Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] та змінити розмір і спосіб стягнення аліментів з відповідача на користь [PERSON] у твердій сумі у розмірі 5 000 грн. щомісячно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] ня, однак після початку окремого проживання сторін відповідач повністю припинив брати участь у житті, вихованні та забезпеченні належних умов для життя та розвитку дитини, матеріальну допомогу на утримання дитини він надавав нечасто та у незначних розмірах, а пізніше зовсім перестав її надавати і взагалі зник з її життя. Позивач вказує, що відповідач не докладав зусиль та не створював будь-яких умов для отримання дитиною дошкільної освіти, він не був відомий як батько дитини нікому з педагогічних працівників та адміністрації дошкільного закладу, який відвідувала дитина, не забезпечував дитині необхідного медичного догляду, лікування, не брав участі у забезпеченні безпеки дитини у ситуації військової окупації населеного пункту, в якому вона проживала, не бере участі у матеріальному забезпеченні дитини і починаючи з квітня 2021 року припинив сплачувати аліменти на утримання дитини відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2020 року. Окремо позивач звертає увагу на те, що відповідач намагався виключити запис про нього як про батька з актового запису про народження дитини, що свідчить про його відверте небажання визнавати себе батьком дитини та ухилитися від обов`язку її утримувати. Також позивач зауважує, що вироком суду відповідач був визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 15, частиною третьою статті 186 КК України, з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, що на переконання позивача спростовує можливість відповідача, зокрема піклуватися про духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, сприяти їй у засвоєнні загальновизнаних норм моралі. В частині вимог про стягнення аліментів позивач вказує, що розмір аліментів на утримання дитини присуджений рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2020 року є недостатніми для забезпечення належного рівня життя дитини, а тому просить змінити спосіб стягнення аліментів і їх розмір та стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн. 08 серпня 2022 року ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області цивільну справу №545/3290/22 (провадження №2/545/1282/22) за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та про зміну розміру та способу стягнення аліментів на дитину передано до Дарницького районного суду м. Києва за територіальною підсудністю. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 серпня 2022 року позовну заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 29 листопада 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25 січня 2023 року, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, зобов`язано Службу надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. 25 січня 2023 року підготовче засідання відкладено на 11 квітня 2023 року. 23 лютого 2023 року від Служби надійшов висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 15 березня 2023 року витребувано у Державної міграційної служби України наявну інформацію щодо останнього зареєстрованого місця проживання/перебування [PERSON] . 20 березня 2023 року позивач подала клопотання про долучення до матеріалів справи відповіді з Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», відповідно до якої громадянин [PERSON] етапований 11 листопада 2022 року до Державної установи «Холодногірська виправна колонія № 18» у зв`язку з набуттям вироку щодо нього законної сили. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 11 квітня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24 травня 2023 року, викликано у судове засідання як свідка [PERSON] . 12 травня 2023 року на адресу суду від [PERSON] надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції між колонією і судом. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2023 року клопотання [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Призначено судове засідання у справі №545/3290/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та про зміну розміру і способу стягнення аліментів на дитину в режимі відеоконференції на 24 травня 2023 року о 10-00 годині, доручено Державній установі «Холодногірська виправна колонія № 18» забезпечити проведення відеоконференції судового засідання за участі [PERSON] . 24 травня 2023 року в судовому засідання відповідач заперечував щодо задоволення позову, вказав, що він любить свою доньку та має намір після відбування покарання продовжити спілкування з дитиною. Також зазначив, що позивачка забороняла йому бачитись та спілкуватись з донькою. 24 травня 2023 року розгляд справи відкладено на 12 червня 2023 року. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з наведених в позовній заяві підстав, відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог, представник третьої особи просила ухвалити рішення в інтересах дитини. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Виконавчим комітетом Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 06 від 23 квітня 2019 року. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2020 року у справі № 635/2919/20 стягнуто з [PERSON] на корить [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 травня 2020 року й до досягнення повноліття дитини. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 31 грудня 2022 року, складеного Балаклійським районним відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 68 123,74 грн. та утворилася з квітня 2021 року. Матеріалів справи слідує, що зареєстрованим місцем проживання [PERSON] є зареєстроване місце проживання її матері - [ADDRESS] . Згідно з Довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04 квітня 2022 року позивач з донькою проживають за адресою: [ADDRESS] . Як зазначено у Довідці Комунального закладу «Малороганський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області» від 25 січня 2022 року, [PERSON] відвідує цей заклад з вересня 2021 року, відома мати - [PERSON] , яка займається вихованням доньки, [PERSON] не відомий ні адміністрації закладу, ні працівникам закладу як батько дитини. Також відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства Роганської селищної ради «Центр перинної медичної допомоги № 4 Харківського району» від 25 січня 2022 року, [PERSON] задекларована у сімейного лікаря амбулаторії загальної практики - сімейної медицини, [PERSON] з жодним сімейним лікарем установи декларацію на медичне обслуговування не укладав, не звертався з приводу хвороби своєї дитини, ні з приводу свого захворювання, сімейний лікар [PERSON] за місцем проживання [PERSON] не бачила батька останньої - [PERSON] . 19 березня 2022 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), та взяла прізвище чоловіка - [PERSON] . 23 березня 2022 року Службою у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації складено Акт обстеження умов проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] та встановлено, що за цією адресою проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , санітарно-гігієнічний стан помешкання відповідає нормам, квартира складається з трьох кімнат з усіма комунальними зручностями, побутовою технікою, меблі у наявності, для виховання та розвитку дитини створено відповідні умови: одяг сезонний та продукти харчування в наявності, відповідають віку дитини, у дитини окрема кімната та місце для ігор, основні потреби дитини задоволені. Суд також встановив, що вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 червня 2022 року у справі № 639/285/22 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 15, частиною третою статті 186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки. Початок строку відбування покарання [PERSON] обраховується з 29 листопада 2021 року. Допитаний як свідок [PERSON] пояснив, що знайомий з позивачем з грудня 2021 року, після відбуття у відпустку у лютому 2022 провів її із сім`єю [PERSON] та її дітьми, в подальшому уклав шлюб з позивачем і вони разом піклуються про дитину. Свідок зазначив, що не бачив, щоб відповідач телефонував позивачу чи дитині, надавав їй кошти. На цей час він займається утриманням [PERSON] , її вихованням, має намір усиновити дітей та забезпечити їм повноцінну сім`ю. Згідно з висновком від 16 лютого 2023 року № 101-1389/02 Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою - четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з частиною другою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші) є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У висновку органу опіки і піклування зазначено, що дитина проживає разом з матір`ю та при проведенні обстеження житлово-побутових умов проживання дитини встановлено, що в квартирі для неї створено належні умови для проживання, відпочинку, навчання та розвитку. Орган опіки і піклування встановлено, що востаннє батько бачив дитину в двомісячному віці, [PERSON] не знає біологічного батька та вважає батьком вітчима, який виховує дитину та з яким [PERSON] проживає у зареєстрованому шлюбі, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, пунктами 6, 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках Оцінивши надані сторонами докази, висновок органу опіки і піклування, врахувавши пояснення позивача та відповідача щодо предмету спору, суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не виявляє інтересу до дитини, а тому вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав є доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме інтересам дитини. При цьому суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача спрямовано насамперед на захист інтересів дитини та є засобом стимулювання відповідача до належного виконання ним своїх обов`язків, який, в разі зміни свого ставлення до дітей та своїх батьківських обов`язків, матиме змогу звернутися до суду з відповідним позовом та поновити свої батьківські права. Висловлене відповідачем заперечення проти позбавлення його батьківських прав само по собі не свідчить про його інтерес до дитини, оскільки судом під час розгляду справи не встановлено, що відповідач вчиняв спроб реально налагодити контакт з дитиною, брати участь у її вихованні і забезпеченні, цікавився її станом здоров`я, виявляв турботу про дитину, звертався до органу опіки та піклування або до суду із заявами щодо усунення йому перешкод у спілкуванні із дитиною. І хоча суд при вирішення цієї справи враховує, що відповідач з 29 листопада 2021 року у зв`язку із застосуванням до нього запобіжного заходу у кримінальному провадженні у виді тримання під вартою і подальшого застосування покарання у виді позбавлення волі був обмежений у можливості здійснювати батьківські обов`язки, проте вважає, що і до вказаної дати відповідач ухилявся від їх виконання, а його доводи щодо перешкоджання йому позивачем в участі у вихованні і спілкуванні з дитиною не підтверджуються будь-якими переконливими доказами чи поясненнями, враховуючи, що сам відповідач не вчиняв жодних юридично значимих дій для усунення таких перешкод, якщо вони і мали місце. Щодо позовних вимог про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] . Як встановлено судом, Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2020 року у справі № 635/2919/20 стягнуто з [PERSON] на корить [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 травня 2020 року й до досягнення повноліття дитини. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 31 грудня 2022 року, складеного Балаклійським районним відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 68 123,74 грн. та утворилася з квітня 2021 року. Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зі змісту статей 181, 192 СК України вбачається, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 152/100/18, право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Як встановлено статтею 118 Кримінально-виконавчого кодексу України, засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг. Засуджені до позбавлення волі, які мають заборгованість за виконавчими документами, зобов`язані працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, до погашення такої заборгованості. Згідно із статтею 120 цього Кодексу праця осіб, засуджених до позбавлення волі, оплачується відповідно до її кількості і якості. Форми і системи оплати праці, норми праці та розцінки встановлюються нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України. У виправних колоніях на особовий рахунок засуджених, які залучаються до суспільно корисної оплачуваної праці, зараховується незалежно від усіх відрахувань не менш як п`ятдесят відсотків нарахованого їм місячного заробітку. Засудженим, які мають заборгованість за виконавчими документами, незалежно від усіх відрахувань належить виплачувати не менш як двадцять п`ять відсотків загальної суми заробітку. Пунктом 5.1 Інструкції про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 07 березня 2013 року № 396/5, передбачено, що заробітна плата, нарахована засудженим, за умови виконання ними норми виробітку (денної, тижневої, місячної) або тривалості робочого часу (у тому числі при залученні до робіт на підприємствах державної або інших форм власності) не може бути менше законодавчо встановленого мінімального розміру заробітної плати. Станом на дату розгляду справи мінімальний розмір заробітної плати становить 6 700,00 грн. Враховуючи, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що матеріальне становище платника аліментів покращилось і доказів щодо розміру його заробітку матеріали справи не містять, суд не вбачає підстав для збільшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення. При цьому суд відхиляє посилання позивача як на підставу для збільшення аліментів на те, що у неї на утриманні перебуває інша малолітня дитина - [PERSON] та вона вагітна третьою дитиною, оскільки обов`язки пов`язані з утриманням інших дітей позивачки мають нести саме їх батьки. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у сумі 992,40 грн.

Outcome: partial