Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

Позивач, [PERSON] , у лютому 2022 року звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позову зазначив, що йому на підставі договору купівлі-продажу засвідченого Третьою Кіровоградською державною нотаріальною конторою від 05.06.1987 року за реєстром № 1-2224 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/6 частка домоволодіння [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності від 10.10.2003 року № 3-882 1/6 частка домоволодіння [ADDRESS] складає ? частку майна від 1/3 частини домоволодіння, що в цілому складається з трьох житлових будинків. Інша 1/6 частка домоволодіння [ADDRESS] належала його колишній дружині - [PERSON] . Дізнавшись про смерть своє дружини, позивач повернувся проживати в вищевказане домоволодіння, однак з`ясував, що за вказаною адресою було також зареєстровано місце проживання [PERSON] , з яким [PERSON] знаходилась у шлюбі. Зазначив, що відповідач не проживає за вказаною адресою протягом трьох останніх років, не сплачує комунальні платежі, в утриманні та збереженні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком не цікавиться. У зв`язку з зареєстрованим місцем проживання відповідача у вказаній житловій будівлі позивач зазнає додаткових фінансових витрат по сплаті комунальних послуг, які нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, що порушує права останнього. А відтак позивач на підставі статті 405 Цивільного кодексу України та статті 72 Житлового кодексу України звернувся до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 01 квітня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. На підставі статті 84 Цивільного процесуального кодексу України, витребувано у Департамента надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради відомості:- відомості щодо зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] , в 1/6 частці, що належить на праві приватної власності [PERSON] ; - відомості щодо зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] , в 1/6 частці, що належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.22). На виконання вимог ухвали судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 01 квітня 2022 року Департаментом надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради надано до суду відомості щодо зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] (а.с.51). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 03 квітня 2023 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 47). Представник позивача, адвокат Юрах В.М. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Зазначив, що позивач звернувся до суду з позовом в порядку статті 405 Цивільного кодексу України, та статті 72 Житлового кодексу України, оскільки після смерті своє колишньої дружини, на частці в зазначеному домоволодінні зареєстрований відповідач, що порушує право власності позивача. Вказав що, по 1/6 частці домоволодіння за адресою [ADDRESS] належить йому та [PERSON] , колишній дружині позивача, яка під час перебування у шлюбі з відповідачем, зареєструвала останнього на своїй частці. Після її смерті позивач вирішив зробити ремонт у вказаному будинку, оскільки той перебуває в аварійному стані, але дізнався що там зареєстрована стороння особа, що на думку позивача є порушенням його права власності. Також адвокат Юрах В.М., як обгрунтування обставин позову зазначив, що позивач та померла [PERSON] від шлюбу мають спільного сина який наразі мешкає на території російської федерації. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 45, 53), причини неявки суду не відомі, заяв, клопотань та відзиву на позов до суду не подавав. Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідачу направлялась повістка про виклик до суду на адресу, зазначену в позовній заяві та за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку (довідка № 004394/1 про реєстрацію місця проживання особи, а.с. 20), а також відповідача повідомлено в порядку частини одинадцятої статті 128 Цивільного процессуального кодексу України. Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши думку представника позивача, адвоката Юраха В.М., оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 10 жовтня 2003 року посвідченого державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Івановою І.Ю. зареєстрованого в реєстрі № 3-882, згідно із заявою колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] в спільному сумісному майні подружжя, придбаному ними за час шлюбу, право власності на ? частку належить [PERSON] . Спільне сумісне майно подружжя, право власності на ? частку складається з: 1/3 частки домоволодіння з відповідно частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] під номером шість. 1/3 частина домоволодіння щодо якого видано це свідоцтво, значиться за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Третьою Кіровоградською державною нотаріальною контрою 5 червня 1987 року за реєстром № 1-2224, зареєстрованого Кіровоградським бюро технічної інвентаризації 21 жовтня 1987 року за № 1102/4 (а.с.12). Згідно архівної довідки Кіровоградського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації № 79860 від 23.12.2021 року [PERSON] належить на праві приватної спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Третьою Кіровоградською державною нотаріальною контрою 5 червня 1987 року за реєстром № 1-2224, 1/6 частка домоволодіння, за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). За цією ж довідкою 1/6 частка домоволодіння, за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 10.10.2003 року № 3-882 посвідченого Другою Кіровоградською державною нотаріальною конторою належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] . Зазначені обставини також підтверджується витягом про право власності № 291392538 від 20.12.2021 року (а.с.6-10). Згідно довідки Департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради, в реєстрі Кропивницької міської територіальної громади станом на 24.02.2023 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані зокрема, [PERSON] та [PERSON] (а.с.51). За приписами статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено статтею 391 Цивільного кодексу України. Згідно зі частиною першою статті 4 Житлового кодексу Української РСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає, зокрема, жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд). Статтею 150 Житлового кодексу УРСР визначено право громадян, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Таке ж право закріплене у статтях 319, 383 Цивільного кодексу України, за змістом яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї або інших осіб. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 Цивільний кодекс України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 Цивільного кодексу України). При цьому відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За роз`ясненнями, викладеними в пункті 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316, 319 Цивільного кодексу України), то власник на підставі статті 391 Цивільного кодексу України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин. У зв`язку з цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до частини другої статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 71 Житлового кодексу України передбачає загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. Згідно з цією нормою при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках, зокрема, тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Результат аналізу статей 71, 72 Житлового кодексу України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Однак, обґрунтування звернення позивача до суду з позовом з підстав статті 405 Цивільного кодексу України, та статті 72 Житлового кодексу України, на які в позові та в судовому засіданні посилався представник позивача, адвокат Юрах В.М. є хибними, оскільки відповідач не є членом сім`ї позивача. Водночас, відповідач зареєстрований в частці, що належить колишній дружині позивача, відтак право вимоги у позивача в даному випадку відсутнє. Також безпідставними є посилання позивача та його представника, адвоката Юраха В.М. на статтю 72 Житлового кодексу України так як норми цієї статті стосуються наймача або членів його сім`ї, а у позивача та його колишньої дружини наявне право власності на домоволодіння, що є предметом спору. Слід зазначити, що хоча обставини, повідомлені представником позивача, адвокатом Юрахом В.М. в судовому засіданні (щодо смерті колишньої дружини позивача, наявності спадкоєців та інше) не мають значення для розгляду цієї справи, однак жодними доказами не підтверджені. За таких обставин, враховуючи те, що поданий позов є необгрунтованим, безпідставним, та таким, що суперечить правовим нормам, суд в задоволені позову відмовляє, а судові витрати залишає по фактично понесеними позивачем, що відповідає положенням пункт 2 частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.\~

Outcome: dismissed