Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

27.05.2022 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська в інтересах позивача [PERSON] звернувся його представник адвокат Нестеров Є.М. з позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради (далі КНП «Міська клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради, відповідач), в якій позивач просить суд: - визнати протиправним та скасувати наказ КНП «Міська клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради від 04.04.2022 року №63-к про припинення трудового договору з [PERSON] ; - поновити [PERSON] на роботі в КНП «Міська клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради на посаді провідного фахівця з питань цивільного захисту; - стягнути з КНП «Міська клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з дня незаконного звільнення по дату ухвалення судового рішення. І. Стислий виклад позиції учасників справи. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом КНП «Міська клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради від 04.03.2022 року №43-к позивачу було надано відпустку без збереження заробітної плати з 04.03.2022 року по 02.04.2022 року. Проте у перший робочий день після відпустки (04.04.2022 року) позивачу було повідомлено про те, що з ним припинений трудовий договір. При цьому наказ про звільнення та трудова книжка йому не були вручені. Копію наказу від 04.04.2022 року №63-к про припинення трудового договору з [PERSON] було надано йому лише 24.05.2022 року у відповідь на адвокатський запит до відповідача від представника позивача адвоката Нестерова Є.М. Із вказаного наказу стороні позивача стало відомо про те, що позивача було звільнено з 04.04.2022 року на підставі ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». На думку позивача та його представника, оскаржуваний наказ КНП «Міська клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради є протиправним та підлягає скасуванню, а позивача слід поновити на займаній ним посаді. Оскільки ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» сама по собі не може бути підставою для звільнення працівника. Крім того, на думку позивача, у відповідача не було жодних підстав, передбачених ст. ст. 40-41 КЗпП України, для його звільнення за ініціативою роботодавця, а ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», вказана в наказі про звільнення та трудовій книжці як підстава звільнення, не може бути такою підставою, оскільки вона лише встановлює порядок застосування ст. ст. 40-41 КЗпП України в умовах воєнного стану. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду із позовом про визнання протиправним та скасування наказу припинення трудового договору, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 19.08.2022 року представник відповідача подала до суду засобами електронного зв`язку відзив на позов із запереченнями проти позовних вимог, в якому зазначила про те, що відповідач не погоджується із викладеними в позовній заяві твердженнями. Як зазначила представник відповідача, 16.01.2016 року згідно з наказом №9-к, позивача було прийнято на посаду фахівця з питань цивільного захисту. У період з 04.03.2022 року по 02.04.2022 року, згідно з наказом №43-к від 04.03.2022 року, позивачу було надано відпустку без збереження заробітної плати. По завершенню відпустки позивач повинен був вийти на роботу 04.04.2022 року, але не вийшов. Того ж дня 04.04.2022 року начальником відділу організаційно-кадрової роботи Брильовою В.В. була складена доповідна записка, за змістом якої у зв`язку із невиходом на роботу 04.04.2022 року [PERSON] після закінчення відпустки, начальником відділу організаційно-кадрової роботи Брильовою В.В. був здійснений телефонний дзвінок на телефонний номер [PERSON] : [NUMBER] . Під час телефонної розмови [PERSON] повідомив їй, що він знаходиться за кордоном та покинув територію України через військову агресію РФ. Інших причин нез`явлення на робоче місце [PERSON] не вказав. Письмові пояснення про причини невиходу на роботу [PERSON] надати відмовився, пославшись на воєнний стан в державі. При цьому 04.04.2022 року за підписом начальника відділу організаційно-кадрової роботи Брильової В.В. та інспекторів з кадрів [PERSON] , [PERSON] був складений акт про відсутність на робочому місці [PERSON] протягом робочого дня (з 8 до 17 години). Відповідно до оскаржуваного наказу №63-к від 04.04.2022 року, [PERSON] був звільнений з займаної посади. В графі «причина звільнення» було зазначено «Згідно зі ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року №2136-ІХ, та відповідний запис про звільнення №33 був внесений до трудової книжки позивача 04.04.2022 року. Того ж дня 04.04.2022 року наказом №63-к §16 були внесені зміни до оскаржуваного наказу (№63-к від 04.04.2022 року) графа «причина звільнення» була викладена в наступній редакції: на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, тобто прогул без поважних причин (відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня), визнаний недійсним запис про звільнення №33 від 04.04.2022 року у трудовій книжці [PERSON] . Підставою для видання наказу був акт про відсутність на робочому місці [PERSON] , доповідна від 04.04.2022 року за підписом начальника відділу організаційно-кадрової роботи Брильової\~В.В. на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідач вважає звільнення позивача за прогул на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України законним, оскільки останній був відсутній на робочому місці 04.04.2022 року протягом робочого дня без поважних причин. Військова агресія РФ не може вважатися поважною причиною відсутності на робочому місці, оскільки безпосередньо воєнних дій на території міста Дніпра не було та немає. При цьому КНП «Міська клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради є комунальним закладом охорони здоров`я і відноситься до об`єктів критичної інфраструктури, порушення функціонування яких може завдати шкоди життєво важливим національним інтересам. Сам по собі режим воєнного стану не дозволяє порушувати трудову дисципліну працівникам. Також представник відповідача просила суд поновити пропущений строк на подання відзиву на позов, оскільки 08.08.2022 року на її електронну адресу надійшла позовна заява з додатками, після чого у сторони відповідача з`явилась можливість ознайомитись із змістом позову, поданими доказами та підготувати відзив у строк, що не перевищує 15 днів. Таким чином, строк на подання відзиву та доказів пропущений відповідачем з поважних причин. З огляду на викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. 05.09.2022 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що вимоги відзиву є необґрунтованими, такими, що суперечать фактичним обставинам справи та нормам законодавства, а тому мають бути відхилені судом. Представник позивача посилається на пропущення відповідачем строку на подання відзиву на позов без поважних причин, оскільки 04.07.2022 року на адресу відповідача була доставлена ухвала суду про відкриття провадження у справі. Отже, останнім днем для подання відзиву на позов був 19.07.2022 року. На думку представника позивача, жодної поважної причини для поновлення пропущеного строку, яка б характеризувалась вищевикладеними ознаками, у своєму відзиві представник відповідача не навів. Таким чином, вимога КНП «Міська клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради про поновлення пропущеного строку на подання відзиву не може бути задоволена, а справа у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, має розглядатися за наявними у ній матеріалами. Крім того, сумніви викликають долучені до відзиву докази нібито звільнення [PERSON] не на підставі ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», а за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (прогул без поважних причин). Так, до подання позовної заяви представник позивача звертався до відповідача із адвокатським запитом від 10.05.2022 року №33 про надання належним чином засвідчених копій документів щодо [PERSON] , та листом від 16.05.2022 року №9/86 КНП «Міська клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради надало представнику позивача запитувані документи. При цьому йому було надано засвідчені копії наказу від 04.04.2022 року №63-к «Про припинення трудового договору», у якому підставою звільнення позивача вказана ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та трудової книжки, останній запис №33 зроблений 04.04.2022 року, в якому вказано ту ж саму підставу звільнення. Проте жодних інших наказів про звільнення позивача до подання позовної заяви не було. Таким чином, представник позивача припустив, що працівниками КНП «Міська клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради вже після ознайомлення з позовною заявою [PERSON] з метою виправлення помилки, допущеної при звільненні працівника заднім числом були внесені завідомо неправдиві відомості в офіційні документи (трудову книжку працівника) та складено завідомо підроблений офіційний документ (наказ КНП «Міська клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради від 04.04.2022 року №63-к §16). Також представник позивача зазначив, що від [PERSON] не було витребувано письмових пояснень про його звільненні. Крім того, як зазначив представник позивача, держава в умовах воєнного стану захищає права працівників, які в умовах агресивної війни змушені були залишити свої домівки, зокрема, право на збереження за ними робочих місць, до яких вони могли б повернутись після закінчення війни. З огляду на викладене, представник позивача просить суд залишити без розгляду відзив відповідача, розглянути справу у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України за наявними у справі матеріалами без урахування відзиву та доданих до нього копій документів, та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 13.09.2022 року представник відповідача засобами електронного зв`язку подала до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вона зазначила, що спірні правовідносини між сторонами мали місце в квітні 2022 року, тому відсутні підстави застосовувати до їх регулювання норми закону, які набули чинності пізніше в липні 2022 року. Також представник відповідача зазначила, що військова агресія РФ не може вважатися поважною причиною відсутності на робочому місці, оскільки на території м. Дніпра не ведуться активні воєнні дії. Крім того, КНП «Міська клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради є комунальним закладом охорони здоров`я і відноситься до об`єктів критичної інфраструктури. Також, як зазначила представник відповідача, діючою редакцією ст. 47 КЗпП України не передбачено обов`язку роботодавця на вимогу працівника вносити належні записи про звільнення до трудової книжки. Отже, права [PERSON] в цьому випадку не порушені. Тому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У судовому засіданні з розгляду справи по суті спору представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, підстави звернення до суду з позовом пояснив суду таким чином, як про це зазначено вище, відповідно до заяв по суті спору. Крім того, представник позивача зазначив, що вторгнення РФ до України з 24.02.2022 року є поважною причиною побоювання працівника за своє життя, та відсутність працівника на роботі з цієї причини не може вважатись прогулом. У звітності УПФУ підставою для звільнення позивача вказана ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». При цьому представник позивача зазначив, що визнання протиправним основного наказу є підставою для скасування похідного наказу від 04.04.2023 року №63-к §16, в якому вказані інші підстави звільнення, а саме п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Представник відповідача у судовому засідання заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд відмовити у їх задоволенні. Також представник відповідача зазначила, що позивач покинув територію України 07.03.2022 року та йому було надано відпустку без збереження заробітної плати за згодою сторін. Проте станом на 04.04.2022 року позивач умисно не планував ставати до роботи та був звільнений за прогул. Представник відповідача вважає, що воєнний стан не є поважною причиною відсутності позивача на роботі. При цьому допущену помилку щодо підстав звільнення позивача було виправлено у той же день, про що винесено наказ від 04.04.2023 року №63-к §16. Восени 2022 року до УПФУ були повідомлені зміни щодо підстав звільнення позивача. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 01.06.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалою суду від 25.10.2022 року було відмолено у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів. Ухвалою суду від 14.02.2023 року із занесенням до протоколу судового засідання було відмовлено представнику позивача у прийнятті доповнень до відповіді на відзив як заяви по суті спору, з огляду на відсутність такої в переліку заяв по суті спору, відповідно до вимог ЦПК України, та долучені до матеріалів справи додаткові докази, надані представником позивача. Ухвалою суду від 27.03.2023 року із занесенням до протоколу судового засідання було задоволено клопотання представника відповідача та визнано поважними причини пропуску представником відповідача строку на подання до суду відзиву на позов, продовжено представнику відповідача строк на подання відзиву на позову, прийнято відзив на позов як заяву по суті спору разом з доданими до нього доказами. Ухвалою суду від 05.06.2023 року було відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про винесення окремої ухвали в цивільній справі. Під час судового розгляду справи по суті спору судом були заслухані усні пояснення учасників справи по суті спору, досліджені письмові докази, що містяться у матеріалах справи, заслухані заключні слова учасників справи. 05.06.2023 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено\~та матеріалами\~справи підтверджено,\~що за відомостями з трудової книжки позивача, відповідно до її копії, засвідченої начальником відділу організаційно-кадрової роботи КНП «Міська клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради Брильовою В.В. станом на 16.05.2022 року, 18.01.2016 року [PERSON] було прийнято на посаду фахівця з питань цивільного захисту господарсько-обслуговувального персоналу Комунального закладу «Дніпропетровська шоста міська клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради (запис №25, наказ №9-к від 16.01.2016 року), та 04.04.2022 року [PERSON] було звільнено згідно зі ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року №2136-ІХ (запис №33, наказ №63-к від 04.04.2022 року). 30.05.2022 року до трудової книжки позивача було внесено запис №34, за яким вказано, що запис №33 є недійсним, звільнений на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин (наказ №63-к §16 від 04.04.2022 року). Так, відповідно до витягу з наказу КНП «Міська клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради від 04.03.2022 року №43-к, [PERSON] фахівцю з питань цивільного захисту провідному відділу організаційно-кадрової роботи було надано відпустку без збереження заробітної плати з 04.03.2022 року по 02.04.2022 року на 30 календарних днів, як пенсіонеру за віком на підставі його заяви від 03.03.2022 року, ст. 26 Закону України «Про відпустки». Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, з 07.03.2022 року позивач перебуває за кордоном, у зв`язку із військовою агресією РФ. Засобами телефонного зв`язку 01.04.2022 року позивач направив на номер телефону [PERSON] , яка станом на 01.04.2022 року є начальником відділу організаційно-кадрової роботи КНП «Міська клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради, фотокопію заяви на адресу генерального директора КНП «Міська клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради Чорного В.І. від 01.04.2022 року, в якій просив продовжити йому відпустку без збереження заробітної плати на 21 календарний день з 04.04.2022 року на період оголошення воєнного стану. На підтвердження вказаного факту позивач надав суду роздруківку в паперовому виді заяви від 01.04.2022 року та скріншот з телефону про направлення заяви. 04.04.2022 року начальником відділу організаційно-кадрової роботи та інспекторами з кадрів КНП «Міська клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради було складено акт про відсутність на робочому місці провідного фахівця з питань цивільного захисту [PERSON] впродовж робочого дня з 8 години до 17 години, про поважність причин відсутності він не повідомив, будь-яких виправдних документів не надав. Також 04.04.2022 року на адресу генерального директора КНП «Міська клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради Чорного В.І. начальником відділу організаційно-кадрової роботи КНП «Міська клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради Брильовою В.В. було складено доповідну записку, за змістом якої з-поміж іншого зазначено, що 04.04.2022 року на телефон [PERSON] : [NUMBER] було здійснено телефонний дзвінок та в ході телефонної розмови позивач повідомив, що він знаходиться за кордоном та покинув територію України через військову агресію РФ, інших причин нез`явлення на робоче місце [PERSON] не вказав. Письмові пояснення про причини невиходу на роботу [PERSON] надати відмовився, пославшись на воєнний стан в державі. Відповідно до наказу КНП «Міська клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради №63-к про припинення трудового договору §5, наказано звільнити 04.04.2022 року [PERSON] з посади фахівця з питань цивільного захисту провідного, відділ організаційно-кадрової роботи, на підставі Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року №2136-ІХ. Відповідно до наказу КНП «Міська клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради №63-к §16 від 04.04.2022 року «Про внесення змін до наказу №63-к «Про припинення трудового договору» від 04.04.2022 року», генеральний директор КНП «Міська клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради Чорний В., розглянувши акт про відсутність на робочому місці [PERSON] , доповідну від 04.04.2022 року,

Outcome: approved