Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

Позивач, інтереси якої представляє адвокат Повх І.Д., в грудні 2021 року звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної затопленням квартири в розмірі 40560грн. та моральної шкоди в розмірі 15000грн., стягнення судових витрат: судовий збір, на експертизу, на правову допомогу. В обґрунтування позову зазначено, що 08.10.2021р. квартира [ADDRESS] належна позивачу була затоплена водою, яка поступила з квартири [ADDRESS] відповідача, яка розташована поверхом вище. Комісійне обстеження 08.10.2021р. квартири сторін, підтвердило факт залиття квартири позивача, в зв`язку з відкритим краном «маєвського» на приладі опалення в квартирі відповідача. Завдана майнова шкода підтверджена висновком експерта від 09.12.2021р. на суму 40560грн. Відповідач через деякий час запропонувала позивачу 10 000грн., що не відповідає завданій шкоді. Моральна шкода яку оцінює позивач в сумі 15000грн. завдана в зв`язку з необхідністю усунення наслідків залиття, неможливістю використовувати наявні приміщення, хвилювання, необхідність захисту порушених прав. Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 13.05.2022р. позовні вимоги задоволено частково. 11.10.2022р. представник відповідача [PERSON] подав заяву про перегляд заочного рішення від 13.05.2022р. Ухвалою суду від 29.11.2022р. заяву задоволено, заочне рішення скасовано. 09.01.2023р. представник позивача збільшив позовні вимоги та просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної затопленням квартири в розмірі 66105.60грн., з яких матеріальна шкода 40560грн., індексація інфляції 10545.60грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 15000грн., стягнення судових витрат: судовий збір, на експертизу, на правову допомогу. 25.01.2023р. представник відповідача подав відзив на позов, в якому заперечив вимоги та зазначив, що на підтвердження факту залиття квартири сторона позивача надала\~ лист ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» від 17.11.2021р., Акт КП «Управляюча компанія «Комфортний дім» від 22.10.2021р. та лист від 26.10.2021р., однак такі не є належними та допустимими доказами. Окрім того, на час залиття був договір оренди квартири відповідача від 21.10.2020р., діючого з 07.11.2020р. до 07.04.2021р., та потім з 05.05.2021р. на 1 рік новий договір, які укладені\~ з орендарем [PERSON] , а тому саме наймач квартири є відповідальним за залиття, у разі якщо таке буде підтверджене. Також просив стягнути 8000грн. втрат на правову допомогу з позивача на користь відповідача 20.02.2023р. представник відповідача подав додаткові пояснення по суті спору. 23.02.2023р. ухвалою суду до участі у справі залучено співвідповідача [PERSON] . 01.03.2023р. представник позивача подав позовну заяву (з уточненнями вимог до кожного із відповідачів) та просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] кошти на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної затопленням квартири в розмірі 66105.60грн., з яких матеріальна шкода 40560грн., індексація інфляції 10545.60грн., відшкодування з відповідачів на користь позивача моральної шкоди в розмірі 15000грн., стягнення в солідарному порядку судових витрат: судовий збір, на експертизу, на правову допомогу. 28.03.2023р. представник відповідача подав письмові додаткові пояснення по суті спору. Представник позивача в судових засіданнях підтримав позовні вимоги викладені 01.03.2023р., просив їх задовольнити. Представник відповідача1 беручи участь в режимі відеоконферензв`язку заперечив щодо позовних вимог вцілому, просив відмовити у задоволенні позову. Відповідач2 в судові засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , розташованої на 8 поверсі дев`ятиповерхового будинку (а.с.11-13 т.1). Відповідач зареєстрована та є власником квартири [ADDRESS] , що поверхом вище (9-тий, останній), про що не заперечують сторони (а.с.52,65 т.1). Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207 (п.2.3.6), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт, затверджений додатком №4 до даних Правил. Даним Актом передбачено складання його комісією, опис і що трапилось, причини, висновок комісії про те, що потрібно зробити і хто заподіяв шкоду, з таким Актом ознайомлюється відповідних мешканців квартир і затверджується керівником ЖЕО. Також, згідно цих Правил, власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - фізична\~ або юридична\~ особа,\~ якій\~ належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване в установленому законом порядку. Заявки на несправність інженерного обладнання\~ або конструкцій\~ повинні розглядатися в день їх надходження. У тих випадках, коли для усунення несправностей необхідний тривалий час, потрібно\~ письмово\~ повідомити\~ заявника\~ про\~ прийняті рішення із зазначенням строку виконання робіт.\~ При\~ цьому\~ термін\~ виконання робіт\~\~ повторно\~ не\~ продовжується.\~ Неусунення\~ несправностей\~ в установлений термін є\~ невиконанням\~ робіт. Заявки,\~ пов`язані\~ з забезпеченням безпеки проживання, усуваються в терміновому порядку (п.2.3.6). Причинами, що погіршують роботу системи, є в т.ч. порушення правил\~\~ експлуатації жилих приміщень і водопровідно-каналізаційних систем, несправність запірно регулювальної арматури, несвоєчасне\~ усунення протікання,\~ тощо. Під час обслуговування системи водопроводу\~ і каналізації необхідно вчасно виконувати\~ роботи\~ з\~ ремонту внутрішньобудинкових водопровідно-каналізаційних систем за заявками мешканців (п.5.3.4.). Так, 08.10.2021р сталося затоплення квартири позивача за [ADDRESS] . В день затоплення 08.10.2021р позивач [PERSON] звернулася до ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» та поліцію, а також до КП Управляюча компанія «Комфортний дім». Згідно наданого стороною позивача доказу, а саме відповіді ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» від 07.11.2021р. (а.с.41 т.1) на подану заявку [PERSON] 08.10.2021р., а також на підставі додаткової її письмової заяви від 04.11.2021р. (а.с.43 т.1) вбачається що на виклик 08.10.2021р. прибув слюсар-сантехнік, який перекрив стояки квартири [ADDRESS] (позивача) та квартири [ADDRESS] (відповідача). Окрім того, під час обстеження працівниками ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» квартири відповідача №264 виявлено, що на приладі опалення був відкритий кран «маєвського», що і стало причиною затоплення. Дійсно, представниками ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» (надавач послуг) при обстеженні двох квартир не був складений відповідний акт, на що наголошував представник відповідача1. Причини такого не фіксування та не складання Акту, позивачу не відомі як і не відомо було те, якого формату мав би виглядати такий акт, однак такий факт затоплення квартири позивача, що розташована під квартирою відповідача,\~ і причина такого затоплення відкритий кран у квартирі [ADDRESS] , було встановлено та зазначено. При цьому, не заслуговують доводи представника відповідача1 щодо того, що [PERSON] не відчиняла квартири [ADDRESS] для огляду через її постійну відсутність у власній квартирі, а наймач [PERSON] (орендар) не повідомляв власника [PERSON] про такий факт, про це дізналась тільки з часу ознайомлення з судовим рішенням у 2023 році,. Разом з тим, такі пояснення, що не відомо хто відчинив квартиру [ADDRESS] , не можуть спростувати сам факт залиття нижньої квартири [ADDRESS] в цьому ж будинку, а нібито не доведення до відома власника квартири [ADDRESS] її орендарем, що спростовано матеріалами справи і буде зазначено нижче, не звільняє відповідальності за завдану шкоду (правовідносини між відповідачами та узгодження саме ними таких випадків ймовірного затоплення усно, якщо не обумовлено письмовим договором). Щодо звернення позивача до органів поліції 08.10.2023р., то ГУНП\~ повідомив 29.10.2021р. позивача про наявність цивільно-правових відносин та роз`яснив право звернення до суду за захистом свої прав (а.с.42 т.1). Окрім того, позивач 08.10.2021р. також зверталась (телефонним зв`язком) до КП Управляюча компанія «Комфортний дім» щодо необхідності складання акту обстеження, про що свідчить зміст її вже письмового звернення від 11.10.2021р., а саме про те, що на «телефонні виклики щоб скласти акт обстеження у п`ятницю 08.10.2021р. фахівці з керуючої компанії не відреагували та не вийхали» (а.с.42зв т.1). На дане письмове звернення від 11.10.2021р. їй була надана відповідь від 26.10.2021р. з долученням і складеного вже Акту №70-3.04-01/15\~ від 22.10.2021р. з фото фіксацією (а.с.44-44зв,45-47). Водночас, даною відповіддю\~ управитель повідомив про відсутність компетенції щодо складання актів та відсутності фахівців-експертів, із рекомендацією звернутись до профільних експертів чи експертних установ. Разом з тим, сторона відповідача1 не може спростувати того, що було дійсно складено акт огляду квартири позивача [ADDRESS] управителем будинку «за візуальним оглядом якої встановлено, що у двох кімнатах, коридорі на стінах і стелі наявні вологі сіро-жовті плями , пошкоджене ламінатне покриття на підлозі. Замокли скриньки міжкімнатних дверей». Окрім того, про таке обстеження повідомлялось позивачем відповідача [PERSON] , яка могла взяти участь у цьому та робити власні зауваження чи спростування. Представник позивача на стадії дослідження доказів та з врахуванням того, що копії фото огляду квартири долучені до Акту є нечитабельними достатньо (а.с.45-47 т.1), надав суду речовий доказ флеш накопичувач (а.с. 27 т.2), з якого вбачається стан затоплення квартири на 08.10.2021р., 09.10.2021р. та 18.10.2021р., на відео чітко проглядається, як капає вода зверху квартири в т.ч. над дверним отвором та стелі. Між КП Управляюча компанія «Комфортний дім» та уповноваженою особою від всіх співвласників будинку [ADDRESS] був укладений договір про надання послуг з управління будинком, однак відносин щодо ситуації яка є предметом розгляду в даній справі, сторони обумовлювали. Чи виконує управитель житлового будинку обов`язку саме ЖЕО по складанню відповідних Актів (за примірником складання акту затвердженого у 2005 році, згідно додатку до Правил про який зазначено вище) суду не вдалося встановити. Звідси, слід прийти до ствердного висновку, що факт затоплення квартири [ADDRESS] належної позивачу підтверджено й доведено стороною позивача, незважаючи на невідповідність складеного Акту управителем будинку щодо огляду даної квартири позивача та відсутність підпису власника квартири [PERSON] , на що наголошував представник відповідача [PERSON] .. Разом з тим, суд враховує що причину залиття квартири позивача з квартири [ADDRESS] над нею,\~ підтверджують і інші докази, окрім Акту, а саме письмове підтвердження ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» (надавача послуг з водопостачання та опалення), представники якого саме 08.10.2021р. оглядали як квартиру позивача на 8-му поверсі, так і квартиру [ADDRESS] належної на праві власності [PERSON] на дев`ятому поверсі дев`ятиповерхового будинку, а також інформація на флеш накопичувачу наданим стороною позивача, а також не спростовано самий факт наявного затоплення 08.10.2021р. квартири [ADDRESS] \~ і представником відповідача1. Заперечуючи позовні вимоги у зв`язку з недоведеністю вимог через відсутність на його переконання, належних та допустимих доказів, представник відповідача1 також зазначив, що на 08.10.2021р. був діючий договір оренди квартири відповідача з орендарем [PERSON] , а тому саме наймач квартири є відповідальним за залиття, у разі якщо таке буде підтверджене. Так, між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір оренди квартири [ADDRESS] від 05.05.2021р., діючого на 12 місяців, тобто до 05.05.2022р. (попередньо між цими ж сторонами був укладений договір оренди строком дії з 07.11.2020р. по 07.04.2021р.), згідно якого орендар відповідач2 мав право користування даною квартирою відповідача1 (а.с.136-138,135 т.1). За зазначеною самим орендарем [PERSON] його адреси\~ [ADDRESS] , такий там не зареєстрований, жодних даних окрім даного імені та вказаної невірно ним поштової адреси, відповідач1 не надала, а суду не вдалося з`ясувати (в Івано-Франківській області такий не зареєстрований за даними адресного запиту), зокрема і дату народження, ідентифікаційний номер, номер телефону чи електронної адреси. Чи є така особа мешканцем іншої області суду не відомо, оскільки будь які дані може з`ясувати саме відповідач1, яка й була знайомою з [PERSON] , як орендарем квартири та контактувала з ним протягом півтори року оренди житла, зважаючи що на даний час контактування в телефонному режимі є найбільш використовуваним. За вимогами договору оренди від 05.05.2021р. (п.7) орендар зобов`язувався забезпечувати збереження орендованого майна, запобігати пошкодженню, псуванню, тримати приміщення квартири в порядку передбаченому санітарними нормами, дотримуватися правил користування тепловою та електроенергією, надавати орендарю доступ до даної квартири з метою перевірки стану та використання її. Дотриму4ватись правил користування тепловою та електричною енергією, надавати доступ орендодавцю до даного об`єкту оренди з метою перевірки його стану. Окрім того, договором було покладено й певні права та обов`язки на орендодавця. Так, за р.6 орендодавець має право контролювати наявність, стан, напрямки та ефективність використання приміщення та майна квартири. Здійснювати контроль за станом приміщення квартири та майна шляхом візуального обстеження з попередженням орендаря за день до цього. Отже, відповідальність орендаря була виключно щодо орендованої квартири, а не за шкоду завдану третім особам та майну третьої особи. Про це сторони не обумовлювали. Факт проживання відповідача не у м.Івано-Франківську на час залиття, підтверджується договором оренди нею квартири іншому місті (а.с.139-141 т.1) та довідкою з місця роботи (а.с.182,221 т.1). Представник відповідача1 стверджував суду те, що про затоплення квартири позивача, [PERSON] дізналась тільки у вересні 2022році від приватного виконавця, який виконував заочне рішення суду, так як орендар її про таке затоплення не повідомляв. Однак таке твердження спростовуюється матеріалами справи. Так, представник позивача надав докази - флешнакопичувач, на підтвердження факту, що позивач та відповідач контактували між собою в день залиття квартири 08.10.2021р. та після цієї дати ще 3 тижні, що не міг спростувати представник відповідача заявляючи, що про таку переписку йому як представнику нічого не відомо. З листування вбачається, що позивач скинула відео затоплення квартири відповідачу 08.10.2021р. (смс-повідомлення на вайбер о 15.29год), відповідач того ж дня подякувала за відео (о 19.23год.) В подальшому, 20.10.2021р. позивач просила відповідача її набрати. Потім 21.10.2021р. позивач повідомила відповідача про те, що телефонували з комфортного дому й можуть зробити акт обстеження, на що відповідач відповіла, що швидше 29 (числа) не зможе бути, у відповідь на це [PERSON] відписала, що бажано якнайшвидше і просила набрати її. А вже 01.11.2021р. [PERSON] написала [PERSON] повідомлення наступного змісту «думаю, що у вас було достатньо часу щоб обміркувати шляхи врегулювання ситуації що сталася. Прошу повідомити мене про ваше рішення. Дякую» Після цього переписка між сторонами не велася. Також, представник позивача повідомив, що саме відповідач [PERSON] приїзжала зі своїм батьком на зустріч (дати точної не пригадує) і готова була відшкодувати 10 000грн., на що не погодилася позивач через невідповідність запропонованої суми завданим збиткам. Звідси, представником [PERSON] стверджуючи не знання [PERSON] про затоплення квартири позивача,\~ а тільки від приватного виконавця у вересні 2022р., надано суду невірну\~ інформацію. За вимогами ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі статтею 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України). Відповідно до статті 151 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України. Законом «Про житлово-комунальні послуги» покладено на споживача обов`язки щодо своєчасного вжиття заходів з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; своєчасного проведення підготовки помешкання та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; допущення у приміщення квартири представників виконавця/виробника послуг для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку, тощо. При цьому, споживачі власники нерухомого майна й є стороною договірних відносин з надавачами послуг. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що власник квартири зобов`язаний утримувати дане майно, у тому числі інженерно-технічне обладнання, у належному стані і своєчасно усувати недоліки у його роботі. Майнова шкода, завдана іншим особам у зв`язку з невиконанням таких обов`язків, підлягає відшкодуванню власником. Відповідальність за завдану шкоду настає за наявності таких підстав як наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вина останнього. Представник відповідача1 просив застосувати суд норми саме ст.815,819 ЦК України в деліктних зобов`язаннях та визнати вину орендаря. якщо буде підтверджено факт затоплення. Дійсно за ст.815,819 ЦК України передбачено обов`язки наймача та ремонт житла, переданого у найм, однак дані норми стосуються виключно самого орендованого майна. Жодної шкоди орендованій квартирі наймач [PERSON] не завдав, цього не доводили й сторони. Натомість завдана шкода іншому майну третьої особи, не орендованому. Зважаючи, що такої особи відповідача2 за наданими відповідачем1 даними щодо нього судом не встановлено, вина власника квартири [ADDRESS] у неналежному контролі за даним майном встановлено, у тому числі інженерно-технічне обладнання, не усунення недоліків у його роботі, а також що рішення суду має бути справедливим та дієвим до виконання, суд приходить до ствердного висновку щодо стягнення завданої матеріальної шкоди частково саме з відповідача1, враховуючи і таке.\~ Обсяг знищеного або пошкодженого майна та опорядження квартири визначається актом про залиття, складання якого спеціальною комісією врегульоване нормативно. Розмір витрат на відновлення квартири та майна визначається експертом. За ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати винуватця відшкодувати у повному обсязі завдані збитки, розмір яких визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої залиттям квартири. Належним відповідачем у справі є особа, з вини та неправомірних дій чи бездіяльності якої заподіяно шкоду. На неї покладається обов`язок з її відшкодування. В цьому контексті є неправомірним посилання власника приміщень, з сантехнічного обладнання яких затоплено суміжні приміщення, що вона не є належним відповідачем і що відповідати має інша особа. Шкоду завдано внаслідок неправомірних дій саме відповідача, який повинен утримувати справним водопостачальне обладнання в своєму приміщенні. Відповідач не довела, що при запуску системи опалення саме орендар відкрив той кран і в який період таке відбулося відкриття. За змістом ч. 3 ст. 386, ст. 22 ЦКУкраїни власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. Майновими (реальними) збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням майна, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Т.ч., під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням майна, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. Такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням порушеного права потерпілого, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення порушеного права особою. Такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Відтак, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Залежно від об`єкта розрізняють деліктну відповідальність за завдання шкоди майну та деліктну відповідальність за завдання шкоди особі. Для настання деліктної відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦКУ необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки необхідні для всіх випадків відшкодування шкоди. Шкода полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється правом, а майнова шкода - у зменшенні майнової сфери потерпілого, що, своєю чергою, тягне за собою негативні майнові наслідки для правопорушника. Частина 1 ст. 1166 ЦКУ передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Тобто відшкодуванню підлягає не лише реальна шкода (майно, втрачене або пошкоджене в результаті протиправної поведінки), але й упущена вигода. Теорія цивільного права базується на принципі генерального делікту, відповідно до якого кожному заборонено завдавати шкоди майну іншої особи, що і знайшло юридичне втілення в ст. 1166 ЦКУ. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦКУ особа звільняється від відповідальності, якщо доведе, що шкода завдана не з її вини. Таким чином, підставою деліктної відповідальності є вина - психічне ставлення осудної особи до вчиненого неї протиправного діяння, а також до негативних наслідків, що настали в результаті такої поведінки або діяння. Стаття 614 ЦКУ розрізняє дві форми вини: умисел та необережність. Умисел полягає в тому, що особа розуміє значенні своїх дій, передбачає настання негативних наслідків і свідомо їх допускає. Необережність полягає в тому, що особа не передбачає можливість завдання шкоди при обов`язку її передбачити. Частина 2 ст. 1166 ЦКУ говорить, що вина заподіювача шкоди припускається, тобто заподіювач повинен сам довести відсутність своєї вини. До цього часу він вважається винним, що означає для нього відповідні негативні правові наслідки. Згадана стаття повністю кореспондується зі ст. 13 Конституції України, відповідно до якої власність зобов"язує. Саме на власника покладається обов"язок утримувати своє майно в належному стані. Дуже часто власники майна (зокрема, нерухомого), які здають його у найм або оренду, вважають, що саме орендарі несуть відповідальність за заподіяння шкоди внаслідок неправомірного використання майна, а сам факт передачі майна в оренду автоматично звільняє їх від відповідальності. У цьому разі вина власника за негативні наслідки передбачається: власник повинен передбачити негативні наслідки, які орендар може заподіяти іншим особам (наприклад, залиття квартири сусіда). Зважаючи на це, власник майна може застрахувати свою відповідальність за настання негативних наслідків. З урахуванням процесуальних принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Відповідно до ст. 76 ЦПК України дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) для вирішення справи, встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (ч. 1 ст. 102 ЦПК України). Позивач звернулася із заявою проведення експертизи, та 09.12.2021р. експертом було складено висновок (а.с.14-40 т.1), в якому зазначалися перелік ушкоджень приміщень належних позивачу та визначено вартість необхідних відновлювальних робіт на суму 40560грн. Однак, на запитання суду чи виконані роботи позивачем на даний час і чи виконавець робіт є платником ПДВ, то представник позивача зазначив, що таке затоплення спричинило сильне замокання і цвіль, на даний час позивач змушена у власній квартирі не проживати через відсутність коштів на ремонт та необхідність виведення наслідків затоплення. А отже, суд приходить до висновку, що завдану шкоду слід визначити в сумі\~ 33800грн. тобто без нарахування ПДВ. Витрати на проведення експертизи складають 5000грн. (а.с.50-51зв т.1). Твердження представника відповідача, що даний акт №70-3.04-01/15 не затверджений (непогоджений) керівником та не підписаний власником квартири, також не може бути підставою для визнання його неналежним доказом, адже такий підписаний головою комісії та двома членами (майстри\~ КП), наявна печатка КП Управляюча компанія «Комфортний дім». Будь-яких доказів на спростування зазначених у актах відомостей про події залиття, причини та обсяги пошкоджень відповідач, представник її не надали. З огляду на викладене доводи про неналежність і недопустимість вказаного акту та\~ листа ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго», є помилковими. Акт складений працівниками обслуговуючого будинку підприємства, які уповноважені законом здійснювати огляд (обстеження) квартири, відповідний доказ у передбаченому законом порядку недійсним не визнавався, стороною відповідача не спростований, при цьому він містить конкретну інформацію щодо предмета доказування, і не суперечить іншим доказам. Також стороною відповідача не спростовано те, що обстеження її квартири не здійснювалось. Крім того, судом враховується та обставина, що наданий акт є лише одним із доказів, однак не єдиним, що підтверджує факт залиття квартири позивача та її причину внаслідок недбалості відповідача1 як власника квартири, й підтверджуються відповіддю, висновком експерта наявних в матеріалах справи, поясненнями сторони позивача щодо наявної розмови з відповідачем1 та готовністю відшкодування коштів, якою вона фактично визнає затоплення. Щодо вимог про солідарне стягнення завданої позивачу шкоди з власника квартири (відповіача1) та орендаря (відповідача2), то суд погоджується з доводами сторони відповідача1, що таке стягнення солідарне не відповідає вимогам закону. Щодо стягнення індексації інфляції неотриманих позивачем коштів за завдану шкоду в сумі\~ 10545.60грн., за період нарахований позивачем з грудня 2021р. по грудень 2022р., то за ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Водночас заочне рішення було ухвалене судом у травні 2022р., рішення не було вручене відповідачу [PERSON] та повернуто конверт за закінченням терміну зберігання, виконавчий лист видано судом 21.06.2022р., проте представник позивача не надав суду жодного доказу про те, коли пред`явлено рішення до примусового виконання, коли про грошову вимогу саме за рішенням суду стало відомо боржнику [PERSON] і що цей період з кінця червня 2022р. по грудень 2022р. підтверджений умисним невиконанням відповідачем [PERSON] судового рішення і як наслідок є підстави для нарахування та стягнення інфляційних втрат. Тому в цій вимозі слід відмовити за недоведеністю. Крім матеріальної шкоди позивачу, на її думку також завдано моральну шкоду, яку позивач оцінює у 15 000,00 грн. Згідно з ст.23 ЦК України (зі змінами\~ від 13.05.2020) моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Обґрунтовуючи завдання моральної шкоди, позивач вказала, що була необхідність усунення наслідків залиття, неможливість використовувати частину наявних затоплених приміщень, появилось хвилювання, виникла необхідність захисту порушених прав. Позивачем не доведено перед судом завдання шкоди саме в такому розмірі, а тому суд, виходячи з засад розумності та справедливості, прийшов до переконання про відшкодування моральної шкоди на суму 1000грн., тому вимоги в цій частині також підлягають до задоволення частково і саме з відповідача1, так як судом визнано [PERSON] належним відповідачем у даних спірних правовідносинах, вину якої не спростовано. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені частково, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору. Окрім судового збору в розмірі 908 грн. (а.с.5), позивач поніс витрати і на проведення експертизи по визначенню збитків в сумі 5000грн. (а.с.51-51зв), а також\~ витрати на правову допомогу на суму 13200грн. Що стосується витрат на правову допомогу, то суд зазначає наступне.\~ Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Позивачем долучено до матеріалів справи копію договору №2-11/21 від 09.11.2021 року, квитанцію до прибуткового ордера від 09.11.2021 року на суму 13200 грн. та Акт прийому-передачі виконаних робіт від 18.04.2022 року. Як вбачається з Акту прийому-передачі виконаних робіт від 18.04.2022 року вартість консультації (4) становить 1200 грн., ксерокопія та підготовка документів 300 грн., збір доказів, аналітика документів та судової практики 1500 грн., складання позовної заяви 6200 грн., заява про призначення судово будівельно-технічної експертизи 1000 грн., запит адвокатський (2) УК «КД» - 2400 грн., участь в с/з (2) 600 грн. Так, на переконання суду ксерокопія та підготовка документів, збір доказів, аналітика документів та судової практики є складовими частинами складання позовної заяви на суму 6200 грн., окрім того судові засідання щодо розгляду даного спору до ухвалення заочного рішення не відбувались, нові докази про витрату на правову допомогу після скасування заочного рішення представник позивача не доводив, а тому такі витрати складають 10800грн. Відтак, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 10800,00 грн., оскільки саме такий розмір витрат на правничу допомогу, відповідає пропорційності задоволених вимог. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 1166 ЦК України,

Outcome: partial