Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

В грудні 2022 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Остапчука О.Ю. звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначено, що із 05.11.2016 року позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.10.2020 року у справі № 752/1004/20. В період шлюбу у сторін народився син [PERSON] . Судовим наказом Голосіївського районного суду м. Києва від 16.03.2020 року у справі № 752/5142/20, із відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи із 11.03.2020 р. і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що син проживає разом із нею, фактично перебуває на її повному утриманні, та відповідач має значну заборгованість по сплаті аліментів. Крім того, відповідач після припинення шлюбних відносин із позивачем, припинив брати участь у вихованні сина, повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, участі в житті сина не приймає, справами та інтересами дитини також не цікавиться. Відповідача не цікавить фізичний та духовний розвиток дитини. З огляду на викладене, позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом та просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно сина. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.01.2023 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.05.2023 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити з викладених в позові підстав. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відзив на позов до суду не надходив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. До суду надіслав лист із проханням розглянути справу без його участі, а також третьою особою було подано до суду висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, а також, на підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що із 05.11.2016 року позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.10.2020 року у справі № 752/1004/20. В період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Судовим наказом Голосіївського районного суду м. Києва від 16.03.2020 року у справі № 752/5142/20, із [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи із 11.03.2020 р. і до досягнення дитиною повноліття. 08.07.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, після реєстрації якого прізвище дружині було присвоєно [PERSON] . Після розірвання шлюбу із відповідачем, та на даний час син сторін проживає разом із матір`ю - позивачем у справі, і доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Відповідно до розрахунку заборгованості від 23.03.2023 року, виготовленого державним виконавцем Голосіївського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) в рамках виконавчого провадження № 65524225, загальний розмір заборгованості боржника [PERSON] по сплаті аліментів становить суму в розмірі 179597,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що всупереч вимог СК України відповідач вихованням та утриманням сина не займається. Він не цікавиться місцем перебування дитини, її станом здоров`я, духовним та фізичним розвитком, а також відповідач не відшукує можливі шляхи спілкування та побачень із сином. Судом встановлено, що малолітня дитина проживає разом із матір`ю, та знаходиться на повному утриманні позивачки, забезпечена усім необхідним для повноцінного розвитку та виховання. Відповідно до висновку виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 26.04.2023 року, орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Варто зазначити про те, що стороною відповідача не надано суду жодних доказів на спростування позовних вимог, як і не надано доказів належного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків відносно дитини. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що Декларація прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач своїх обов`язків відносно сина належним чином не виконує, участі у вихованні дитини не приймає, його життям не цікавиться, та доказів на спростування вказаних обставин відповідачем не надано, а тому суд дійшов висновку про те, що позов є обгрунтований та законний, в зв`язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 грн.

Outcome: approved