Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ними 15.10.1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області. 03.04.2023 року усунуто недоліки позовної заяви, визначені ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 24.02.2023 року про залишення позовної заяви без руху, додано до позовної заяви оригінал свідоцтва про шлюб між сторонами. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 03.04.2023 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Позовна заява обґрунтована тим, що спільне подружнє життя протягом останнього часу між подружжям поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. У сторін наявні різні діаметрально протилежні погляди на життя та обов`язки. Між сторонами припинені фактичні шлюбні стосунки, втрачено взаєморозуміння та почуття любові. Подружжя не веде спільного господарства і не має спільного бюджету, проживає окремо. Спілкуання між сторонами існує лише щодо спільної дитини. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. Сенсу підтримувати подальші сімейні відносини немає. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , спору стосовно місця проживання якої між сторонами немає. Також немає спору щодо поділу спільного майна між подружжям. Представник позивача до початку судового засідання звернувся до суду із заявою, в якій просив справу розглянути справу без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов. Відповідач до початку судового засідання звернувся до суду з заявою, в якій просив справу розглянути без його участі, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом достовірно встановлено, що між сторонами 15 жовтня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області, зареєстровано шлюб, про що зроблено запис за №1164, що підтверджується оригіналом свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 15.10.1999 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.10.2005 року. Судом встановлено, що тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства. Відповідач у письмовій заяві визнав позовні вимоги в повному обсязі, тим самим підтвердив обставини, зокрема, щодо відсутності спільного господарства та сімейно-шлюбних відносин. На час розгляду справи спору щодо поділу майна та щодо місця проживання дитини сторони не мають. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. За визначенням ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Позивач та відповідач мають різні погляди на сімейне життя, взаємні права та обов`язки подружжя та не мають взаєморозуміння. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З урахуванням встановлених обставин справи та на підставі ст.ст. 104, 105, 110-112 СК України, суд дійшов висновку, що дана сім`я тривалий час носить формальний характер, вжиття заходів щодо збереження сім`ї не може дати позитивного результату, буде суперечити інтересам сторін, впливати на їх психоемоційний стан, тому підстав для збереження надалі міцної та здорової сім`ї не вбачається. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. На підставі викладеного, ст.ст. 104, 110, 112, 115, 180-183, 185, 191 СК України, та

Outcome: approved