Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

Позивач в червні 2022 звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 19398,72 дол. США, що за курсом 29,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.04.2022 року складає 567412,56 грн. та сплачений судовий збір. Позов обґрунтовано тим, що ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 25.01.2008 року уклали кредитний договір № МІ-06-08 за умовами якого Банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 85000,00 дол. США на термін до 24.01.2013 року. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, а тому 05.08.2013 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави відповідача. 05.07.2015 року Апеляційним судом Дніпропетровської області було винесено рішення про звернення стягнення на предмет застави. Разом з тим, як вказує представник позивача, винесення рішення Апеляційним судом Дніпропетровської області від 05.07.2015 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Прострочена сума заборгованості за тілом кредиту становить 19398,72 дол. США. Оскільки з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.07.2015 року, тобто за період з 25.01.2008 по 17.05.2013 року, то за період після подання позовної заяви від 05.08.2013 року, з 16.08.2013 по 11.04.2022 року відповідач має заборгованість у розмірі -19398,72 дол. США, яка складається з 19398,72 дол. США 3 % річних від простроченої суми, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати у розмірі 8511,19 грн. Позивач зазначає, що прийняття рішення апеляційним судом не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін. Відтак відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка відповідачем у добровільному порядку не погашена. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 16.08.2022 відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. 07 лютого 2023 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити у задоволенні позову, оскільки вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором №МІ-06-08 від 25.01.2008 року в сумі 19398,72 дол. США, що складається із заборгованості 3% річних від простроченої суми за кредитом і становить 567412,56 грн. за відповідним курсом НБУ, за період з 25.01.2008 року по 17.05.2013 року та за період з 05.08.2013 по 11.04.2022 року, заявлені щодо нього поза межами строку позовної давності, що тягне за собою застосування судом наслідків ст. 266 ЦК України. Крім того, вказав, що у зв`язку із допущеною заборгованості зі сплати чергових платежів позивач у 05.08.2013 року скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до нього як позичальника, звернувшись з відповідним позовом про виконання зобов`язань за кредитним договором. Рішенням Індустріального районного суді міста Дніпропетровська від 21.08.2015 року у справі № 202/30069/13-ц, стягнуто всю суму боргу за його кредитом шляхом звернення стягнення на заставне майно, відповідно до рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.07.2017 року, оскільки рішення суду першої інстанції було змінено. Вказує, що рішення судів свідчать про те, що термін виконання зобов`язання за кредитним договором банком було змінено і цей термін необхідно визнати таким, що настав з моменту звернення банку вперше до суду таким позовом, а тому право банку на отримання відсотків та прострочки за кредитної договором припинилось, оскільки вони можуть нараховуватись виключно в межах строю дії кредитного договору та до винесення рішення суду, яке фіксує факт нарахування. подальшому будь яких сум за кредитним договором. Пеня та штрафи, передбачені умовам. договору, також можуть нараховуватись виключно в межах строку дії кредитного договору. Разом з тим позивач не довів наявність та утворення такої заборгованості, оскільки звертаючись у 2013 році з позовом в порядку статті 1050 ЦК України, про повернення кредиту шляхом звернення стягнення на заставне майно, позивач отримав кошти шляхом звернення стягнення на заставне майно в повному розмірі і заборгованість перестала існувати. Саме в такому розмірі звернуто стягнення на заставне майно рішенням суду від 21.05.2015 року та рішення апеляційної інстанції 05.07.2017 року, тому це виключає можливість існуванн я заборгованості за тілом кредиту, яка виходить за межі вже стягнутої вказаним судовим рішенням. За таких просить відмовити у задоволені вимог позивача за необґрунтованістю. В тому числі відмовити і за безпідставністю стягнення судових витрат понесених позивачем при зверненні з даним позовом. 13.03.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якому представник позивача зазначає, що відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № МІ-06-08. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. 05.08.2013 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави відповідача. 05.07.2015 року Апеляційним судом Дніпропетровської області було винесено рішення про звернення стягнення на предмет застави. Стосовно повернення кредиту шляхом звернення стягнення, зазначає, що станом на сьогоднішній день предмет застави не реалізовано. Крім того вказав, що ухвалення рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.07.2015 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Зазначає, що кредитний договір чинний та продовжує свою дію, обставини, на які посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано. В судове засідання представник позивач не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив справу слухати за його відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував щодо наявної заборгованості. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. ст.13,81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено згідно матеріалів справи, 25.01.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 25.01.2008 року уклали кредитний договір № МІ-06-08, згідно умов якого банк надав позивачу кредитні на строк до 24.01.2013 року у розмірі 85000,00 дол. США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 14,00% річних, а позичальник зобов`язався повернути кредит згідно порядку та визначеного договором. Згідно рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.07.2017 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2015 року\~в частині звернення стягнення на предмет застави та стягнення коштів скасовано та ухвалено нове рішення. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №М1-06-08 від 25 січня 2008року в розмірі 201107,41 доларів США, що еквівалентно за курсом 7,99 грн. за 1 долар США відповідно до службового розпорядження Національного Банку України від 17 травня 2013 року, складає 1607451,54 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 74712,79 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 70722,19 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 2311,37 доларів США, а також пені в сумі 349600,29 грн., витребувати у відповідачів та передати в заклад (володіння) шляхом опису предмети застави, комплекти ключів та свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, звернути стягнення на предмети застави, а саме: автомобіль\~автомобіль DAF, модель TE47WS, рік випуску: 1996, тип ТЗ: сідловий тягач - Е, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] ; - автомобільDAF, модель 95.400, рік випуску: 1998, тип ТЗ: сідловий тягач - Е, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] ; - автомобільSCHMITZ, модель SPR 27, рік випуску: 1995, тип ТЗ: напівпричіп бортовий - Е, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] ; - автомобільSCHMITZ, модель SPR 27, рік випуску: 1995, тип ТЗ: напівпричіп бортовий - Е, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] ; - автомобіль ЗИЛ, модель: 431610, рік випуску: 1987, тип ТЗ: фургон\~С, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , що належать\~[PERSON] (іпн. [NUMBER]); автомобіль ГАЗ, модель: 5203, рік випуску: 1987, тип ТЗ6 фургон\~С, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності\~ [PERSON] ; автомобіль MERCEFES-BENZ, модель: 1722, рік випуску: 1994, тип ТЗ: фургон\~С, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , шляхом продажу вище вказаних автомобілів ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідачів договорів купівлі-продажу будь-яким способом з іншими особами-покупцями, із зняттям вказаних автомобілів з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Провадження по справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» про стягнення на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 10000 грн. та судових витрат закрито (а.с. 4-5). Згідно розрахунку сума заборгованості за тілом кредиту становить у розмірі 74712,79 дол. США та 3% річних 19398,72 дол. США. (а.с. 8-10). Відповідно до частини першої статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Початок перебігу позовної давності пов`язується зі строком дії (припинення дії) договору, так і з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений такий обов`язок позичальника, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Використовуючи своє право згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, шляхом пред`явлення в серпні 2013 року про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет застави, банк змінив строк виконання зобов`язання з 24.01.2013 року на 05 серпня 2013 року. Тобто, АТ КБ «ПриватБанк» використало згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, шляхом звернення до суду із зазначеним позовом. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Відповідно до статті 625ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Таким чином, у статті 625ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20). У постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625ЦК України за весь час прострочення. Право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Пунктом 6.8 кредитно-заставного договору № МП-06-08 від 25.01.2008 року сторони,

Outcome: partial