Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

06 лютого 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 25 квітня 1998 року він уклав шлюб з відповідачем [PERSON] , який вони зареєстрували 25 квітня 1998 року у виконавчому комітеті Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, актовий запис №11. Від вказаного шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначив, що протягом тривалого часу життя з відповідачем погіршилось, зникло взаємопорозуміння та взаємоповага, втрачено почуття любові. Позивач та відповідач протягом двох років разом не проживають, спільного господарства не ведуть, сімейного життя, шлюбних стосунків не підтримують. Позивач з відповідачем мають різне бачення ролі чоловіка і дружини в сім`ї, а тому наразі подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Будь-які спроби примирення у свій час не дали результатів. Претензій щодо визначення місця проживання дітей та участі у їх вихованні позивач та відповідач один до одного не мають. Тому він просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 31 січня 2023 року виконавчим комітетом Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, актовий запис №11. 15 березня 2023 року суддею Великомихайлівського районного суду Одеської області Чернецька Н.С. було винесено ухвалу про надання сторонам по справі терміну для примирення строком на три місяці. 02 червня 2023 року на адресу суду надійшло клопотання від позивача, згідно якого він просить суд відновити провадження у справі, та ухвалити рішення, згідно якого задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява в якій він просить суд розглядати справу у його відсутність, позов про розірвання шлюбу підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додатку «Viber» від 14.06.2023, причин неявки до суду не повідомила, ніяких заяв та клопотань від неї не надходило. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 25 квітня 1998 року виконавчим комітетом Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, актовий запис №11, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим повторно 31 січня 2023 року Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Від спільного життя мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На підставі ч.2\~ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини, і однією сім`єю не проживають, відновлювати подружні відносини не мають наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не мають потреби, оскільки вважають, що їхня сім`я розпалася остаточно. Відповідно до ч.1\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При таких обставинах, суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін, адже сторони категорично налаштовані на розірвання шлюбу, на примирення не згодні, а оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, то ніхто не вправі примусити чоловіка та жінку до шлюбу. Таким чином, з огляду на вказані обставини, подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 Сімейного кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. На підставі ч.1,2 ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Спір стосовно поділу майна подружжя відсутній. Частина 3\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~регламентує, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved