Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

В позові йдеться про те, що 12 грудня 2004 року між сторонами було укладено шлюб. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . З січня 2022 року між подружжям стосунки погіршились у зв`язку з чим подальше підтримання шлюбних відносин не можливе. З лютого 2022 року шлюбні відносини фактично припинено, сторони з березня місяця 2022 року разом не проживають, спільне господарство не ведуть та не підтримують дружніх стосунків. За наведених обставин шлюб між сторонами носить лише формальний характер та примирення неможливе. Сім`я фактично розпалась, зважаючи на зазначені обставини, позивач просить розірвати шлюб між ними. Крім цього позивачка, зазначає, що на даний час вона з сином проживає окремо. Вона виховує неповнолітнього сина самостійно, матеріально забезпечує та утримує дитину, прикладає всіх зусиль для розвитку дитини. Дитині необхідна постійна увага та надання допомоги у фінансовому забезпеченні, тому відповідач, як батько зобов`язаний брати участь у матеріальному забезпеченні дитини. Відповідач систематично ухиляється від утримання неповнолітнього сина [PERSON] , з лютого 2022 року жодного разу не надав фінансову допомогу на потреби для сина, не спілкується з ним, не приймає жодної участі у його вихованні, розвитку та підтримці. У вересні 2022 року син [PERSON] переніс операцію у Франції, що підтверджується медичними виписками та довідками. При цьому батько [PERSON] не цікавився здоров`ям сина та не надав фінансової допомоги для лікування. Мати, на фінансове забезпечення дитини витрачає щомісячно 20 000 грн., для утримання дитини щомісячно потрібно придбати: дитячі прикорми та продукти харчування - вартістю 4 500,00 грн., памперси - вартістю 2 500,00 грн., дитячий одяг - 4 000,00 грн., іграшки та предмети побуту 2 500,00 грн., засоби гігієни 2 500,00 грн., витрати на лікування - 4 000,00 грн., сплати щомісячних комунальних платежів - це тільки мінімальний обсяг який потрібен дитині. На утримання дитини потрібно не менше, як 20 000,00 грн. щомісячно, але і цих коштів не вистачає для забезпечення нормальної життєдіяльності дитини, а тому просить суд стягнути з відповідача аліменти в розмірі 5000 гривень щомісяця, починаючи з дати подання позову й до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з`явився, однак її представник - адвокат Гецко В.В. подала в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України заяву, в якій просила розглянути справу без їх участі. Також зазначила, що не заперечує щодо вимог відповідача вказаних у його письмових поясненнях. Відповідач, також в підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав частково, надавши письмові пояснення, в яких зазначив, що позовну вимогу відносно розірвання шлюбу визнає повністю та просить її задовольнити. Що стосується позовної вимоги відносно стягнення аліментів то зазнає, що дану позовну вимогу він визнаю частково з наступних підстав. Як зазначено в позовній заяві від їхнього з позивачкою шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . Згідно прохальної частини позовної заяви, отриманої поштовим листом позивачка просить суд стягувати з нього аліменти на утримання сина в розмірі 5000, 00 грн. щомісячно з дати подання позову до досягнення дитиною повноліття. З даною позовною заявою він частково не згідний, вважаю її не достатньо обґрунтованою та такою, що порушує його права та інтереси в частині визначення позивачем розміру аліментів. Насамперед підкреслює, що від утримання сина він зовсім не відмовляється. Однак аліменти в розмірі 5000,00 грн. щомісяця є для нього досить непід`ємними. Його незгода у розмірі щомісячних аліментних платежів виражається в наступному. Починаючи з дня повномасштабного вторгнення військ російської федерації в Україну його дружина без його відома разом із сином покинула територію України та виїхала за кордон. З того часу і до сьогоднішнього дня додому не поверталася фактично позбавивши його законного права на спілкування з дитиною. На телефонні дзвінки остання не відповідає не надає можливості йому навіть побачити сина на фотографії. Скоріше за все позивачка десь (не зрозуміло де) отримує допомогу як біженка на себе та на нашого сина, про хворобу та перенесену операцію їхньої дитини йому зовсім не відомо. Про це він дізнався із тексту позовної заяви. Крім того зазначає, що офіційного працевлаштування в нього немає. Також наголошує, що твердження позивачки про те, що він не спілкуюся з сином, не приймає жодної участі у його вихованні, розвитку та підтримці, а також те, що він не цікавився здоров`ям сина є ніщо іншим як омана з боку позивачки, яка однобоко протрактувала всі ці обставини не надавши жодного доказу на правдивість цих слів. Адже як він може брати участь у вихованні свого сина фізично, якщо позивачка практично викрала та вивезла дитину за кордон, а він будучи батьком дитини, враховуючи неможливість виїхати за кордон так-як діє воєнний стан в Україні не може повністю з ним спілкуватися та навіть бачити й чути. Також при розгляді справи просив врахувати стан його здоров`я, який на жаль не є в хорошому стані про що надав медичні довідки. Тому, узагальнюючи вищенаведене, за сукупністю його доводів вважає реальним та можливим сплату ним аліментів на користь позивачки на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій щомісячно в розмірі 3000 гри. з дати подання позову до досягнення дитиною повноліття. Зважаючи на наведене, суд розглянув справу без участі сторін на підставі наявних у ній доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, та з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. По справі встановлено, що 12 грудня 2020 року Великоберезнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 51. Дана обставина стверджується повторно виданим свідоцтвом про шлюб від 16.02.2023 р. серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження від 25 травня 2021 року серії [NUMBER] , який є неповнолітнім. З наданих медичних виписок та довідок з перекладом нотаріально засвідчених, вбачається, що [PERSON] знаходився на лікуванні у вересні 2022 року. Спільне життя у сторін не склалось, проживають окремо. Шлюбні відносини фактично припинені, їх шлюб існує формально. За таких обставин подальше спільне проживання подружжя є неможливим. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи наведені у позові обставини, які не заперечувалися відповідачем, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін. Отже, позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, а укладений між сторонами шлюб - розірванню. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно з ч.1 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. За змістом ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ч.2 статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Суд дійшов висновку про можливість стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, з врахуванням матеріальної спроможності та стану здоров`я відповідача. Враховуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову частково, визначивши стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітнього сина у розмірі 3000 грн.щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову й до досягнення дитиною повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд присуджує стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, з відповідача.

Outcome: partial