розгляду справи, позивач також не зміг конкретизувати правові підстави позову та обґрунтувати співвіднесення сформульованих ним вимог в частині способу захисту із будь-якою нормою права. Статтею 5\~ЦПК України\~передбачено,\~що здійснюючи\~правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений\~законом\~або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Судом не встановлено наявність правових підстав для покладення в судовому порядку на третю особу виконання обов`язку звільнити з під арешту квартиру [ADDRESS] , оскільки відповідачі не є державними реєстраторами, задоволення позовних вимог у пред`явленій суду редакції суд вважає неможливим. Поряд із тим, слід врахувати правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13, згідно якої вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Саме до цього зводяться роз`яснення, надані Пленумом Верховного Суду України у п. 4 постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року № 6 в редакції від 30 червня 1978 року № 5. За таких обставин, суд вважає, що слід обрати інший належний спосіб захисту порушених прав та законних інтересів позивачки, який ґрунтується на законі та є достатнім для відновлення порушеного права, а саме слід скасувати арешт майна, а саме: - квартири [ADDRESS] з реєстраційним номером обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчудження об`єктів нерухомого майна 1286836 від 08.09.2004 року. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позов є законним і обґрунтованим, але підлягає частковому задоволенню шляхом обрання належного способу захисту прав та інтересів позивача у передбачений законом спосіб.

Outcome: partial