Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

13.10.2022року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору про порядок утримання та виховання дитини, укладеного 16.08.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грішаковою О.В. за реєстраційним № 1930, стягнення компенсації майбутніх додаткових витрат на дитину, пов`язаних із забезпеченням її належного духовного, соціального, культурного, спортивного та інших видів виховання у розмірі 774 000,0 грн., отриманої згідно договору про порядок утримання та виховання дитини, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] ( [INFO] ) в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), проте не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 12.10 2022 року і до повноліття дитини. В обґрунтування позову [PERSON] посилався на те, що 16.08.2019 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір про порядок утримання та виховання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грішаковою О.В. за реєстраційним № 1930, в п.п. 1.1 якого зазначено, що місце проживання дитини та матері визначається за місцезнаходженням квартири [ADDRESS] . Під час свого перебування з позивачем за місцем його тимчасового проживання, спільна з відповідачкою донька прийняла рішення надалі проживати разом з позивачем за місцем його тимчасового проживання, а саме: [ADDRESS] . Позивач зазначив, що наразі саме він повністю забезпечує базові потреби спільної з відповідачкою доньки та повною мірою здійснює додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами - розвитком здібностей доньки. Тобто, наразі виконання договору про порядок утримання та виховання дитини порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні договору. У зв`язку із тим, що спільна з відповідачкою донька наразі проживає разом з ним, вважає, що саме відповідачка має сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки. Враховуючи викладене звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 18.10.2022 року позовна заява була залишена без руху для усунення недоліків. 16.11.2022 року подана до суду позовна заява після усунення недоліків. Згідно ухвали судді Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 20.01.2023 року від представника позивача адвоката Мух К.Б. до суду надійшли додаткові пояснення по суті позовних вимог. 09.02.2023 від представника відповідача - адвоката Цимбалюка С.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив визнати причину пропуску строку для подання відзиву по справі поважною та поновити відповідний строк, заперечував проти позову повністю, в задоволенні вимог просив відмовити. Як на підставу поновлення пропущеного процесуального строку на подачу відзиву посилався на те, що відповідачка у зв`язку зі збройною агресією російської федерації з 06.03.2022 фактично тимчасово перебуває за межами території України, узгодження правової позиції по справі, а також отримання відомостей і документів, які стосуються заявлених позовних вимог стало ускладненим. Вказав, що з липня 2020 року і по цей час позивач не виконує умови договору утримання від 16.08.2019 року в частині п. 1.3, відповідно до якого встановлено, що за домовленістю між сторонами на виконання обов`язку нести додаткові витрати на дитину батько зобов`язується щомісячно передавати грошові кошти у розмірі еквівалентному 1 000 (одній тисячі) доларів США за офіційним курсом НБУ станом на дату передачі грошових коштів, у разі наявності фактично понесених та підтверджених додаткових витрат на дитину. Не маючи наміру виконувати умови договору утримання в частині сплати періодичних платежів, позивач звернувся до Київського районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення сплачених ним на користь [PERSON] за договором утримання коштів у загальному розмірі 1 029 410,0 грн., з яких 774 000,0 грн. - кошти, сплачені позивачем у якості компенсації додаткових витрат на дитину та 255 410,0 грн. - загальна сума витрат, понесених позивачем у якості компенсації щомісячних додаткових витрат на дитину. Рішенням Київського районного суду міста Харків від 13.08.2021 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 18.07.2022 року по справі №953/15245/20, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] відмовлено. Позивач [PERSON] задовго до початку військової агресії російської федерації проти України самостійно покинув територію України і з того часу в Україну не повертався. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України відповідач разом з донькою [PERSON] вимушено тимчасово полишили місце свого проживання у місті Харків. Наприкінці квітня, на прохання позивача та зі згоди відповідачки, донька на два тижні поїхала до батька в Королівство Іспанія, щоб відсвяткувати свій день народження. З того часу батько не повертає дитину матері. Зазначав також, що відповідачкою не було допущено істотного порушення умов договору утримання, що мало б своїм наслідком його розірвання, оскільки відповідачем забезпечується цілковита можливість реалізації всіх прав позивача за цим договором, що є свідченням відсутності факту того, що позивач значною мірою позбавлений того, на що він розраховував при укладанні договору. На разі відсутня наявність одночасно умов, визначених положеннями статті 652 ЦК України, що давало б позивачу підставу стверджувати про можливість розірвання Договору утримання. Тобто позивач добровільно сплачував додаткові витрати у зв`язку з вже фактично понесеними та підтвердженими додатковими витратами на дитину, як і передбачено п 1.3. договору. Вказував що, перший платіж позивача у сумі 1 000 (одній тисячі) доларів США за офіційним курсом НБУ станом на дату передачі грошових коштів, який було здійснено позивачем 20.08.2019 року, тобто після укладання договору утримання і попереднього отримання матір`ю коштів у розмірі 774 000,0 грн., є прямим доказом того, що відповідачем станом на 20.08.2019 року понесено додаткові витрати на дитину у сумі 774 000,0 грн., а позивачем прийнято дану обставину як достовірну і таку, що відбулася. Відтак відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. Оскільки питання покладання обов`язку сплачувати аліменти має похідний характер від вирішення питання чинності дії Договору утримання, підстав для розірвання якого не має, то відсутні і підстави для задоволення позову в частині стягнення аліментів. 14.02.2023 року від представника позивача адвоката Мух К.Б. до суду надійшла відповідь на відзив, у якій вона посилалася на обставини, зазначені в позовній заяві. Додатково вказала, що представник відповідача у відзиві зазначив, що ознайомився з матеріалами справи та отримав ухвалу про відкриття провадження у даній справі у грудні 2022 року. Тобто, строк подачі відзиву на позовну заяву обчислюється з наступного дня після ознайомлення представника відповідача з матеріалами справи. Проте, відзив на позовну заяву представником відповідача до суду подано лише 09.02.2023 року, тобто, явно з пропущенням п`ятнадцятиденного строку, встановленого судом. Вважає, це позбавляє можливості суд прийняти такий відзив та надавати йому оцінку. Вказала, що [PERSON] [INFO] досягла чотирнадцяти років, отже, є неповнолітньою особою, й сама вправі вільно обирати місце свого проживання. Отже, будь-якого спору між батьками про визначення місця проживання неповнолітньої дитини немає. Також зазначила, що у п.п.1.3. Договору про порядок утримання та виховання дитини від 16.08.2019 року зазначено, що за домовленістю між Сторонами на виконання обов`язку нести додаткові витрати на Дитину Батько зобов`язується щомісячно передавати грошові кошти у розмірі еквівалентному 1 000 (одній тисячі) доларів США за офіційним курсом НБУ станом на дату передачі грошових коштів, у разі наявності фактично понесених та підтверджених додаткових витрат на Дитину. Тобто, дане положення Договору чітко кореспондує обов`язок Позивача на оплату додаткових витрат на дитину, обов`язку відповідачки на надання доказів фактично понесених та підтверджених додаткових витрат на дитину. Отже, саме по собі посилання представника відповідача на те, що з липня 2020 року і по цей час позивач не виконує умови Договору утримання від 16.08.2019 року в частині п. 1.3, не свідчать по те, що позивач ухилявся від виконання свого обов`язку. Так, у п.п.1.2. вказаного Договору зазначено: Матір підтверджує, що на виконання пункту 1.8.2 пункту 1.8. Попереднього договору від 23.07.2019, укладеного між Сторонами та посвідченого нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грішаковою О. В. за реєстраційним № 1705, до підписання цього договору, нею отримано від Батька компенсацію майбутніх додаткових витрат на Дитину, пов`язаних із забезпеченням її належного духовного, соціального, культурного, спортивного та інших видів виховання, у розмірі 774 000,0 грн., що є еквівалентом 30000 доларів США. Тобто, грошові кошти у розмірі 774 000,0 грн., що є еквівалентом ЗО 000 доларів США є компенсацією саме майбутніх додаткових витрат, на відміну від щомісячного платежу у розмірі еквівалентному 1 000 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на дату передачі грошових коштів, що підлягає сплаті виключно у разі наявності фактично понесених та підтверджених додаткових витрат на дитину. Отже, жодних доказів того, що відповідачем понесено додаткові витрати на дитину у сумі 774 000,0 грн., не надавалися, Позивачем дану обставину не прийнято. Як зазначено у позовній заяві, та не оспорюється відповідачем та його представником, з квітня 2022 року неповнолітня дитина - [PERSON] , проживає разом з батьком - [PERSON] . Отже, [PERSON] наділений правом звернення до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Таке право не може обмежуватися з підстав вирішення питання про розірвання Договору про порядок утримання та виховання дитини №1930 від 16.08.2019 року в судовому порядку. 10.04.2023 року представник відповідача адвокат Цимбалюк С.В. подав клопотання про долучення до матеріалів справи копії Попереднього договору від 23.07.2019 року, копії договору оренди житла [PERSON] від 20.02.2023 року та доказ подання заяви про тимчасовий захист для переміщення осіб №У9801842-8 на [PERSON] . 10.04.2023 року представник відповідача адвокат Цимбалюк С.В. подав до суду в письмовому вигляді клопотання про залучення до участі у справі органу опіки та піклування в якості третьої особи, а також про відкладення підготовчого засідання у зв`язку із не отриманням відповіді позивача на відзив. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.04.2023 року до участі у розгляді справи залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування в особі Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (61002, м.Харків, вул.Чернишевська, 55). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.04.2023 року були вирішені всі заявлені клопотання сторін по справі, закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляду по суті позовних вимог. Учасники судового розгляду в судове засідання не з*явились, повідомлені належним чином про час та місце судового розгляду. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та представника позивача, просила позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача по дав до суду заяву про розгляд справи у відсутність відповідача та його представника, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у їх відсутність, рішення по справі просить прийняти на розсуд суду, з урахуванням інтересів дитини. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що з 10.06.2006 року по 16.03.2017 року позивач з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . 16.08.2029 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір про порядок утримання та виховання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грішаковою О.В. за реєстраційним № 1930, в п.п. 1.1 якого зазначено, що місце проживання дитини та матері визначається за місцезнаходженням квартири [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] досягла чотирнадцяти років. 06.09.2022 року [PERSON] зробила заяву про те, що вона самостійно обрала місце свого проживання разом з батьком - позивачем у справі. Відповідно до ч.3 ст.160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.1, 2 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Таким чином, у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями статті 29 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25.01.2018 року у справі №537/5119/15-ц, постанові Верховного Суду від 28.01.2021 року у справі №753/6498/15-ц. З урахуванням зазначеного, встановивши обставини справи, а також те, що на момент розгляду справи [PERSON] виповнилося 14 років, відсутні передбачені законом підстав для розгляду судом спору про місце проживання дитини. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом ст. 51 Конституції України дитинство являється об`єктом охорони держави. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Як встановлено судом, батьками дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.06.2008 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову № 3 Харківського міського управляння юстиції. Відповідно до ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України N 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Аналізуючи зміст наведених вище норм законодавства, суд зважує на те, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються на користь того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), проте не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 13.10.2022 року (моменту звернення до суду) і до повноліття дитини підлягають задоволенню. Такий висновок ґрунтується на положеннях Сімейного кодексу України і призведе до дотримання прав дитини на утримання відповідно до положень Закону, оскільки починаючи з квітня 2022 року [PERSON] проживає з батьком і знаходиться на його утриманні, і доказів на спростування зазначеного до суду не надано. В частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць рішення підлягає негайному виконанню. Щодо позовних вимог про розірвання договору про порядок утримання та виховання дитини, укладений 16.08.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грішаковою О.В. за реєстраційним № 1930, суд встановив наступне. 16.08.2019 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на квартиру, за яким позивач передав у власність спільної дитини - [PERSON] , [INFO] , трикімнатну квартиру [ADDRESS] . 16.08.2019 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір про порядок утримання та виховання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грішаковою О.В. за реєстраційним № 1930, в п.п. 1.1 якого зазначено, що місце проживання дитини та матері визначається за місцезнаходженням квартири [ADDRESS] . Вказаним договором передбачено, зокрема, що позивач бере на себе обов`язки нести додаткові витрати на дитину, а умови цього договору діють до досягнення дитиною повноліття. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та вказано, що: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 651 ЦК України Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ст. 652 ЦК України У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. [INFO] [PERSON] досягла чотирнадцяти років. 06.09.2022 року [PERSON] зробила заяву про те, що вона самостійно обрала місце свого проживання разом з батьком - позивачем у справі. У момент укладення договору про порядок утримання та виховання дитини, позивач та відповідач виходили з того, що спільна дитина буде проживати разом з матір`ю - відповідачкою, до досягнення нею повноліття, тобто, до [INFO] . Зміна місця проживання спільної дитини зумовлена її власним бажанням, що підтверджується заявою [PERSON] від 06.09.2022 року, підпис на якій зроблено у присутності третього секретаря з консульських питань Посольства України в Королівстві Іспанія Гнідко Р.М., зареєстрованої в реєстрі за №570/4-3911-22. Отже, суд приходить до висновку, що позивач не міг усунути такі обставини після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від нього вимагалися, оскільки це беззаперечне бажання та право самої дитини. Враховуючі ті обставини, що з 06.09.2022 року спільна дитина проживає разом з позивачем, отже, саме він несе витрати на її утримання. І доказів на спростування зазначеного суду не надано. Виконання позивачем умов договору про порядок утримання та виховання дитини, дійсно порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні договору, а саме участь у додаткових витратах, пов`язаних із забезпеченням належного духовного, соціального, культурного, спортивного та інших видів виховання, на спільну дитину, яка проживає разом з матір`ю. Стаття 652 ЦК України містить приписи для ситуацій, коли сторона об`єктивно може виконати зобов`язання, проте внаслідок зміни обставин таке виконання втрачає для неї сенс або кінцевий результат буде не тим, на який вона розраховувала на початку. В цьому разі виникає потреба зміни умов зобов`язання (договору) до змінених суттєвим чином обставин. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21.07.2021 року у справі №912/3323/20. За таких обставин, суд вважає встановленими факти, якими обґрунтовуються вимоги позивача в частині розірвання договору про порядок утримання та виховання дитини, укладеного 16.08.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грішаковою О.В. за реєстраційним № 1930, а тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині. Що стосується позовних вимог про стягнення компенсації майбутніх додаткових витрат на дитину, пов`язаних із забезпеченням її належного духовного, соціального, культурного, спортивного та інших видів виховання, отриману відповідачкою згідно договору про порядок утримання та виховання дитини, укладеного 16.08.2019 року, то суд прийшов до наступного. Так, у п.п.1.2. вищевказаного договору зазначено, що Матір підтверджує, що на виконання пункту 1.8.2 пункту 1.8. Попереднього договору від 23.07.2019, укладеного між Сторонами та посвідченого нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грішакововю О. В. за реєстраційним № 1705, до підписання цього договору, нею отримано від Батька компенсацію майбутніх додаткових витрат на Дитину, пов`язаних із забезпеченням її належного духовного, соціального, культурного, спортивного та інших видів виховання, у розмірі 774 000 (сімсот сімдесят чотири тисячі) гривень 00 копійок, що є еквівалентом 30000 (тридцяти тисячам) доларів Сполучених Штатів Америки. П.1.3 вказаного договору, встановлено, що за домовленістю між Сторонами на виконання обов`язку нести додаткові витрати на Дитину Батько зобов`язується щомісячно передавати грошові кошти у розмірі еквівалентному 1000 (одній тисячі) доларів Сполучених Штатів Америки за офіційним курсом Національного банку України станом на дату передачі грошових коштів, у разі наявності фактично понесених та підтверджених додаткових витрат на Дитину. А в свою чергу, Матір зобов`язується забезпечити безперешкодне та постійне спілкування Батька та родичів по його лінії споріднення з Дитиною . Спілкування Дитини з Батьком та родичами по його лінії споріднення здійснюється без будь-яких обмежень, (п. 1.4. договору). Умови цього договору діють до досягнення Дитиною повноліття. Сторони досягли домовленості про те, що правові відносини, пов`язані із забезпеченням компенсації додаткових витрат на Дитину після досягнення нею повноліття, будуть врегульовані окремим договором у випадку продовження навчання Дитини у вищому навчальному закладі. Виплата грошових коштів у розмірі та порядку, що передбачені цим договором, може припинитися у разі їх нецільового використання Матір`ю. Підставою для стягнення грошових коштів, переданих у відповідності до підпункту 1.2. та підпункту 1.3. пункту 1 договору, є встановлення факту їх нецільового використання, (п. 1.9. договору). Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до ст. 653 ЦК України У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Така правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.11.2022 року у справі №754/13893/19. Звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідачки компенсації майбутніх додаткових витрат у розмірі 774000 грн., які були отримані матір*ю дитини ще до підписання договору від 16.08.2019 року згідно п.1.2 даного договору, позивач посилався на вимоги ст. 160 СК України, ст.ст. 651,652 ЦК України та ті обставини, що це є наслідком розірвання договору від 16.08.2019 року. Вимогами ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, на підставі обґрунтувань, що вказані у позові. Суд, дослідивши даний договір від 16.08.2019 року та його умови, приходить до висновку, що підстав для стягнення на користь позивача з відповідача суми у розмірі 774000 грн., яка була передана до підписання цього договору, як компенсація майбутніх додаткових витрат на дитину, пов*язаних із забезпеченням її належного духовного, соціального, культурного, спортивного та інших видів виховання, за тих обгрунтувань, що вказані у позові, у суду немає. Так, умовами договору не було визначено порядок повернення даних додаткових витрат на визначену суму (774000 грн.) в договорі, як вказано в договорі дана сума була передана до підписання договору без будь-яких умов, не було конкретизовано за який період (щомісячно або одноразово) враховані ці додаткові витрати на дитину [PERSON] , не зазначено за який період вони повинні бути витрачені (або одноразово на дитину, або щомісячно, або в якій сумі на конкретні додаткові витрати). І всі ці обставини перешкоджають суду відповідно до вимог чинного законодавства, за тими підставами, що вказані у позовних вимогах та за таких умов, до викладені у договорі від 16.08.2019 року прийти до висновку про задоволення позовні вимог в цій частині повністю або частково та вважає дані вимоги необґрунтованими і передчасними. Також, суд роз*яснює, що після набрання рішенням суду законної сили, учасники не позбавлені звертатись до суду з будь-якими вимогами щодо відшкодування понесених витрат, або не понесених , за наявності належного обґрунтування, за вимог чинного законодавства. Згідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що при звернені до суду позивач звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів, позовні вимоги в цій частині задоволені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн. за одну немайнову вимогу про розірвання договору про порядок утримання та виховання дитини, та 7740,0 грн за майнову вимогу про стягнення компенсації майбутніх додаткових витрат на дитину, пов`язаних із забезпеченням її належного духовного, соціального, культурного, спортивного та інших видів виховання у розмірі 774 000,0 грн. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог про розірвання договору та відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення суми, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача фактично понесені судові витрати пропорційно від задоволеної частини в розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial