Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

Представник АТ «Альфа-Банк» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 30.07.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», (правонаступник АТ «Альфа-Банк») та громадянка України [PERSON] , уклали Кредитний договір № 08-660/148-302/1. Відповідно до Кредитного договору Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування за частиною кредиту на суму 1688681,35 грн., за частину кредиту 2 50000,00 дол. США. 30.08.2018 року Приморський районний суд міста Одеси ухвалив рішення яким вирішено стягнути з [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ); на користь Публічного акціонерного товариства соціального розвитку «Укрсоцбанк» (МФО 300023, ЄДРПОУ 00039019, вул. Ковпака, буд. 29, м. Київ 03150) заборгованість за Договором № 08-660/148-302 від 30.07.2008 року в сумі 2 161 584,86 гривень. Стягнути з [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ); на користь Публічного акціонерного товариства соціального розвитку «Укрсоцбанк» (МФО 300023, ЄДРПОУ 00039019, вул. Ковпака, буд. 29, м. Київ 03150) судовий збір в сумі 32\~423,77 гривень. АТ «Альфа-Банк» є правонаступником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», згідно рішення № 5/2019 єдиного акціонера Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, внаслідок чого до АТ «Альфа-Банк» перейшло право вимоги за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 08-660/148-302 від 30.07.2008 року. В результаті не виконання умов договору у відповідача виникла заборгованість розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка станом на 25.01.2022 року становить 677881,56 грн, та складається з: сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість 193755,18 грн., сума заборгованості за інфляційними витратами 484126,38 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.08.2022 року провадження по справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання. Встановлено, що\~01.12.2022 Національний банк України на виконання вимог абзацу другого пункту 226 глави 24 розділу IV Положення про ліцензування вніс запис до Державного реєстру банків щодо зміни найменування АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АЛЬФА-БАНК (скорочене найменування АТ АЛЬФА-БАНК) на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО СЕНС БАНК (скорочене найменування АТ СЕНС БАНК). Відповідний запис було внесено на підставі повідомлення, про державну реєстрацію змін до Статуту АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА СЕНС БАНК (далі Банк) у зв`язку зі зміною найменування Банку з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АЛЬФА-БАНК на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО СЕНС БАНК та приведенням деяких положень Статуту Банку у відповідність до вимог чинного законодавства України.\~Таким чином АТ «Альфа-Банк» змінив назву на АТ «СЕНС БАНК», інші реквізити залишились без змін. Ухвалою суду від 16.02.2023 року вирішено замінити позивача акціонерне товариство «Альфа Банк» на правонаступника Акціонерне товариство «СЕНС Банк» у справі за позовом до\~\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за ст. 625 ЦК України. Ухвалою суду выд 16.02.2023 року вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. У судове засідання 06 червня 2023 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце проведення судового засідання сповіщені належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про проведення судового засідання за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач належним чином сповіщений про причини неявки до судового засідання не повідомив. Суд вважає, що були створені всі умови для реалізації права відповідача на доступ до правосуддя, суд оцінює таку поведінку відповідача як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. У своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Більш того, в умовах воєнного стану, з огляду на неприпустимість зупинення роботи судів та здійснення правосуддя та на розумність строків розгляду справ, суд не має чекати, що особа щодо якої розглядається справа виявить бажання з`явитись до суду за умови не повідомлення суду причин своєї неявки. Суд, дослідивши матеріали справи, дослідивши надані докази, дійшов наступного висновку. 30 липня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (надалі - «Позивач», «Банк») та [PERSON] (надалі - «Відповідач», «Боржник») укладений Генеральний договір про надання кредитних послуг №08/660/148-302 (надалі - «Договір кредиту»), відповідно до якого, Банк відкрив [PERSON] кредитну лінію у розмірі 441 000, 00 доларів США. Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» є правонаступником АКБ «Укрсоцбанк». Зміна найменування з АКБ «Укрсоцбанк» на ПАТ «Укрсоцбанк», жодним чином не пов`язана з припиненням юридичної особи у зв`язку зі злиттям, приєднанням, поділом чи перетворенням, а є виконанням вимог ч.5 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про акціонерні товариства» щодо приведення Статуту Банку у відповідність з вимогами зазначеного Закону. Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 30.07.2008 року до Генерального договору про здійснення кредитування № 08-660/148-302 від 30.07.2008 року [PERSON] було видано грошові кошти у розмірі 200 000,00 доларів США під 15 % річних. Відповідно до Додаткової угоди № 2 від 14.08.2008 року до Генерального договору про здійснення кредитування № 08-660/148-302 від 30.07.2008 року [PERSON] було видано грошові кошти у розмірі 50 000,00 доларів США під 15 % річних. Відповідно до умов Договору кредиту, Відповідач зобов`язався погашати Кредит щомісячно, що встановлено вказаним пунктом Договорів кредиту та сплачувати проценти та комісії в строки, встановлені договором. Однак, в порушення [PERSON] вимог вказаних пунктів Договору кредиту повернення кредиту та сплати відсотків за кредит здійснювалось неналежним чином, із простроченням. Боржник, усупереч умовам Договору кредиту та діючому законодавству, взяті не себе зобов`язання по сплаті відсотків та внесення чергових частин кредитних коштів припинив виконувати належним чином, чим порушив умови Договору кредиту, ст. ст. 525. 526, 536, 1048, 1050 Цивільного кодексу України та права Банка на своєчасне отримання частини наданих кредитних коштів та процентів за надання кредитних коштів. Свої зобов`язання, визначені п. 1.та п. 5 додаткових угод до Генерального договору про здійснення кредитування, Позивачем були виконані належним чином в повному обсязі. А саме, [PERSON] було відкрито позичковий рахунок та у дні укладання вказаних Додаткових угод, були перераховані кредитні кошти. Згідно з умовами Договору кредиту, у разі прострочення Позичальником строків сплати процентів, визначених Договором кредиту, а також прострочення строків повернення Кредиту, визначених Договором кредиту, Боржник сплачує Позивачу пеню в розмірі 1 відсоток від несвоєчасно сплаченої суми кредитних коштів за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у період невиконання зобов`язань. Відповідно до умов Договору кредиту у разі порушення Боржником вимог п.п.3.3.2.- 3.3.17 Договору кредиту, Боржник зобов`язаний сплатити Позивачу штраф у розмірі трьох процентів від суми кредиту, за кожний випадок. АТ «Альфа-Банк» є правонаступником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», згідно рішення № 5/2019 єдиного акціонера Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, внаслідок чого до АТ «Альфа-Банк» перейшло право вимоги за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 08-660/148-302 від 30.07.2008 року. 30.08.2018 року Приморський районний суд міста Одеси ухвалив рішення яким вирішено стягнути з [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ); на користь Публічного акціонерного товариства соціального розвитку «Укрсоцбанк» (МФО 300023, ЄДРПОУ 00039019, вул. Ковпака, буд. 29, м. Київ 03150) заборгованість за Договором № 08-660/148-302 від 30.07.2008 року в сумі 2 161 584,86 гривень. За змістом статей 524,533-535 і 625\~ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з ч.2 ст.625\~ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625\~ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом вказаної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі №6-2168цс15 та Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц. За ч. 2 ст.\~1050\~ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Так ПАТ «Укрсоцбанк» скористався своїм правом, та звернувся до Приморського районного суд міста Одеси з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості. Таким чином, в результаті не виконання рішення суду виникла заборгованість розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка станом на 25.01.2022 року становить 677881,56 грн, та складається з: сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість 193755,18 грн., сума заборгованості за інфляційними витратами 484126,38 грн. За змістом частини другої ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625\~ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Відповідно до ч.1 ст.18\~ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно з ст.129-1\~Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Таким чином законодавство України передбачає обов`язок боржника (відповідача) добровільно і своєчасно виконати рішення суду. В свою чергу, положеннями ч.2 ст.18\~ЦПК України передбачено, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. З врахуванням вищезазначеного, суд дійшов до висновку про задоволення позову. Щодо стягнення сплаченого позивачем судового збору, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем за подання позовної заяви було сплачено судовий збір у сумі 10168 гривень 28 копійок, що підтверджується квитанцією. Таким чином з [PERSON] слід стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 10168 гривень 28 копійок.

Outcome: approved