Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги вмотивовано тим, що 10.11.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечене агентство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений кредитний Договір № 3431941. Договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер моб.телефону відповідача, про що свідчить п. 11 Договору позики, реквізити та підпис сторін. Згідно з п.1 Договору позики, за цим Договором Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику»), на погоджений умовами Договору строк (надалі - «Строк Позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від суми позики. Підписанням цього Договору позики Відповідач підтвердив, що він ознайомився на сайті банку з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги, що передбачена ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». (п.п. 4.1. п. 4 Договору позики), а також погодився, що до моменту підписання Договору позики вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладання цього Договору йому зрозумілі. Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст 641, 644 ЦК України на укладання договору позики та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. 14.06.2021 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», укладено договір факторинг № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, в тому числі за договором, боржником якого є [PERSON] . -Таким чином, станом на 24.10.2022 року, [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 3431941 від 10.11.2020 року в загальному розмірі 38506, 80 гривень, з яких: -12000, 00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; -26\~506, 80 гривень сума заборгованості за відсотками. На підставі вищезазначеного, представник позивача просив суд: -стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (код ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження юридичної особи: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, реквізити IВАN № [NUMBER] у АТ «ТАСкомбанк») суму заборгованості за Договором позики № 3431941 в розмірі 38506,80 грн., та понесені судові витрати. Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.12.2022 року по справі № 946/7643/22, матеріали цивільної справи передано за підсудністю до Кілійського районного суду Одеської області. Ухвалою судді Кілійського районного суду Одеської області Балан М.В. від 18.01.2023 року справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження, про що повідомлені сторони. Представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. 23.03.2023 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення на позов, згідно якого встановлено, що відповідач позов не визнає, оскільки жодних кредитів не оформлювала, кошти не отримувала та вважає, що він не обґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав. Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Згідно ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і щ роз`яснення логічно пов`язані з нею. В матеріалах відсутні належні та допустимі докази отримання [PERSON] одноразового ідентифікатора, яким виходячи з позову, відповідач підписала договір кредиту. Окрім того, в матеріалах відсутні будь-які первинні бухгалтерські документи відносно видачі кредиту, доводи позову про наявність заборгованості взагалі нічим не підтверджені. На підставі вищезазначеного, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні в позові. 12.06.2023 року від представника відповідача по справі надійшли додаткові письмові пояснення в яких зазначено, що метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних, в електронній формі. В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували слова позивача, щодо підписання договору кредиту в електронній формі. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази отримання [PERSON] одноразового ідентифікатора, яким зі слів позивача, відповідач підписала договір кредиту. На підставі вищевикладеного, просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. 20.06.2023 року до Кілійського районного суду Одеської області від представника позивача надійшли додаткові пояснення в яких зазначено, що при укладенні договору позики, клієнтом власноруч було зазначено рахунок позичальника на який і було перераховано кредитні кошти. Також вказано, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів щодо яких виник спір, з тих причин, що не є первісним кредитором. На підставі вищезазначеного, представник позивача просив суд, задовольнити позов у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, наявні в справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд встановив наступні обставини. Судом встановлено, що 10.11.2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 3431941. Згідно п. 2 Договору, сума позики - 12000,00 грн., дата надання позики 10.11.2020 року, дата повернення позики 10.12.2020 року; знижена процентна ставка 0, 49 %; процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2, 70 %; орієнтована річна ставка 178, 85 %; орієнтована загальна вартість позики 13\~764, 00 гривень. Відповідно до п. 5 Договору, цей Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використання телекомунікаційно телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію». Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. На підставі п. 8 Договору, позичальник несе повну відповідальність перед Позикодавцем за повернення Позики, сплату Процентів та належне виконання зобов`язань за цим Договором усім своїм майном. Сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, передбачену положеннями цього Договору, Правил та чинного законодавства. Даний договір [PERSON] підписала електронним підписом, /а. с. 5/. Правилами надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» затверджені положення, умови та порядок укладення договору позики, /а. с. 6-10/. 14 червня 2021 року між ТОВ «ФК» «ЄАПБ» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено Договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає ТОВ «ФК» «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК» «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників, /а. с. 11-12/. Згідно акту прийому-передачі Реєстру Боржників № 3 за Договором Факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, ТОВ « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передала ТОВ «ФК» «ЄАПБ» реєстр Боржників № 3, /а. с. 15/. Відповідно до витягу з Реєстру боржників № 3 від 16.08.2021 року до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року позивач набув право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 3431941 в сумі 38506, 80 грн, /а. с. 16/. Вказане також підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 3431941 від 10.11.2020 року, /а. с. 17/. Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, статуту ТОВ « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів», види діяльності вказані інші види кредитування (основний), /а. с. 22-26/. Зі Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, вбачається, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є фінансовою установою, та отримало ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, /а. с. 19-22/. Надаючи оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого. За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про укладеність вищевказаного договору між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем який набув прав вимоги за вищевказаними кредитними договорами за договорами відступлення прав вимоги. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитних договорів. Зазначений договір недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний)за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. Доводи відповідача про те, що подані позивачем документи не можуть вважатися електронними документами та не є доказами укладення договору позики між сторонами, суд вважає неприйнятними, оскільки в цій справі предметом позову є стягнення заборгованості, а не визнання кредитного договору недійсним. Суд також не погоджується з доводами представника відповідача про те, що позивач не довів наявність заборгованості за договорами первинними бухгалтерськими документами, оскільки позивач не є первісним кредитором, а документи відповідно до п. 35 Положення про ведення касових операцій в національній валюті України, формуються, складаються та зберігаються в установі банку, який видав кредит, відповідно до чинного законодавства України. Отже, за таких умов договір, був погоджений сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за кредитними договорами лише не більше 90 календарних днів, починаючим з дня укладення договору в разі неповернення боржником грошових коштів, а тому розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами за цими договорами підлягає перерахуванню, відповідно до узгоджених сторонами умов. Оскільки боржник свої зобов`язання за даним кредитним договором не виконав, розмір заборгованості по відсотками за користування кредитними коштами за цим договором, з врахуванням умов договорів щодо розміру відсотку за користування коштами, відповідно складає: - 12000, 00 гривень, сума заборгованості за основною сумою боргу; - 26 506, 80 гривень, сума заборгованості за відсотками. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за договором позики № 3431941 від 10.11.2020 року в загальній сумі 38506, 80 гривень. Згідно із ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача згідно ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved