Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом виселення. В обґрунтування позову позивач вказує, що [PERSON] та [PERSON] проживають в квартирі спільного заселення [ADDRESS] . Вказана квартира належить Позивачці на праві приватної власності Разом з ними проживає [PERSON] який є батьком [PERSON] . [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Після смерті дружини, [PERSON] залишився проживати у квартирі Позивачки разом із нею та дочкою [PERSON] . Позивач вказує, що протягом усього спільного проживання разом із Позивачкою та Третьою особою, Відповідач зловживає алкогольними напоями, вчиняє домашнє насильство фізичного характеру, зокрема б`є доньку по обличчю, штовхає її у двері та стіни квартири, чим завдає фізичного болю, здійснює дії щодо приниження честі та гідності [PERSON] та [PERSON] , чим вчиняє фізичне та психологічне насильство. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить суд усунути перешкоди [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) з квартири [ADDRESS] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2023 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження. 18 квітня 2023 року від третьої особи [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. 20 червня 2023 року від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача. Позов відповідач визнав в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Суд встановлює наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як встановлено в рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2023 року по справі № 522/4351/23 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають в однокімнатній комунальній квартирі спільного заселення [ADDRESS] . Квартира належить [PERSON] (яка є бабусею [PERSON] ) на праві приватної власності, що підтверджується договором дарування частини квартири від 04.10.2006. [PERSON] є є батьком [PERSON] від шлюбу з [PERSON] , яка померла [INFO] . За результатом розгляду даної справи вирішено заяву [PERSON] , [PERSON] задовольнити. Видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ), що мешкає за адресою: [ADDRESS] , на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступне тимчасове обмеження його прав, а саме: - заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] , [PERSON] за адресою [ADDRESS] . - заборонити [PERSON] наближатися на відстань 50 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] та [PERSON] . У заяві про визнання позову відповідач зазначив, що позов визнає, вже як три місяці не проживає у вказаній квартирі та не має наміру туди повертатись. Відповідно до ст. ст. 316-317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 07 грудня 2022 доку у справі № 524/6094/19 (провадження № 61-13306св21) зробив висновок, що хоча виселення є найбільш крайнім заходом втручання у право людини на повагу до житла, гарантоване статтею 8 Конвенції, однак таке втручання в особисті права може бути необхідним для захисту здоровая та прав інших осіб і у контексті статті 2 Конвенції права кривдників не можуть переважати права жертв, зокрема, на фізичну та психологічну недоторканність, тому за обставинами цієї справи припинення права користування відповідачем спірним шляхом його виселення відповідає такому критерію та переслідує легітимну мету. Отже, саму рішення суду про виселення і є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. При цьому. Верховний Суд прийшов до відповідного висновку з урахуванням наявності обмежувального припису відносно відповідача, яким останньому забороною на строк шість місяців контактувати з позивачами. Таким чином, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приймає визнання позову відповідачем.

Outcome: approved