Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача 07.06.2022 до Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява в якій позивач просить звільнити його [PERSON] від заборгованості по аліментах в розмірі 31060,45 грн ( вересень 2021 року - 8176,34 грн., жовтень 2021 року 6591,10 грн., листопад 2021 р.- 9091,89 грн., грудень 2021 р.- 5992,32 грн., січень 2022 року - 1208,52 грн.) стягнутих відповідно до рішення Звенигородського районного суду від 09.10.2012 року, на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за період вересень 2021 року по 5 січня 2022 року. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 06 вересня 1997 року він та [PERSON] зареєстрували шлюб у Моринській сільській раді Звенигородського району Черкаської області. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 02 квітня 2014 року за рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області, справа № 690/177/14-ц, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 09 жовтня 2012 року за рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області справа №2305/1550/12 з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку кожного місяця починаючи із 27 вересня 2012 року, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку з дня подачі заяви і до повноліття дітей. Зазначене рішення перебуває на примусовому виконанні у Звенигородському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції в (м.Київ). У середині вересня 2021 року у них почалися скандали та сварки в сім`ї, потім відповідачка залишила дітей з ним, а сама переїхала в інше місце проживання . Рішенням Звенигородського районного суду з 05.01.2022 року було припинено стягнення з [PERSON] [INFO] РНОКПП [NUMBER] , аліментів на утримання [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] призначених за рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 9 жовтня 2012 року. 26.05.2022 року він отримав розрахунок заборгованості по аліментам відповідно до якого йому була нарахована заборгованість з серпня 2021 року по січень 2021 року в розмірі 33871,75 грн. Необхідно зазначити, що розрахунок проведений без врахування факту проживання дітей, [PERSON] та [PERSON] з батьком, протягом вересня 2021 року, жовтня 2021 року, листопада 2021 року, грудня 2021 року та січня 2022 року. В зв`язку з вищевикладеним він змушений звернутись до суду з позовом про звільнення від заборгованості по аліментах. 29.07.2022 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Ейбут Є.І. надійшов відзив на позовну заяву в якому вона просить відмовити в задоволення позовних вимог в повному обсязі мотивуючи тим, що доводи позивача не відповідають дійсності та не підтверджуються жодним зазначеним у позовній заяві доказами. Діти залишались перебувати на утриманні матері.Відповідач не маючи стабільного доходу, відсутність допомоги позивача у здійсненні благоустрою дітей вимушена була залишити місце проживання за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з працевлаштуванням до відділу роздрібної торгівлі «Галя Балувана», а тому враховуючи велику відстань, не мала можливості їздити з одного району в інший. На період канікул чи карантину діти перебували як у матері, так і у батька. Звертала увагу суду, що позивач звернувся з позовною заявою до суду після звернення відповідача до Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області 11.05.2022, щодо несплати аліментів. 09.08.2022 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив в якій він просив позов задоволити, мотивуючи тим, що в своєму відзиві відповідачка визнала той факт, що діти [PERSON] та [PERSON] не проживали у вказаний період, а тому не підлягає доказуванню . Як на підставу своїх заперечень жодних доказів того , що діти в цей період перебували на її утриманні не надала. Жодних витрат по утриманню дітей відповідачка не несла. Відповідачка не наводить підстав яким чином аліменти за минулий період підуть за цільовим призначенням та в інтересах дитини [PERSON] , [INFO] , якщо дитина вибрала собі інше місце проживання, не з матір`ю . Враховуючи, що неповнолітня [PERSON] та [PERSON] проживали з ним та перебували на повному його утриманні згідно із положенням законодавства він не повинен був сплачувати аліменти на утримання дітей , які і так перебували на його утриманні, тому дана обставина має істотне значення в розумінні ст. 197 СК України. Відповідачка з дітьми не проживала , жодних витрат на утримання дітей не здійснювала , а тому і права на отримання аліментів не має . В судовому засіданні позивач позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в позові. Вказав, що наразі донька [PERSON] проживає разом з ним в м. Києві, де і навчається, а інша донька з матір`ю. Пояснив, що з 01.09.2021 діти проживали з ним і навчалися в інтернаті, який він і оплачував у розмірі 1400,00 грн. в місяць приблизно (харчування, проживання, навчання). Він працював вахтовим методом і саме тому виникла необхідність у влаштуванні дітей до інтернату. На вихідні він завжди був з дітьми, для цього брав додаткові вихідні. Коли його не було, то діти були з його матір`ю та сестрою. Після від`їзду і до січня 2022 відповідачка приїжджала лише один раз на день народження доньки [PERSON] . Другу доньку [PERSON] відповідачка забрала в квітні 2022 року. На сам новий рік діти їздили до відповідачки на 4 дні. Жодного разу до цього вони не їздили до відповідачки в м. Черкаси. Дітей позивач забезпечував за власний кошт. В судовому засіданні відповідачка проти задоволення позову заперечувала. Вказала, що вимушена була влаштувати дітей до інтернату та поїхати в м. Черкаси, оскільки вона вимушена була шукати роботу, а позивач на той час зловживав алкогольними напоями. Почала працювати в м. Черкаси вона з 28.10.2021, графік роботи був три дні через три. На вихідних приїжджала в с. Моринці до дітей або ж діти приїжджали до неї в м. Черкаси. Всі шкільні канікули діти також жили у неї. Старша донька так і лишилася проживати з позивачем, а молодша навесні 2022 переїхала до неї. Коли відповідачка була на роботі за дітьми дивилася ще одна її донька, яка живе по сусідству. Забезпечувала дітей вона, навчання в інтернаті було безкоштовним. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2022 року обрано суддю [PERSON] . Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області Шарко О.П. від 24.06.2022 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 30.08.2022 було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області Сакун Д. І. від 19.01.2023 справу було прийнято до свого провадження та призначено до розгляду по суті. Представником позивача в судовому засіданні зроблено заяву про стягнення з відповідача судових витрат в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. В судовому засіданні були допитані свідки, які дали наступні покази. Свідок [PERSON] , вказала що вона є донькою позивача і відповідача. Пояснила, що з вересня 2021 по січень 2022 разом з сестрою навчалися в школі-інтернаті з сестрою з понеділка по п`ятницю, а на вихідних вони були вдома з батьком або ж бабусею і тіткою, коли батько був на роботі. За цей період відповідачка приїжджала лише один-два рази і коли приїжджала, то майже не спілкувалася з ними, оскільки уходила у власних справах. Так, спілкувалася з меншою сестрою по телефону. До відповідачки в с. Хутори вони не їздили. За інтернат платив позивач так само як і купував одяг та продукти харчування, оскільки відповідачка казала, що в неї відсутні кошти. Позивач давав кошти на кишенькові витрати. В січні 2022 поїхали до відповідачки з сестрою, проте вона відвела їх до ще однієї сестри і спілкування між ними майже не було, оскільки відповідачка була на роботі. Свідок [PERSON] вказав що він є сусідом позивача і проживає в с. Моринці через два будинковолодіння від нього. Відповідачка з вересня 2021 року з позивачем не проживала. Діти проживали з ним і навчалися в школі-інтернаті. Позивачеві піклуватися про дітей допомагала його матір та сестра. Свідок [PERSON] вказав, що є сусідом позивача. Відповідачка приблизно з осені 2021 року в с. Моринці з позивачем не проживала, оскільки виїхала до м. Черкаси. Діти навчалися в с. Шевченкове у школі-інтернаті. Дітей бачив часто на вихідних, оскільки приходив допомагати позивачеві по господарству. Коли позивач був на роботі, то про дітей піклувалася його матір та сестра. Свідок [PERSON] вказав, що знайомий зі сторонами по справі і крім того тривалий час працював з відповідачкою, проживав поряд з ними. Пояснив, що відповідачка проживала до листопада 2021 в с. Моринці з позивачем та на її утриманні перебували діти. Потім у кінці листопада 2021 вона переїхала до м. Черкаси, забравши з собою дітей, оскільки перебувала у конфліктних відносинах з позивачем внаслідок вживання ним алкоголю. Діти проживали разом з ними і свідок бачив дітей у домоволодінні майже щоденно. Відповідачка працювала по найму неофіційно і займалася домашнім господарством, за рахунок отримуваних коштів утримувала дітей, сплачуючи за їх навчання та купуючи їм продукти харчування та одяг, про що свідок знає зі слів відповідачки. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. 06 вересня 1997 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Моринській сільській раді Звенигородського району Черкаської області, актовий запис № 10 від 29.08.2007 року (свідоцтво Серія [NUMBER] від 29.08.2007 року). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 02 квітня 2014 року за рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області, справа № 690/177/14-ц, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, після розірвання шлюбу ми залишились проживати спільно . 09 жовтня 2012 року за рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області справа №2305/1550/12 з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3.частини всіх видів його заробітку кожного місяця починаючи із 27 вересня 2012 року, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку з дня подачі заяви і до повноліття дітей. Зазначене рішення перебуває на примусовому виконанні у Звенигородському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції в (м.Київ), вказане підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП [NUMBER] від 03.10.2016 року. Рішенням Звенигородського районного суду з 05.01.2022 року було припинено стягнення з [PERSON] [INFO] РНОКПП [NUMBER] , аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] призначених за рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 9 жовтня 2012 року. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 26.05.2022 року № 7159 [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 33871,75 грн. Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами; за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно до ч.2 ст.197 СК України позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Відповідно, лише за наявності вищевказаних обставин, що мають істотне значення платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Аналогічна вимога мається у п.22 Постанови Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", де вказано, що суд за передбачених ст.197 СК умов може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає. Дійсно, вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Аналізуючи зібрані у справі докази та правові норми, суд дійшов висновку про доведеність позову та наявність підстав для звільнення позивача від заборгованості по аліментам. Як пояснили свідкив судовому засіданні діти дійсно у вказаний період проживали з позивачем і перебували на його утриманні, про що в тому числі вказала і старша донька позивача і відповідача. Доказів зворотного судом здобуто не було і відповідачкою не спростовано. Покази свідків є логічними та послідовними та підтверджуються іншими обставинами справи. Разом з тим до показів свідка [PERSON] суд ставиться критично, оскільки проживання відповідачки у спірний період в с. Моринці спростовано нею самою в судовому засіданні, а твердження щодо утримання нею дітей свідок виклав зі слів відповідачки, а не обізнаний з такими фактами особисто. Статтями 12,81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 992,40 грн.

Outcome: approved