Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому позивач просить вселити його у квартиру [ADDRESS] , зобов`язавши відповідача усунути перешкоди у користуванні йому вказаним майном, шляхом надання ключів від вхідних дверей зазначеної квартири. [ADDRESS] .Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів. \~ \~ \~ \~1.1. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час шлюбу за спільні кошти подружжя позивача та відповідача придбало квартиру [ADDRESS] . Позивач, зареєстрований у вказаній квартирі. У травні 2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу позивач і відповідач у спірній квартирі не проживають. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20.05.2022 у справі №159/3892/21 за позовом [PERSON] квартиру [ADDRESS] визнано спільною частковою власністю подружжя та встановлено за позивачем та відповідачем по 1/2 частці у праві власності даної квартири. Позивач зазначив, що він неодноразово (останній раз 15.03.2023) на праві співвласника намагався отримати доступ до спірної квартири, однак відповідач відмовляється надати йому ключі від вхідних дверей квартири, чим чинить йому перешкоди в користуванні житлом. З цього приводу між колишнім подружжям виникали неодноразові конфлікти. Орган поліції не зміг вирішити конфліктну ситуацію та рекомендував захищати права у судовому порядку. У зв`язку із наведеним, позивач, як законний співвласник майна, у судовому порядку просить вселити його в спірну квартиру, зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом надання йому ключів від вхідних дверей квартири. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, позивач додатково вказав, що квартира була придбана за спільні кошти в шлюбі з відповідачкою в вересні 2017 року. Він проживав у спірній квартирі до травня 2021 року. У зв`язку з погіршенням відносин з відповідачкою, він виїхав з спільної квартири і почав винаймати житло. Через тиждень відповідачка замінила у спірній квартирі замок від вхідних дверей, у зв`язку з чим він позбавлений доступу до квартири. Ситуація не змінилась і після винесення Ковельським міськрайонним судом рішення, яким визнано квартиру спільною частковою власністю подружжя та встановлено за позивачем та відповідачем по 1/ 2 частці у праві власності даної квартири. \~ \~ \~ \~1.2. У відзиві на позов відповідач позовних вимог не визнала, однак щодо наявності обставин, викладених позивачем у позові, не заперечила. Зазначила, що спільне проживання з позивачем в одній квартирі є неможливим, оскільки останній протягом тривалого часу вчиняв відносно неї насильство фізичного, економічного та психологічного характеру, що встановлено у рішенні Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.09.2021 та яким винесено відносно [PERSON] обмежувальний припис. [PERSON] не виключає фактів подальшого насильства зі сторони колишнього чоловіка у разі її проживання з неповнолітнім сином в квартирі. Розуміючи протиправність поведінки колишнього чоловіка відносно неї, відповідач побоюється за себе, своє життя, а тому просила у задоволенні позову відмовити. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] викладені у відзиві на позовну заяву заперечення підтримали. Відповідач додатково вказала, що вона з серпня 2021 року у належній їй та позивачу на праві власності квартирі [ADDRESS] не проживає, однак має намір цією квартирою користуватись разом з неповнолітнім сином, оскільки іншого житла на праві власності не має. Пояснила, що син згубив ключі від квартири і вона змушена була улітку 2021 року замінити замок від вхідних дверей. Не заперечила, що комплект ключів від нового замка позивачу вона не надавала. Свою поведінку пояснила тим, що в квартирі знаходяться її особисті речі, а враховуючи неприязні відносини з позивачем та його поведінку по відношенню до неї, не виключає можливість знищення або продажу її майна [PERSON] . Зазначила, що готова розглянути варіанти придбання частки позивача в квартирі за розумну ціну. 2. Рух справи у суді; результати вирішення клопотань. 2.1. Позовна заява надійшла до суду 05.04.2023; провадження у справі відкрите 07.04.2023, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 04.05.2023. У підготовчому засіданні 04.05.2023, та повторно 30.05.2023 було оголошено перерву за клопотанням позивача з метою розгляду можливості врегулювання спору в позасудовому порядку. 2.2. Ухвалою суду від 14.06.2023 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 14.06.2023, що не заперечується сторонами (заяви представників сторін від 14.06.2023). 3. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23.07.2021 у справі №159/2398/21 встановлено, що сторони у період з 09.01.2009 по 23.07.2021 перебували у зареєстрованому шлюбі. Вказаним рішенням шлюб між сторонами розірвано. За час\~шлюбу 09.09.2017\~сторони придбали\~майно \~квартиру [ADDRESS] \~(витяг\~№96812757\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~про реєстрацію\~права власності,\~право власностіна квартиру зареєстровано за [PERSON] , реєстраційний номер 22249984). \~ \~ \~ \~Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20.05.2022, яке набрало законної сили 21.06.2022, позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та визнання права власності на майно задоволено частково; визнано квартиру [ADDRESS] об`єктом права спільної часткової власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] ; частка кожного із сторін складає по 1/2. Позивач [PERSON] з 25.09.2018 зареєстрований у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] (довідка про реєстрацію місця проживання №14.35/1888, видана 30.03.2020 сектором ведення реєстру територіальної громади відділу обліку, розподілу та приватизації житла виконавчого комітету Ковельської міської ради). [PERSON] з 25.11.2016 по 14.03.2023 була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (відповідь №20504 від 06.04.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру); з 01.05.2023 зареєстрована у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] (витяг з реєстру територіальної громади №2023/003394168 від 02.05.2023). Неповнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , з 25.09.2018 зареєстрований у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] (витяг з реєстру територіальної громади №2023/003382695 від 01.05.2023). Позивач [PERSON] звертався до Ковельського РУП ГУНП у Волинській області з приводу неправомірних дій [PERSON] , а саме щодо усунення йому перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] ; Ковельським РУП ГУНП у Волинській області по факту звернення [PERSON] проведено перевірку, яку за усним зверненням [PERSON] припинено; листом №3319/51/01-2023 від 15.03.2023 позивачу роз`яснено право на звернення до суду із відповідним позовом. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.09.2021 у справі № 159/4862/21 відносно [PERSON] , як особи яка вчиняла психологічне насильство по відношенню до відповідачки, видано обмежувальний припис терміном на три місяці у вигляді обмеження, яким заборонено [PERSON] перебувати в місці проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , наближатись на відстань ближче ніж 50 м до місця проживання відповідачки. 4. Норми права, які застосував суд. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Відповідно до статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Отже, зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Приватна власність громадян охороняється законом і її захист здійснюється судом. Предметом спору розглядуваної справи є питання захисту права спільної часткової власності позивача на житло, яке вирішується судом в межах цивільно-правових відносин. Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до 42 Конституції України, положень Цивільного Кодексу України (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України), ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції вбачається, що зазначеними актами закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК, а об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені статтею 383 ЦК України та статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Суд виходить з того, що гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК України). Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Як передбачено статтею 358 ЦК України, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до\~частини другої\~статі 369\~ЦК України,\~розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Отже, усі співвласники квартири мають рівні права на користування і володіння, тобто вселення інших осіб має відбувались за взаємною згодою. Реалізація права власності однією особою не може шкодити праву власності іншої особи. Право спільної власності обмежено спеціальними нормами закону, унаслідок чого кожен із співвласників зобов`язаний реалізувати своє право власності з урахуванням прав та інтересів інших співвласників та за взаємною згодою. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На переконання\~суду позивачем\~доведено обставини,\~що відповідач\~ [PERSON] \~вчиняє дії\~щодо неможливості\~проживання позивача\~ [PERSON] \~у даній\~квартирі,\~чинить перешкоди\~у розпорядженні,\~користуванні майном\~на власний\~розсуд (зокрема\~у вхідних\~дверях вказаної\~квартири замінила\~замок),чим\~порушує законні\~права позивача; заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. В судовому засіданні відповідач не заперечувала факту заміни замка у вхідних дверях квартири, визнала вказану обставину. Оскільки судом встановлено, що протягом тривалого часу сторони не можуть вирішити спір щодо користування спірною квартирою, позивач фактично позбавлений вільного доступу до квартири, співвласником якої він є, через перешкоди зі сторони відповідача, суд вважає за необхідне задовольнити позов та зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом вселення позивача до спірної квартири, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. 5. Розподіл судових витрат. За положеннями частини другої статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Судом встановлено, що позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн, що підтверджується документально (квитанція АТ КБ «Приватбанк» №0.0.2932109821.1 від 04.04.2023), який згідно статті 141 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідача в користь позивача.

Outcome: approved