Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача До Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що після прийняття рішення Звенигородським районним судом від 26.04.2022 року про відібрання без позбавлення батьківських прав від матері [PERSON] малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , причини, які перешкоджали належному вихованню дітей їх матір`ю не були усунуті. На даний час місце перебування відповідачки не відоме, на території Шевченківської громади остання не проживає, на телефонні дзвінки не відповідає. Відповідно до рішення виконавчого комітету Шевченківської сільської ради №28 від 10.06.2022 року малолітнім дітям надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Відповідно до рішення виконавчого комітету Шевченківської сільської ради №29 від 10.06.2022 призначено [PERSON] опікуном над малолітніми дітьми. Відповідач не відвідувала дітей в школі та не цікавилася їх успіхами. Крім того, мати протягом тривалого часу не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 02.05.2023 позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 12.05.2023 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник третьої особи начальник служби у справах дітей Шевченківської сільської ради подала до суду пояснення в якому позов підтримала, вказала, що відповідач жодним чином не піклується про дітей, остання не була позбавлена інформації щодо місця перебування дітей та їй не створювалися перешкоди у спілкуванні з дітьми, однак відповідач не бажала виконувати відносно дітей свої батьківські обов`язки. Представник позивача органу опіки та піклування Шевченківської сільської ради в судове засідання не з`явився. Подав заяву про проведення судового засідання без його участі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, хоча про час та дату була повідомлена належним чином. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи Служби у справах дітей Шевченківської сільської ради в судове засідання не з`явився. Подав заяву про проведення судового засідання без їх участі. В силу ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності осіб, які беруть участь у справі на підставі письмових документів. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є матір`ю дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей та повними витягами з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00031848147 від 28.07.2021 та № 00033978020 від 02.12.2021 батьки дітей записані за вказівкою матері відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України). Заочним Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 26.04.2022 року відібрано без позбавлення батьківських прав від матері [PERSON] ,( [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , РНОКПП [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS], фактично проживає в [ADDRESS] , тел. [NUMBER] ) малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та передано їх органу опіки та піклування Шевченківської сільської ради до подальшого вирішення влаштування дітей до сімейних форм виховання. Стягнуто з [PERSON] ,( [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , РНОКПП [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS], фактично проживає в [ADDRESS] , тел. [NUMBER] ) аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.01.2022 і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до рішення виконавчого комітету Шевченківської сільської ради №28 від 10.06.2022 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Відповідно до рішення виконавчого комітету Шевченківської сільської ради №29 від 10.06.2022 призначено [PERSON] опікуном над малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно характеристики виданої старостою Пединівського старостинського округу від 28.03.2023 року вбачається, що [PERSON] на даний час фактично перебуває за межами України, як біженка. [PERSON] алкогольними напоями не зловживала, не бажала працювати та піклуватися про дітей. На даний час місце перебування її невідоме. Комісія з питань захисту прав дітей Шевченківської сільської ради склала висновок від 08.02.2023 року №1/2 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дітей, який рішенням виконавчого комітету Шевченківської сільської ради було затверджено 09.02.2023 року. З актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] від 26.10.2022 року, 03.11.2022 року та 03.02.2023 року вбачається, що будинок перебуває у занедбаному стані. Під час обстеження виявлено, що відповідач не проживає у даному будинку. Крім того, зазначено, що відсутні умови для проживання дітей. З довідки виданої КЗ «Вільшанська спеціальна школа Черкаської обласної ради» від 20.02.2023 року №46 вбачається, що [PERSON] , [INFO] навчається в 1 класі даного навчального закладу. Крім того, у доданій характеристиці вказано, що хлопчик живе в сім`ї опікуна, який про нього піклується, забезпечує канцелярією, одягом та взуттям. Дитина постійно перебуває в сім`ї опікуна, який цікавиться навчанням хлопчика, виконує всі рекомендації, запропоновані педагогами школи. Рідна мама ні разу не відвідувала його в школі, не переймалася його долею. З довідки виданої Шевченківською СЗШІ з поглибленим вивченням предметів гуманітарно-естетичного профілю Черкаської обласної ради від 23.01.2023 року №9 вбачається, що [PERSON] , [INFO] навчається в 6 класі даної школи та перебуває на державному утриманні. Крім того, у доданій характеристиці вказано, що хлопчик знаходиться під опікою [PERSON] , який відповідально ставиться до виховання та навчання [PERSON] . Вдома створені всі необхідні умови для нормального розвитку школяра. Опікун підтримує постійний зв`язок зі школою та класним керівником і вихователем [PERSON] , відвідує батьківські збори та шкільні заходи. Рідна мама ні разу не відвідувала його в школі, не переймалася його долею. Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін Згідно з ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. [PERSON] не виконує вимоги чинного законодавства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.п.15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і [PERSON] , п. 97). Згідно з наданими доказами суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, а тому суд вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не піклується про стан їх здоров`я, хоча б мала це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Таким чином, з метою захисту прав і інтересів дітей, суд вважає, що позбавлення [PERSON] батьківських прав буде вчинене в інтересах неповнолітніх дітей. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим в позовній заяві не міститься клопотання позивача про стягнення судових витрат з відповідача. Відтак, судовий збір з останньої не стягується.

Outcome: approved