Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь коштів, сплачених за газопостачання будинку [ADDRESS] за період з грудня 2020 року по березень 2022 року в розмірі 25924,52 грн., а також стягнення з відповідача судових витрат. Позов мотивує тим, що він є власником 1/2 частини будинку [ADDRESS] , іншими власниками вказаного будинковолодіння є його брат [PERSON] , якому належить 1/4 частина будинку та відповідач у справі [PERSON] . Позивач вказує, що всі необхідні витрати по утриманню будинку, в тому числі оплату послуг газопостачання він несе самостійно, оскільки інший співвласник [PERSON] самоусунулась від оплати витрат на утримання вказаного будинку. Наявна у даному житловому приміщенні система газопостачання не дає змоги чітко розділити рахунки на оплату вказаних послуг. Звертає увагу на те, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 15 лютого 2012 року у справі №2/1312/797/12 з [PERSON] на користь його батька [PERSON] вже було стягнуто кошти сплачені за газопостачання будинку [ADDRESS] за період з квітня 2009 року по грудень 2011 року в розмірі 5432,50 грн. За адресою [ADDRESS] , відкрито особовий рахунок [NUMBER] . За період з грудня 2020 року по даному особовому рахунку позивачем з його особистої картки «Приватбанк» ним здійснено оплату за газопостачання та розподіл газу в розмірі 103698,1 грн., сплата яких підтверджується квитанціями, що долучені до матеріалів справи. Позивач посилається зокрема на положення ст.ст. 322, 360 ЦК України щодо обов`язку співвласника брати участь в утриманні належного йому майна, вимоги ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо обов`язку споживачів комунальних послуг оплачувати житлово-комунальні послуги, та вказує, що враховуючи те, що [PERSON] дані вимоги закону не виконала, кошти за газопостачання не сплатила, а такі сплатив позивач, відтак з відповідача на його користь слід стягнути 1/4 частку сплачених комунальних платежів за період з грудня 2020 року по березень 2022 року в розмірі 25924,52 грн., що пропорційно її 1/4 частці у праві власності на вказаний будинок. При цьому зазначає, що ним вживались заходи досудового врегулювання спору, а саме він скеровував відповідачу листи попередження про необхідність сплати заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги. Також додатково повідомляю, що розмір судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи, становить 10000 грн. Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 12 квітня 2022 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою суду від 27 квітня 2022 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) осіб на 17 травня 2022 року. Водночас, в судовому засіданні 17 травня 2022 року розгляд справи було відкладено на 16 червня 2022 року у зв`язку з неявкою в таке відповідача [PERSON] , що перебувала на стаціонарному лікуванні у медичному закладі. Перед судовим засіданням 16 червня 2022 року донькою відповідача [PERSON] було подано до суду копію свідоцтва про смерть останньої. У зв`язку з наведеним ухвалою суду від 16 червня 2022 року провадження у даній справі було зупинено до залучення до участі у справі правонаступника померлої [PERSON] 17 січня 2023 року та 7 березня 2023 року судом скеровувались запити до Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області щодо надання інформації про спадкоємців померлої та отримання копії спадкової справи у разі її відкриття. 13 березня 2023 року на виконання вказаних вище запитів до суду надійшла копія спадкової справи №615/2022 до майна померлої [INFO] [PERSON] , з якої вбачається, що спадкоємцем останньої є її донька [PERSON] , яка звернулася з заявою про прийняття спадщини [INFO] , свідоцтво про право на спадщину останній на даний час ще не видано. Ухвалою суду від 14 березня 2023 року поновлено провадження у справі, залучено до участі в такій в статусі відповідача [PERSON] як правонаступника померлої [PERSON] , призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 24 березня 2023 року до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява представника позивача адвоката Крета О.І., що діє на підставі ордеру серії ВС №1194745 від 21 березня 2023 року, про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] кошти сплачені за газопостачання будинку [ADDRESS] за період з грудня 2020 року по березень 2022 року в розмірі 31406,43 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. Додатково як на підставу своїх вимог посилається на положення ст.ст. 526 544 ЦК України та правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18) та постанові від 19 серпня 2020 року у справі №703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20), щодо права співвласника, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес). Вказує, що згідно з вимогами ст.ст. 322, 360 ЦК України відповідач як власник 1/4 частки будинку зобов`язана утримувати належне їй майно, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, незважаючи на те, що в той період часу вона не проживала в будинку. Враховуючи те, що [PERSON] вище зазначені вимоги закону не виконала, кошти за газопостачання не сплатила, а такі сплатив позивач, вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 1/4 частку сплачених комунальних платежів за період з грудня 2020 року по лютий 2023 року в розмірі 31406,43 грн., (125625,77 : 4), що пропорційно її 1/4 частці у праві власності на вказаний будинок. В судовому засіданні 29 березня 2023 року розгляд справи судом було відкладено у зв`язку з першою неявкою в таке відповідача [PERSON] , що повідомлялась судом про дату, час та місце розгляду справи шляхом скерування судової повістки з рекомендованим повідомленням про вручення за адресою, зазначеною в її заяві про прийняття спадщини. Того ж дня судом було отримано витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо відповідача [PERSON] , з якого вбачається, що місце її проживання зареєстроване за вказаною адресою. В наступному судовому засіданні 19 квітня 2023 року розгляд справи повторно було відкладено у зв`язку з неявкою учасників справи, в тому числі відповідача [PERSON] . В судовому засіданні 21 червня 2023 року позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] , що діє на підставі довіреності від 4 січня 2022 року, позов підтримали в редакції заяви про уточнення позовних вимог, пояснення надали аналогічні викладеним у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову заперечила. Пояснила, що ні її померла мати, ні вона не проживали в будинку та не користувались таким, оскільки позивач та його батько чинили їм перешкоди, відтак вважає, що вона не зобов`язана оплачувати вартість послуг з газопостачання у такому. Підтвердила, що звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , однак права спадщину на даний час ще не оформила, від спадщини не відмовляється. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому у відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А згідно з ч.ч. 1-4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Суд у відповідності до вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Разом з тим, у відповідності до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Так положеннями статті 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України, згідно з якою власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник майна, що є у спільній частковій власності, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Зокрема згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель та виконавці комунальних послуг. Так відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону предметом його регулювання є зокрема відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. При цьому відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Аналогічний обов`язок споживача закріплено в ст.ст. 68, 162 ЖК України, згідно з якими наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно з пунктом 5 розділу І Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30 вересня 2015 року, фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, є побутовим споживачем. Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Правил за договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. При цьому згідно з п. 20 такого за однією поштовою адресою укладається один договір постачання природного газу. У разі коли об`єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в заяві-приєднанні. А згідно з п. 32. побутовий споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договору. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] є власником на праві спільної часткової власності 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №104711726 від 22 листопада 2017 року (а.с. 5). Згідно з долученою до матеріалів позову копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 9 квітня 2009 року, первісним відповідачем [PERSON] було успадковано 1/2 частину спадкового майна після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , а саме 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель на споруд, що знаходиться в [ADDRESS] . На іншу половину спадкового майна свідоцтво про право на спадщину було видано [PERSON] (а.с. 6). В провадженні Личаківського районного суду м. Львова перебувала справа №2/1312/797/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , ПАТ «Львівгаз» про стягнення коштів, витрачених на оплату послуг з газопостачання. Як вбачається з рішення суду у даній справі від 15 лютого 2012 року, таким було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві часткової власності належало кожному по 1/4 частини вказаного вище будинку. При цьому судом було встановлено, що згідно з вимогами ст.ст. 322, 360 ЦК України [PERSON] як власник 1/4 частки будинку зобов`язана була утримувати належне їй майно, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, незважаючи на те, що в той період часу вона не проживала в будинку (а.с. 7). Згідно з відповіддю ТОВ «Львівгаззбут» на звернення позивача [PERSON] від 25 січня 2022 року за адресою: [ADDRESS] , на ім`я останнього відкрито особовий рахунок [NUMBER] , та за період з 1 грудня 2020 року до 31 січня 2022 року за таким здійснювались нарахування вартості спожитого природного газу та за таким споживачем здійснювалась оплата наявної заборгованості, станом на 30 листопада 2020 боку за даним рахунком був борг у розмірі 52000,82 грн, а на кінець такого борг за особовим рахунком становив 6150,15 грн. (а.с. 8). При цьому з наданих позивачем копій квитанцій за період з грудня 2020 року до березня 2022 року вбачається, що ним було сплачено вартість послуг з газопостачання (а.с. 10-21), а також за період з січня 2021 року до березня 2022 року включно вартість послуг з розподілу природного газу (а.с. 22-31) за вказаним вище особовим рахунком, на загальну суму 103698,1 грн. Сума сплаченої заборгованості за послуги з газопостачання співпадає з сумами, вказаними у відповіді ТОВ «Львівгаззбут». Окрім того з долучених до заяви про збільшення позовних вимог копій квитанцій вбачається, що за період з квітня 2022 року до лютого 2023 року включно позивачем було оплачено ще 21926,67 грн. вартості спожитого природного газу та послуг з розподілу природного газу (а.с. 95-106). Відтак з наданих доказів вбачається, що позивачем [PERSON] одноосібно здійснюється оплата вартості послуг з газопостачання житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , та за період з грудня 2020 року до лютого 2023 року ним було оплачено в загальній сумі 125625,77 грн. вартості наданих житлово-комунальних послуг. Жодних доказів понесення витрат на утримання даного майна в частині оплати вказаних житлово-комунальних послуг як співвласником первісним відповідачем [PERSON] так і її правонаступником [PERSON] матеріали справи не містять. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зокрема згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 даної статті Кодексу). Також відповідно до ч. 3 такої цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 541 Кодексу солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Частинами 1, 2 ст. 543 Кодексу визначено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. При цьому відповідно до ч. 4 даної статті Кодексу виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Відповідно до ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд вра\-ховує висновки щодо застосування від\-повідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зокрема, як вказує Верховний Суд у постанові від 19 серпня 2020 року у справі №703/2200/15-ц, провадження №61-7289св20, тлумачення наведених вище норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено також Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц, провадження № 61-26462св18. Відтак з врахуванням того, що [PERSON] як власник 1/4 будинку, що перебуває у спільній сумісній власності, зобов`язана була утримувати належне їй майно, зокрема брати участь в оплаті наданих житлово-комунальних послуг, однак такої не здійснювала, солідарний обов`язок щодо сплати послуг з газопостачання було виконано в повному обсязі позивачем [PERSON] , відтак у нього виникло право зворотної вимоги за такими до неї пропорційно до розміру належної їй частки. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17 травня 2022 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 17 травня 2022 року, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що 17 травня 2022 року складено відповідний актовий запис №3097 (а.с. 52, 70). З наданої на вимогу суду копії спадкової справи №615/2022 до майна померлої [PERSON] , відкритої Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою Львівської області вбачається, що 14 листопада 2022 року відповідач [PERSON] звернулась в дану нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті її матері [PERSON] , зазначивши, що на момент смерті останньої залишилось спадкове майно: 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 82). Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. При цьому відповідно до п. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким згідно з ч. 2 ст. 1220 Кодексу є день смерті особи. А згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. При цьому, як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц, право на спадкове майно виникає саме з часу відкриття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на неї. З врахуванням наведеного вище, хоч матеріали справи і не містять свідоцтва про право на спадщину, виданого відповідачу [PERSON] , остання як така, що прийняла спадщину, є правонаступником обов`язку померлої [PERSON] щодо подальшого утримання спадкового майна - 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] з дня її смерті [INFO] , а також нею з вказаної дати успадковано обов`язок померлої щодо відшкодування позивачу 1/4 розміру здійснених витрат та утримання наведеного спадкового майна. Відтак суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] пропорційно розміру її частки на користь позивача підлягає стягненню 1/4 розміру вартості оплачених ним послуг з газопостачання житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що перебуває у спільній частковій власності сторін, за період з грудня 2020 року до лютого 2023 року в загальному розмірі 125625,77 грн., тобто 31406,43 грн. Таким чином, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, дослідивши надані докази, суд задовольняє позов в повному обсязі. Ухвалюючи рішення\~у справі\~суд у\~відповідності до\~вимог ст.\~141\~ЦПК України\~вирішує питання\~судових витрат.\~Так згідно\~з ч.ч.\~1,\~2\~вказаної статті\~Кодексу судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог,\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються:\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача;\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача;\~у разі\~часткового задоволення\~позову -\~на обидві\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.При цьому відповідно до ч. 6 даної статті якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до положень п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданим 7 грудня 2016 року (а.с. 4). Оскільки суд прийшов до переконання про задоволення позову, а тому з відповідача в користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі суми, що мала б бути сплачена позивачем при зверненні з позовом до суду - 1073,6 грн. Доказів понесення будь-яких інших судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу, позивачем суду не надано, а відтак такі розподілу не підлягають.

Outcome: approved