Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним. Ухвалою суду від 12.04.2023 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - [PERSON] (а.с. 24) Позов мотивовано тим, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.09.2022 р. (справа №127/20584/22) з метою забезпечення позову накладено арешт на 2/3 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що по [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , в межах ціни позову - 237705,00 грн, що еквівалентно 6500,00 дол. США, копію якої вручено [PERSON] . Але обтяження на 2/3 частки житлового будинку зареєстровано не було. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2022 р. (справа №127/20584/22) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договорами позики від 19.10.2021 р. і 20.12.2021 р. в розмірі 6088,00 дол. США. Відповідач з метою ухилення від виконання грошового зобов`язання, уникнення примусової реалізації її нерухомого майна в рахунок погашення боргу 15.10.2022 р. уклала договір дарування і відчужила належні їй 2/3 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] своїй дочці. Вважає, що укладений договір дарування є фіктивним, тобто, таким, що вчинений без наміру створення правових наслідків. Просить визнати недійсним договір дарування, укладений 15.10.2022 р. між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №2-794; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності №48148789 від 15.10.2022 р. за [PERSON] , на підставі договору дарування зареєстрованого в реєстрі за №2-794, на 2/3 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями, спорудами по [ADDRESS] . (а.с. 1-4) В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав за викладених в позовній заяві обставин, просить його задоволити. Пояснив, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання рішення суду, яким стягнуто з неї заборгованість за договорами позики, борг не погашає, подарувала належну їй частину житлового будинку своїй дочці, уклавши фіктивний договір дарування. Повідомив, що після відкриття провадження у справі відповідач погасила заборгованість в розмірі 102054,00 грн, які були перераховані йому через державну виконавчу службу. Надав відповідь на відзив. (а.с. 45-46) Представники відповідача [PERSON] - адвокати Мишковська Т.М., Ткачук В.В. позов не визнали. Адвокат Мишковська Т.М. пояснила, що відповідачу [PERSON] не було відомо про існування ухвали про забезпечення позову від 13.09.2022 р., оскільки в позовній заяві і цій ухвалі було невірно зазначено прізвище відповідача - « [PERSON] » замість " [PERSON] ". Крім того, ухвала про забезпечення позову не була пред`явлена до виконання. Відповідач не ухиляється від виконання зобов`язань за договорами позики, не має наміру не погашати борг, труднощі в сплаті боргу виникли через військову агресію росії проти України, її доходи значно зменшились. При цьому вона має третю групу інвалідності. У справі про стягнення боргу [PERSON] зустрічного позову не подавала, борг визнала, крім частини відсотків ( у них не зійшлися розрахунки). Борг погашала і до позову і під час розгляду вже цієї справи. Наміру ухилитись від виконання зобов"язання у відповідача не було і немає. Надала відзив. (а.с. 35-36) Адвокат Ткачук В.В. зазначила, що підставою для відмови в задоволенні позову є не вірно визначений склад відповідачів, [PERSON] - обдаровувана, сторона за договором дарування, що оскаржується, мала б бути відповідачем у справі, оскільки є стороною договору, який оскаржується. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась про день та час розгляду справи. (а.с. 61-62, 73) Вислухавши пояснення учасників процесу, що з`явились, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2022 р. (справа №127/20584/22) між [PERSON] і [PERSON] 19.10.2021 р. укладено договір позики, відповідно до якого позивач позичив 3000,00 дол. США під 5% щомісячних нарахувань за користування коштами. 20.12.2021 р. між [PERSON] і [PERSON] укладено договір позики, за яким позивач позичив 2000,00 дол. США. (а.с. 10 зворот) 13.09.2022 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 13.09.2022 р. (справа №127/20584/22) накладено арешт на 2/3 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , власником яких є [PERSON] (так в ухвалі), в межах ціни позову - 237705,00 грн, що еквівалентно 6500,00 дол. США. (а.с. 6-7) Рішенням суду від 23.11.2022 р. (справа №127/20584/22) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договорами позики від 19.10.2021 р. та від 20.12.2021 р. в розмірі 6088,00 дол. США. (а.с. 10-12) Зазначеним рішенням встановлено, що позивач [PERSON] визнав факт отримання від відповідача [PERSON] 487,00 дол. США, які він одержав шляхом здійснення безготівкового переказу на його картковий рахунок. (а.с. 10 зворот). Тобто, борг [PERSON] частково погашався ще до рішення суду у справі №127/20584/22. 15.10.2022 р. [PERSON] уклала договір дарування з [PERSON] , який посвідчений державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В., зареєстровано в реєстрі за №2-794, згідно якого [PERSON] подарувала [PERSON] 2/3 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] , та 2/3 частки земельної ділянки, площею 0,0822 га, що по [ADDRESS] , кадастровий номер 0510136600:02:0016:0155. (а.с. 50-53) На а.с. 14 - відповідь Першої вінницької державної нотаріальної контори №50/01-16 від 17.01.2023 р., згідно якої при посвідченні правочинів про відчуження або заставу нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність податкової застави, заборони відчуження або арешту майна шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 13.09.2022 р. про накладення арешту на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно мало бути зареєстровано обтяження - арешт 2/3 частки житлового будинку по [ADDRESS] . Оскільки на момент посвідчення договору відчуження вищевказаного об`єкта нерухомого майна арешт не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав, у нотаріуса не було підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Третя особа [PERSON] 15.10.2022 р. зареєструвала за собою право власності на 2/3 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 206,8 кв.м, що знаходяться по [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 15.10.2022 р. (а.с. 8-9) На а.с. 66 - копія постанови старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пращука В.В., з якої вбачається, що 13.01.2023 р. державним виконавцем відкрито виконавче провадження №70748614 на підставі виконавчого листа №127/20584/22, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 06.01.2023 р., про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 6088,00 дол. США, виконавчий збір, який підлягає стягненню з боржника становить 608,80 дол. США. 29.05.2023 р. (після відкриття провадження у справі) відповідач [PERSON] сплатила у виконавчому провадженні №70748614 борг в розмірі 113000,00 грн, що підтверджується копією квитанції №165809415 від 29.05.2023 р. (а.с.67) На а.с. 41 - копія довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААГ №337922, згідно якої відповідачу [PERSON] 21.02.2023 р. встановлено третю групу інвалідності, безтерміново. Згідно ст. 202 ч. 1 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 215 ч. 1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ч. 1, 2, 3, 6 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 717 ч. 1 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ст. 718 ч. 1 ЦК України). Згідно ст. 719 ч. 2 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (ст. 722 ч. 1 ЦК України). Відповідно до ст. 234 ч. 1 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. У п. 24 абз. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. В постанові Верховного Суду від 23.01.2020 р. (справа №520/14571/14-ц) зазначено, що позивач, який звернувся з вимогою про визнання правочину фіктивним, має довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Згідно ст. 81 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, позивачем не доведено обставин, на які він посилався як на підставу для задоволення своїх вимог, а саме щодо недійсності нотаріально посвідченого договору дарування, який укладено між відповідачем [PERSON] та [PERSON] , не надано доказів того, що вони вчинили зазначений правочин без наміру створення правових наслідків, та мали інші цілі, ніж ті, що передбачалися правочином. Також не доведено, що відповідач мала свідомий намір невиконання рішення суду, приховувала свої справжні наміри та уклала договір з метою ухилення від виконання в майбутньому за рахунок відчуженого майна своїх грошових зобов`язань. Крім того, позивач [PERSON] категорично заперечував, щодо залучення до участі у справі в якості співвідповідача - [PERSON] , яка згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є власником 2/3 часток житлового будинку по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 15.10.2022 р., що оскаржується. Її залучено в якості третьої особи за ініціативою суду. Згідно ст. 48 ч. 1 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Відповідно до ст. 12 ч. 5 п. 3 ЦПК України суд роз"яснив позивачу наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (і позицію Верховного Суду щодо незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті). Згідно ст. 12 ч. 4 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В постанові Верховного Суду від 17.04.2018 р. (справа 523/9076/16-ц) зазначено, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 р. в справі №761/23904/19 зазначив, що відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача). Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. В постанові Верховного Суду від 16.06.2021 р. (справа №170/733/19) зазначено, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» було залучено до участі у розглядуваній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, однак процесуальний статус відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору, відрізняється за обсягом прав та обов`язків. При цьому за відсутності відповідної заяви позивача про залучення ТОВ «ФК «ЄАПБ» до участі у справі в якості співвідповідача, суд не вправі був самостійно вчинити такі процесуальні дії. Встановивши, що на час подання позову та розгляду справи, кредитором у зобов`язанні, що виникло із договору про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту є ТОВ «ФК «ЄАПБ», а позивачем не заявлено клопотання про залучення цього товариства до участі у справі в якості співвідповідача, суди мали відмовити у задоволенні позову [PERSON] саме з цих підстав. На підставі викладеного, враховуючи те, що [PERSON] частково погашала заборгованість перед позивачем, що підтверджується квитанцією №165809415 від 29.05.2023 р. та встановлено рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2022 р. у справі №127/20584/22, ухвала суду від 13.09.2022 р. про забезпечення позову у справі №127/20584/22 до виконання пред`явлена не була, під час укладення договору дарування від 15.10.2022 р. 2/3 частки житлового будинку по [ADDRESS] під забороною не перебували, тому така поведінка відповідача не свідчить про ухилення від виконання рішення суду, доказів фіктивності договору дарування від 15.10.2022 р. суду не надано, а також, беручи до уваги те, що самостійною підставою для відмови у задоволенні позову є невірно визначене коло відповідачів, а позивач категорично заперечував щодо залучення до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] , яка є стороною договору дарування, що оскаржується, її залучено до участі у справі в якості третьої особи за ініціативою суду, підстав для визнання недійсним договору дарування від 15.10.2022 р., посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В. (зареєстровано в реєстрі за №2-794), не вбачається, відповідно і немає підстав для скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про проведення державної реєстрації права власності №48148789 від 15.10.2022 р. на підставі договору дарування (зареєстровано в реєстрі за №2-794) на 2/3 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями, спорудами по [ADDRESS] . Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про визнання договору дарування недійсним необхідно відмовити. Судові витрати потрібно віднести за рахунок держави, оскільки позивач, маючи другу групу інвалідності, був звільнений від оплати позову судовим збором (а.с.5).

Outcome: dismissed