Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовною заявою, в якій з урахуванням збільшених позовних вимог в редакції від 26 травня 2023 року, просив стягнути з останнього на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 107360 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах з 12 березня 2018 року, наказом від 16 листопада 2020 року №320-к позивач був звільнений з підприємства. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2021 року у справі №235/4366/21 з відповідача стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 119289,77 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 9960,75 грн за період з 07 серпня 2021 року по 13 вересня 2021 року. В Покровському відділі державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного МУ МЮ 10 грудня 2021 року відкрито виконавче провадження ВП №67830769. 05 квітня 2023 року в порядку примусового виконання рішення було стягнуто заборгованість по заробітній платі, тобто гроші були виплачені лише 05 квітня 2023 року. Вказує, що Красноармійським міськрайонним судом Донецької області за вказаним рішенням встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача складає 398,43 грн. Вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток з моменту отримання відповідачем копії позовної заяви по справі №235/4366/21. 06 серпня 2021 року відповідач фактично отримав вимогу від позивача про виплату сум, які належні йому при звільненні, тобто в період з 06 серпня 2021 року по 05 квітня 2023 року затримка виплат склала 417 робочих днів. Оскільки зобов`язання сплатити середній заробіток обмежено шестимісячним строком лише з 01 липня 2022 року, то в даному випадку строк для виплати скоротиться до 01 січня 2023 року. Тобто, період для розрахунку середнього заробітку складе з 06 серпня 2021 року по 01 січня 2023 року та становитиме 140247,36 грн. Вважає, що справедливим буде стягнення суми, яка буде еквівалентна розміру заборгованості по заробітній платі 107360 грн. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 22 травня 2023 року на адресу суду надійшла заява, у якій представник відповідача [PERSON] просив суд винести рішення по суті справи, у відповідності до норм чинного законодавства. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Позивач у період з 12 березня 2018 року по 16 листопада 2020 року працював у ТОВ «Краснолиманське». Звільнений 16 листопада 2020 року згідно ч.1\~ст. 38 КЗпП України\~за власним бажанням (а.с.17-20). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2021 року, яке набрало законної сили 13 жовтня 2021 року, у цивільній справі №235/4366/21 позовні вимоги [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Малькевич Наталія Володимирівна, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь [PERSON] по заробітній платі в розмірі 119289 гривень 77 копійок, без утримання з цієї суми податків та зборів; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 9960 гривень 75 копійок, з утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь [PERSON] судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду, в розмірі 908 гривень 00 копійок; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь держави судовий збір в розмірі 1192 гривні 90 копійок (а.с.8-12). Вказаним рішенням також встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача, яка розраховується за останні два місяці роботи (вересень та жовтень 2020 року) складає 398,43 грн. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 10 грудня 2021 року старшим державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Пахомовою А.М. розглянуто заяву про примусове виконання та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №67830769 з виконання виконавчого листа №235/4366/21, виданого 23 жовтня 2021 року (а.с.14). Станом на час розгляду справи виконавчого провадження ВП №67830769 завершено, позивачем в заяві про збільшення позовних вимог визнано, що в порядку примусового виконання рішення суду заборгованість по заробітній платі виплачена 05 квітня 2023 року (а.с.48). Вирішуючи позовні вимоги судом враховується наступне. Згідно\~статті 117 КЗпП України\~(в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. За змістом частини першої\~статті 117 КЗпП України\~обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. Частина друга\~статті 117 КЗпП України\~стосується випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору. Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій\~статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення. Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені на момент звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене\~статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19). Законом України від 01 липня 2022 року N 2352-IX, що набрав чинності 19 липня 2022 року, стаття 117 КЗпП викладена в іншій редакції. За правилами статті 117 КЗпП України (в редакції Закону N 2352-IX від 01 липня 2022 року) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Позивач просить стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 06 серпня 2021 року по 01 січня 2023 року. Однак судом враховується, що питання про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 06 серпня 2021 року по 13 вересня 2021 року в межах розгляду даної справи судом не може вирішуватися, оскільки стягнення середнього заробітку за даний період вже було предметом розгляду у цивільній справі №235/4366/21 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що призведе до подвійного стягнення, що не передбачено трудовим законодавством. Так на користь позивача у даній справі був стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 9960 гривень 75 копійок, з утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів, за період з 07 серпня 2021 року (наступний день після отримання позовної заяви представником відповідача) по 13 вересня 2021 року (день постановлення рішення суду) (а.с.8-12). Таким чином, за період з 14 вересня 2021 року до набрання Законом України від 01 липня 2022 року N 2352-IX чинності 19 липня 2022 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України в редакції Закону України № 3248-IV від 20 грудня 2005 року, а з 19 липня 2022 року в редакції Закону України від 01 липня 2022 року N 2352-IX. Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, передбачено, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Середньоденна заробітна плата позивача, відповідно до рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2021 року, становить 398,43 грн, та позивач просив суд обрахувати розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виходячи саме з такого розміру. Враховуючи наведене, суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період, починаючи з 14 вересня 2021 року (наступний день після ухвалення судом рішення)\~і по 01 січня 2023 року (в межах пред`явлених позовних вимог). Таким чином,\~розмір середнього\~заробітку за\~час затримки\~розрахунку при\~звільненні,\~а саме\~за період\~з 14\~вересня 2021\~року по\~01\~січня 2023\~року складає:\~474\~дні х\~398,43\~грн =\~188855,82\~грн.\~За\~таких обставин,\~суд приходить\~до висновку,\~що з\~відповідача на\~користь позивача\~слід стягнути\~суму середнього\~заробітку за\~час затримки\~розрахунку при\~звільненні у\~межах пред`явлених\~позовних вимог\~у сумі\~107360\~грн,\~що також\~відповідає правовій\~позиції Великої\~Палати Верховного\~Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі N 761/9584/15-ц. Вирішуючи позовні вимоги судом також враховується та обставина, що відповідач був обізнаний про наявність заборгованості із заробітної плати перед позивачем та про наявність судового рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2021 року. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1073,60 грн (а.с.23).

Outcome: approved