Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат від простроченої суми, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. 12 листопада 2007 року між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 490051646, згідно з яким останньому було надано кредит у розмірі 48514 доларів США 85 центів для придбання транспортного засобу. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 24 травня 2013 року (справа № 2036/2859/2012) позов публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», до [PERSON] , як спадкоємиці після смерті [PERSON] , оскільки вона подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, було задоволено та присуджено до стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Однак станом на сьогодні вказане рішення досі залишається не виконаним, що не позбавляє права кредитора на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за час прострочення, що узгоджується з позицією ВСУ у постановах від 26 квітня 2017 року (справа № 918/329/16) та від 10 квітня 2018 року (справа № 914/1033/17). Крім того, вказав, що строк позовної давності у вказаних правовідносинах не сплинув, оскільки сторони у кредитному договорі визначили строк позовної давності у 50 років. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] 3 % річних у розмірі 130248 грн 17 коп., інфляційні втрати від простроченої суми у розмірі 553227 грн 50 коп., а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 10252 грн 14 коп. 11 квітня 2023 року після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача, була постановлена ухвала про відкриття провадження у справі та розгляд за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання о 11 год 30 хв 03 травня 2023 року. Направлено відповідачеві копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Запропоновано відповідачеві подати до суду відзив на позов в установлений строк. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив. Запропоновано відповідачу подати до суду в установлений законодавством строк заперечення, в яких викласти свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 03 травня 2023 року справу призначено до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши до суду заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] повторно у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно і належним чином, шляхом направлення на її адресу, підтверджену довідкою Чугуївської міської ради Харківської області, рекомендованого листа, який повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до положень п. 1, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є, зокрема, день вручення судової повістки під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. При цьому від [PERSON] до суду не надійшло відзиву на позовну заяву чи будь-яких заперечень, а також повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин та не подав відзив, а представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, тому відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 12 листопада 2007 року закрите акціонерне товариство «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 490051646, відповідно до умов якого, банк зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 48514 доларів США 85 центів для придбання транспортного засобу, з терміном повернення до 12 листопада 2014 року. Відповідно до п. 2.10 договору, способом забезпечення виконання зобов`язання є застава транспортного засобу марки «DODGE» моделі «NITRO», 2007 року випуску, колір - сірий, державний номер - [NUMBER] , № кузову - [NUMBER] , тип легковий універсал В (свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , видане 09.11.2007 року ВРЕР № 3, ГУМВС України м. Харкова). Відповідно до умов договору, позичальник зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та Додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту. Як встановлено рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 24 травня 2013 року (справа № 2036/2859/2012) 12 листопада 2007 року, яке набрало законної сили [INFO] , [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, а до [PERSON] перейшов обов`язок задовольнити вимоги кредитора, яким є ПАТ «Альфа-Банк», у межах вартості спадкового майна, відповідно до вимог ст. 1282 ЦК України, оскільки вона є такою, що прийняла спадщину, бо в термін, визначений ст. 1270 Цивільного кодексу України, звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Вищевказаним рішенням присуджено стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість в сумі 381601 грн 75 коп., а саме: за кредитом 367734 (триста шістдесят сім тисяч сімсот тридцять чотири) грн 25 коп., за відсотками 13867 (тринадцять тисяч вісімсот шістдесят сім) грн 50 коп., а також витрати по сплаті державного мита у сумі 1700 (одна тисяча сімсот) грн 00 коп. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу у сумі 120 (сто двадцять) грн 00 коп. Згідно з інформацією зі Статуту акціонерного товариства «Сенс Банк», затвердженого позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 12 серпня 2022 року (протокол № 2/2022 від 18 серпня 2022 року), АТ «Сенс Банк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке в свою чергу було правонаступником всіх прав та обов`язків закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк». Внаслідок невиконання умов договору відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 490051646 від 12 листопада 2007 року за ст.\~625\~ЦК України (3 % річних та інфляційні втрати), загальна заборгованість [PERSON] за період часу з 10 червня 2011 року до 30 грудня 2022 року склала 683475 грн 67 коп., з яких: 130248 грн 17 коп. сума заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість; 553227 грн 50 коп. сума заборгованості за інфляційними втратами на кредитну заборгованість. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року (справа № 918/329/16) правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року (справа № 918/329/16) інфляційне нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є наслідком прострочення боржником грошового зобов`язання і способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом вказаної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15 та Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вимога позивача до відповідача цілком обґрунтована, оскільки остання не виконує як спадкоємиця умов укладеного з спадкодавцем договору і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача нараховані на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних та інфляційні втрати від простроченої суми за кредитним договором № 490051646 від 12 листопада 2007 року. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права. Згідно з ч. ч. 1 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Під час судового розгляду цієї справи позивачем були надані належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог, на підставі яких судом встановлені обставини та факти, що обґрунтовують вказані вимоги. Відповідачем, всупереч вимог ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача не надано і в матеріалах справи не міститься. Доводи позивача, викладені в позові, відповідачем і матеріалами справи не спростовуються. Суд бере до уваги як належний, допустимий, достовірний і достатній доказ розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий позивачем, який ні відповідачем, ні матеріалами справи не спростовується. За таких обставин справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в зв`язку з чим суд стягує з відповідача судовий збір на користь позивача. На підставі кредитного договору № 490051646 від 12.11.2007, ст. 526, 599, 625 ЦК України,

Outcome: approved