Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами 221079-SOGL у розмірі 15509,97 [Долар США]. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Водповідач-1 повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборованості за Кредитом, за відсотками комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором Відповідач-1 сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач-1 станом на 11.02.2015 року має заборгованість - 71385,20 [Долар США], складається з наступного: - 19842,91 [Долар США] - заборгованість за кредитом; - 51542,29 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 56623,12 [Долар США], яка була задоволена рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 01.07.2013 року з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", різниця становить - 14762 [Долар США]; а також штрафи відповідно до Договору: - 9,78 [Долар США] - штраф (фіксована частина). - 738,10 [Долар США] - штраф (процентна складова). Отже, заборгованість до стягнення становить 15509,97 [Долар США] До умов укладених між позивачем та Відповідачем 1 кредитного договору, Відповідач 1 зобов`язався здійснювати своєчасне погашення кредитів та сплачувати усі інші передбачені договорами платежі. В якості забезпечення виконання ним своїх зобов`язань за умовами кредитних договорів, між позивачем та відповідачем 2 був укладений договір поруки. Однак, відповідачі свої зобов`язання за кредитним договором та договором поруки не виконали, у зв`язку з чим за ними утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути. У розмірі 15509,97 [Долар США], що за курсом 25,55 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.02.2015 року складає 396279,70 грн. 07.05.2015 року Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відкрито провадження у цивільній справі № 308/4315/15-ц та призначено справу до розгляду. 12.06.2015 року, відповідно до Журналу судового засідання представник позивача просить долучити до матеріалів справи заяву про збільшення позовних вимог. В заяві про збільшення позовних вимог зазначено, що "01" липня 2013 року Індустріальним районним судом було прийнято рішення по цивільній справі № 202/25562/13-ц, про стягнення заборгованості щодо кредитного договору № 221079-SOGL від 11.04.2008 р., у розмірі 55371,56 Дол. США. 22.10.2014 році Індустріальним районним судом винесено Ухвалу про скасування указаного заочного рішення і в ході розгляду справ прийнято рішення про залишення позовної заяви без розгляду (Ухвала від 12.02.2015 р.). Відповідно до частини 2 статті 31, крім прав та обов`язків, визначених у статті 27 ЦПК України, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. Враховуючи вищесказане, представник позивача вважає за необхідне стягнути з солідарно з відповідачів всю заборгованість [PERSON] по кредитному догвору № 221079-SOGL від 11.04.2008 р., яка станом на 11.02.2015 року становить - 71385,20 Долларів США, що за курсом 25,55 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.02.2015 року складає 1 823 891,86 грн. яка складається з наступного: - 19842,91 [Долар США] - заборгованість за кредитом; - 51542,29 [ДОЛАР США] - заборгованість по процентам за користування кредитом. 07.07.2015 року відповідно до Журналу судового засідання відповідачем [PERSON] подано зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання договорів поруки припиненими. 07.07.2015 року Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву. Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно яких позивач за зустрічним позовом має нести солідарну відповідальність за невиконання основним боржником своїх зобов`язань, проте він вважає, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Проте, позивач протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя та не звернувся до суду з відповідним позовом, в зв`язку з чим [PERSON] просить: прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] та [PERSON] у цивільній справі №308/4315/15-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором, визнати припиненим з 09 жовтня 2011 року договір поруки №221079, укладений 11 квітня 2008 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», відмовити повністю у вказаному позові Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] та [PERSON] у цивільній справі №308/4315/15-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором. 07.07.2015 року Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання припиненим договору поруки 29.07.2015 року представником відповідача було подано заперечення на зустрічну позовну заяву. В якому зазначаться, що відповідно до укладеного договору від 11.04.2008 року № 221079-SOGL [PERSON] отримав кредит у розмірі 38000,00 Долар США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (48% на рік від суми простроченої заборгованості за кредитом) з кінцевим терміном повернення 08.04.2011 року. В забезпечення виконання зобов`язання за Договором № 221079-SOGL між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і поручителем [PERSON] укладено договір поруки. Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно пункту 11 Договору поруки, встановлено, що порука діє до повного виконання зобов`язань Боржника за Кредитним договором. У Договорі поруки зазначено, що Поручитель з умовами Кредитного договору ознайомлений (пункт 3 указаного договору). Відповідно до пункту 7.1. Кредитного договору, договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання зобов`язань Позичальника по поверненню кредиту, сплати неустойки за даною Угодою і договором про видачу Траншу. Отже, представник позивача стверджує, що порука є спеціальним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника та кредитором боржника, а умови виконання зобов`язання основним боржником є аналогічними для і обов`язкові для виконання Поручителем. 17.06.2016 року надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. 10.08.2016 року Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду було зупинено провадження у цій справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до першого відповідача - [PERSON] та другого відповідача - [PERSON] , про стягнення заборгованості, та зустрічною позовною заявою [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання припиненим договору поруки, до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 308/5500/16-ц за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача банківських послуг шляхом визнання неправомірними дій банку по нараховуванню процентів та зобов`язання здійснити перерахунок розміру кредитної заборгованості, від якого залежить вирішення справи. 18.05.2018 року Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду було поновлено провадження у справі № 308/4315/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до першого відповідача - [PERSON] та другого відповідача - [PERSON] про стягнення заборгованості та зустрічною позовною заявою [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про визнання припиненим договору поруки. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги за первісним позовом, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечував в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти заявлених позивачем вимог заперечував, просив суд відхилити заявлені вимоги та застосувати строк позовної давності. Крім того, просив задовольнити зустрічний позов в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідачів, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом, між позивачем Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту 221079-SOGL від 11.04.2008 року. Згідно договору 221079-SOGL від 11.04.2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 38000,00 [Долар США] на строк не пізніше 08.04.2011 року під 17% річних. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, відповідно до умов договору здійснив видачу кредитних ресурсів. Позичальник - відповідач 1 скористався кредитними ресурсами та свої зобов`язання за кредитним договорам належним чином не виконував. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Свої зобов`язання за кредитними договорами у визначений у ньому строках відповідач 1 не виконав, протягом дії кредитних договорів несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував залишок заборгованості по кредитам та відсотки за користування ними. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Загальна заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем за договором 221079-SOGL від 11.04.2008 року в розмірі 19842,91 [Долар США] , заборгованість по відсоткам 51542,29 [Долар США], штраф (фіксована частина) 9,78 [Долар США], штраф (процентна складова) 738,10 [Долар США]. Крім того, судом також встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки № 221079 від 11.04.2008 року. Відповідно до вказаного договору поруки, п.2, поручитель зобов`язався відповідати в повному обсязі по борговому зобов`язанню [PERSON] , що виникає з умов кредитного договору. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. За змістом ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Так, відповідачем було заявлено про застосування строків позовної давності. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин, початок перебігу позовної давності, пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою правомочною особою. Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Суд оцінює доводи представника відповідача стосовно застосування строку позовної давності обгрунтованими, оскільки відповідно до п. 1.3 кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше 08.04.2011 року, при цьому позивач вперше звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з відповідною заявою у травні 2013 року, натомість "01" липня 2013 року Індустріальним районним судом було прийнято рішення по цивільній справі № 202/25562/13-ц, про стягнення заборгованості щодо кредитного договору № 221079-SOGL від 11.04.2008 р., у розмірі 55371,56 Дол. США., а 22.10.2014 році Індустріальним районним судом винесено Ухвалу про скасування указаного заочного рішення і в ході розгляду справ прийнято рішення про залишення позовної заяви без розгляду (Ухвала від 12.02.2015 р.). Після цього, 17.04.2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором 221079-SOGL. Ч. 1 ст. 265 Цивільного Кодексу України передбачено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Виходячи з цього можна зробити висновки, що строків позовної давності не було дотримано. Ч.1 ст.266 Цивільного Кодексу України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які приймали участь у справі, з`ясувавши обставини справи приходить до висновку, що строки позовної давність сплили до основної вимоги, а у такому випадку вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги тобто у позовних вимогах Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» слід відмовити, а зустрічний позов [PERSON] підлягає - задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved