Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси суду надійшов позов [PERSON] до ПАТ «Північтранс» про спонукання до виконання мирової угоди, а саме стягнути з ПАТ «Північтранс»на користь [PERSON] заборгованість по виплаті грошового відшкодування, за період з 01 грудня по 31 грудня 2020 року у розмірі 11 788 грн. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 10.01.1993 року з вини працівника АТП -15130 - водія [PERSON] , який керуючи автобусом Ікарус-280, державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належав АТП-15130 м. Одеси, яке в подальшому було перетворено в ПАТ «Північтранс», скоїв ДТП, внаслідок якого [PERSON] стала інвалідом II групи довічно. Вироком Суворовського районного Суду м. Одеси від 14.07.1993 року водій [PERSON] був визнаний винним у скоєнні злочину передбаченого ст. 215 ч. 2 КК України та засуджений на 4 роки позбавлення волі умовно з позбавленням прав на керування транспортними засобами строком на 2 роки. 22.05.2008 року ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси по цивільний справі №2-2/2008 (ЄДРСР №5158712) про відшкодування заподіяної шкоди затверджено Мирову Угоду, укладену 22.05.2008р. між [PERSON] та ВАТ «Північтранс» код ЄДРПОУ 05523553. У відповідності до п. 3 зазначеної Мирової Угоди відповідач - ВАТ «Північтранс» зобов`язується перераховувати на рахунок позивача - [PERSON] довічно, щомісячно втрачений заробіток в розмірі середньомісячної заробітної плати у галузі «Промисловість» на підставі довідки Державної Служби Статистики (на час укладання угоди Держкомстат). В пункті 5 зазначеної Мирової Угоди визначено, що позивач - [PERSON] залишає за собою право довічно корегувати суму втраченого заробітку на кожний наступний рік до ЗО січня на підставі довідки Державної Служби статистики про середню заробітну плату у галузі «Промисловість». Як вказує позивачка, починаючи з травня 2008 року до лютого 2018 року ПАТ «Північтранс» виконувало Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 22.05.2008 року про затвердження Мирової Угоди, проте в останні два роки ухиляється від виконання зазначеного судового Рішення. Намагання ПАТ «Північтранс» не виконувати Мирову Угоду від 22.05.2008 року також підтверджується Рішенням Суворовського районного суду від 04.12.2018 року по справі №523/6698/18 за позовом [PERSON] до ПАТ «Північтранс» про спонукання до виконання Мирової Угоди, яке набрало законної сили 02.10.2019 року. 30.12.2019 року на виконання пункту 5 зазначеної Мирової Угоди позивачем - [PERSON] було направлено на адресу відповідача - ПАТ «Північтранс» відповідь ГУ Державної Служби Статистики України в Одеській області - №07-09/1781-19 від 10.12.2019 року на звернення щодо отримання Довідки про середньомісячну заробітну плату у галузі «Промисловість» в 2019 році - яку в свою чергу ПАТ «Північтранс» отримало 02.01.2020 року. Так, за грудень 2020 року утворилась заборгованість ПАТ «Північтранс» перед [PERSON] по виплаті грошового відшкодування за Мировою Угодою від 22.05.2008 року в сумі - 11 788 гривень. Дані обставини стали підставою для звернення до суду. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20.01.2021 року відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 18.03.2021 року на 12год. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 31.05.2023 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду на 14.06.2023 року на 09год. 15хв. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, надала до суду письмове клопотання, яке міститься в якому просила розгляд справи проводити за її відсутності (арк.сп.147-148). У судове засідання представник відповідача - ПАТ «Північтранс» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, надав до суду письмове клопотання, яке міститься в матеріалах справи, в якому просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з тим, що 23.06.2021 року відповідачем було перераховано на банківські реквізити позивачки суму у розмірі 22 392 грн. у якості відшкодування втраченого заробітку за грудень 2020 року (9633) та березень 2021 року (12759) відповідно до умов Мирової угоди від 22.05.2008 року, також просив суд розгляд справи проводити за його відсутності (арк.сп. 103). У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, які повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, про те, що позов є частково обґрунтованим, є частково доказаним, тому підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено про те, що ухвалою Суворовського районного суду від 22.05.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Північтранс» затверджено мирову угоду у справі № 2-2/08 за позовом [PERSON] до ВАТ "Північтранс" про відшкодування шкоди (арк.сп.32-34). Відповідно до п.3 Мирової угоди ВАТ "Північтранс" зобов`язується переховувати на рахунок [PERSON] довічно, щомісячно втрачений заробіток у розмірі 1271,07 грн. (враховуючи березень та квітень місяці 2008 року) та корегувати розмір втраченого заробітку відповідно до довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі "Промисловість" . Відповідно до пункту 5 Мирової угоди, [PERSON] залишає за собою право довічно корегувати суму втраченого заробітку на кожний наступний рік до 30 січня на підставі довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі "Промисловість", не звертаючись з позовом до суду, а надаючи керівництву ВАТ "Північтранс" необхідні довідки. Постановою Одеського апеляційного суду від 01.12.2010 року ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 22.05.2008 року - залишено без змін (арк.сп.13-20). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04.12.2018 року позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Північтранс» про спонукання до виконання мирової угоди шляхом стягнення заборгованості та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Північтранс» на користь [PERSON] грошову суму в розмірі 49955,51 гривень, з яких - заборгованість по виплаті грошового відшкодування втраченого заробітку, станом на 31 травня 2018 року, в розмірі 47 099 гривень, інфляційні витрати в розмірі 1907,10 гривень, 3 % річних в розмірі 949,41 гривень. В іншій частині позовних вимог - відмовити. Постановою Одеського апеляційного суду від 02.10.2019 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04.12.2018 року - залишено без змін. Згідно відповіді № б/н від 06.12.2019 року Головного управління статистики в Одеській області - середньомісячна заробітна плата у розрахунку на одного штатного працівника по Україні по галузі «Промисловість» у 2019 році склала 11 788 грн. (арк.сп.53). Згідно ст. 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обовязків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.ч.1, 3, 5, ст. 203 ЦК України). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України). Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі за № 6-274цс15, у разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. Судом встановлено про те, що відповідно до умов мирової угоди, яка визнана судом, відповідач взяв на себе зобов`язання сплачувати грошові кошти на користь позивача та корегувати розмір втраченого заробітку відповідно до довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі «Промисловість» (п.3 мирової угоди від 22.05.2008 року). Однак, з 01 грудня по 31 грудня 2020 року дане зобов`язання відповідачем не виконано. В зв`язку з чим, станом на 31.12.2020 у відповідача виникла заборгованість в розмірі 11 788 грн. Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що відповідачем було перераховано на банківські реквізити позивачки суму у розмірі 22 392 грн. у якості відшкодування втраченого заробітку за грудень 2020 року (9633) та березень 2021 року (12759) відповідно до умов Мирової угоди від 22.05.2008 року, що підтверджується платіжним дорученням №STR36799 від 23.06.2021 року (арк.сп.101). Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Північтранс» про спонукання до виконання мирової угоди підлягають задоволнню у розмірі 2 155 грн. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). При таких обставинах, позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Північтранс» про спонукання до виконання мирової угоди На підставі викладеного, та

Outcome: partial