Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-15 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 225440-CRED від 30.04.2008 року у розмірі 103 531 грн. 18 коп., стягнення судових витрат, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] 30.04.2008 року уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір № 225440-CRED, згідно якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 30 000,00 грн., терміном до 20.04.2009 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Свої зобов`язання за кредитним договором позивач виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Відповідач, в порушення умов кредитного договору, не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Внаслідок порушення зобов`язань за кредитним договором за відповідачем наявна заборгованість у сумі\~ 103 531 грн. 18 коп., з яких: 15659,48 грн. заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 82703,55 грн. заборгованісмть по відсотках за користування кредитом; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 4918,15 грн. штраф (процентна складова). Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 березня 2019 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості\~ задоволено. Ухвалено стягнути з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, місцезнаходження якого: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, з зарахуванням на рахунок № [NUMBER] , МФО 305299, код 14360570 103 531 (сто три тисячі п`ятсот тридцять одну) грн. 18 коп. заборгованості за кредитним договором № 225440-CRED від 30.04.2008 року та 1600 грн. 00 коп. витрат по оплаті судового збору. Відповідно до ухвали суду від 19 лютого 2020 року, за заявою [PERSON] про перегляд заочного рішення, заочне рішення від 19 березня 2019 року, ухвалене по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив в разі неявки в судове засідання відповідача проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, не заперечив проти заочного розгляду справи (а.с. 2). Відповідач та його представник в судове засідання не прибули. Згідно відзиву на позовну заяву [PERSON] позовні вимоги заперечує, покликаючись на те, що строк кредитування за кредитним договором № 225440-CRED від 30.04.2008 року, за яким була нарахована заборгованість, закінчився 20 квітня 2009 року (п. 1.4 кредитного договору - «Термін повного погашення кредиту\~ - 20.04.2009 року, в порядку і терміни, встановлені Графіком погашення кредиту і відсотків»). У той же час, як вбачається зі змісту доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості, до структури заборгованості входить і сума відсотків, нарахована після закінчення строку кредитування, причому питома вага їх значно більша за суму відсотків, нарахованих в межах строку кредитування (до 20.04.2009 року). Так, на момент закінчення строку кредитування розмір нарахованих процентів становив 9 599,88 грн., а вже після закінчення цього строку і до 14.08.2017 року було ще додатково нараховано 73 103,67 грн. відсотків. Відповідно до положення ч. 2 ст. 150 ЦК України, вимоги банку про стягнення відсотків за кредитом після квітня 2009 року, коли закінчися договірний строк кредитування, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Банк мав право нараховувати проценти до закінчення строку кредитування, тобто до 20.04.2009 року. Згідно з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 225440-CRED від 30.04.2008 року, станом на 23.04.2009 року загальна сума заборгованості за процентами становить 9 599,88 грн. Отже, банк мав право, в межах строку позовної давності, стягнути лише 25 259,36 (15659,48 + 9599,88) з яких заборгованість за кредитом - 15659,48 грн. та загальна сума заборгованості за процентами - 9599,88 грн. Тому, позовна вимога про стягнення заборгованості у розмірі 103531,18 грн. є необґрунтованою, незаконною та такою, що не підлягає задоволенню. Також, відповідач клопотав про застосування позовної давності, покликаючись на те, що згідно з п. 5.7 Кредитного договору терміни позовної давності по вимогах про стягненню кредиту, відсотків за користування кредитом, винагород, неустойки, пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Беручи до уваги зміст пункту 1.4 кредитного договору та Графіку погашення кредиту і відсотків, повне погашення кредиту за кредитним договором мало бути здійснено мною не пізніше 20.04.2009 року. Оскільки у цей день погашення заборгованості не відбулося, про що банк не міг не знати, то строк позовної давності почав свій перебіг з 21.04.2009 року. Отже, встановлений у п. 5.7 Кредитного договору строк позовної давності у 5 років по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом сплив 20.04.2014 року. В той же час, як видно з матеріалів справи, позовна заява була відправлена до суду 14.12.2017 року. Таким чином, позивач, звернувшись із позовною заявою 14.12.2017 року, пропустив п`ятирічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено, зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 30.04.2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 225440-CRED, за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит в розмірі 30 000,00 грн. Термін повернення кредиту, відсотків і винагороди відповідно до Графіка погашеня кредиту, але не пізніше 20.04.2009 року (а.с. 4-7). За розрахунком позивача, станом на 14.08.2017 року заборгованість відповідача за договором, складає 103 531 грн. 18 коп., з яких: 15659,48 грн. заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 82703,55 грн. заборгованісмть по відсотках за користування кредитом; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 4918,15 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 3). Пунктом 5.7. кредитного договору сторони погодили терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором - тривалістю 5 років. Пунктом 3.3 кредитного договору сторони встановили графік та порядок погашення суми основної заборгованості та погодили, що повне погашення кредиту повинно бути проведено не пізніше дати, вказаної у п. 1.4 даного договору. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення, а згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» визначені у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання зобов`язання. Як визначено п.\~ 1.4 кредитного договору, термін повного погашення кредиту 20.04.2009 року, в порядку і терміни, встановлені Графіком погашення кредиту та відсотків (Додаток № 1 до даного Договору Графік). Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У той же час, як вбачається зі змісту доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості, до структури заборгованості входить і сума відсотків, нарахована після закінчення строку кредитування, причому питома вага їх значно більша за суму відсотків, нарахованих в межах строку кредитування (до 20.04.2009 року). Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України № 6-2104цс16 від 23 листопада 2016 року, «за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу». Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (14-10цс18), «якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятоюстатті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу)». Судом встановлено, що кредитний договір між позивачем та [PERSON] був укладений на 30.04.2008 року на строк до 20.04.2009 року. Останнє погашення заборгованості [PERSON] мало місце 30.10.2008 року (а.с. 3). Позивач звернувся з даним позовом до суду 18.12.2017 року. Згідно з п. 5.7 Кредитного договору терміни позовної давності по вимогах про стягненню кредиту, відсотків за користування кредитом, винагород, неустойки, пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. За змістом пункту 1.4 кредитного договору та Графіку погашення кредиту і відсотків, повне погашення кредиту за кредитним договором мало бути здійснено відповідачем не пізніше 20.04.2009 року. Оскільки у цей день погашення заборгованості не відбулося, то строк позовної давності почав свій перебіг з 21.04.2009 року. Відтак, встановлений у п. 5.7 Кредитного договору строк позовної давності у 5 років по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом сплив 20.04.2014 року. Доказів вчинення відповідачем інших платежів, чи списання банком коштів в рахунок погашення заборгованості при настанні строків платежів суду не надано. Представником відповідача була подана суду заява про застосування строків позовної давності. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зважаючи на викладене, суд вбачає передбачені законом підстави для застосування в межах даного спору позовної давності, у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Як роз`яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості не підлягає задоволенню у зв`язку зі спливом строків позовної давності.

Outcome: dismissed