Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

До Дзержинського районного суду міста Харкова звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про виселення із житлового приміщення, а саме, належній йому квартири [ADDRESS] . [PERSON] мотивує свої вимоги тим, що є власником вказаної вище квартири. На початку 2020 року дозволив [PERSON] проживати в ній без реєстрації та на безоплатній основі разом з дітьми , які доводяться йому онуками. Позивач вказує, що з часом відповідач стала проявляти ознаки девіантної поведінки на ґрунті вживання алкоголю. Провокувати конфліктні ситуації, влаштовувати скандали, що призвело до викликів патрульної поліції. На думку позивача, наведені обставини створюють для нього моральний дискомфорт та паплюжать репутацію перед сусідами та ОСББ. Крім того, [PERSON] вказує, що від початку повномасштабного вторгнення збройних сил Російської Федерації на територію України суттєво погіршився його матеріальний стан , в зв`язку з чим він вирішив здавати квартиру в найм, про що повідомив відповідача - [PERSON] та просив її звільнити житло до кінця 2022 року. Однак, відповідач прохання про виселення проігнорувала, житло не звільнила. Своїми діями утруднює реалізацію прав власника щодо використання належного йому майна. Будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання 27 березня 2023 року прибули : позивач [PERSON] , представник позивача - адвокат Остапов М.О. та третя особа [PERSON] . У подальшому позивач надав заяву, де просив справу розглядати за його відсутності, наполягав на задоволенні вимог. Відповідач , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання систематично не прибувала. В зв`язку з цим , представником позивача 07.06.2023 року до канцелярії суду подано клопотання про заочний розгляд справи, яке було задоволено судом. Суд, розглянувши матеріали цивільної справи, оцінивши надані позивачем письмові докази, як кожен окремо, так і в їх сукупності у відповідності до норм, що регулюють правовідношення , приходить до наступного висновку. Відповідно до частини 1 статті 3 Цивільного Процесуального Кодексу України Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частин 1 та 2 статті 13 Цивільного Процесуального кодексу України Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 80 Цивільного Процесуального Кодексу України Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частин 1, 5 - 6 статті 81 Цивільного Процесуального Кодексу України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, право власності позивача на квартиру [ADDRESS] підтверджується договором дарування квартири від 14 серпня 2019 року. Факт того, що [PERSON] є мамою онуків позивача підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] [INFO] , серії [NUMBER] , виданим 14 листопада 2015 року Харківським міським відділом РАЦС. Та свідоцтвом про народження [PERSON] [INFO] , серії [NUMBER] , виданим 22 вересня 2018 року Харківським міським відділом РАЦС. Факт того, що відповідач перебувала у шлюбі, а на теперішній час розлучена з третьою особою - [PERSON] підтверджується рішенням Дергачівського районного суду міста Харкова від 16 січня 2018 року у справі № 619/2917/17. Факт того , що поведінка відповідача є причиною скандалів між нею та [PERSON] (третьою особою) підтверджується матеріалами та постановою Дзержинського районного суду міста Харкова у справі про адміністративне правопорушення № 638/7637/22. Із змісту її мотивувальної частини відомо, що причиною сварки , виниклої між [PERSON] (відповідачем) та [PERSON] (третьою особою) в період часу між 16 та 17 грудням 2022 року є поява відповідача за місцем мешкання у пізній час доби , в нетверезому стані. Із змісту резолютивної частини постанови відомо, що провадження у справі закрито за відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Рішення набуло законної сили. Факт того, що [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] підтверджується довідкою № 6326 - 5002031449 від 22 серпня 2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Факт того, що неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] мають інше місце мешкання та зареєстровані за адресами : [ADDRESS] та [ADDRESS] підтверджується довідкою № 02-16/1-691 від 22 грудня 2022 року про склад сім`ї, виданою Малоданилівською селищною радою Харківського району Харківської області. Та даними єдиного демографічного реєстру. Факт того, що позивач - [PERSON] працює на посаді сторожа Малоданилівської селищної ради та отримав доходи в сумі 72570 гривень 20 копійок за період з жовтня 2022 року по березень 2023 року, включно, підтверджується довідкою про доходи виданою Малоданилівською селищною радою. Враховуючи викладене, суд вважає, що доводи позивача, викладені в позові, знаходять своє підтвердження належними та допустимими доказами, що додані ним до матеріалів справи. Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного Процесуального Кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного Кодексу України Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 та 2 статті 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до частини 1 статті 116 Житлового Кодексу України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Наведена норма відповідає , як підстава для виселення відповідача , з огляду на її поведінку та спосіб життя. Одночасно з цим, суд не вбачає порушення прав дітей [PERSON] оскільки, як відповідач, так діти мають зареєстроване місце мешкання, що підтверджується наявними у справі матеріалами. Відповідно до частини 1 та 2 статті 319 Цивільного Кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до частини 1 статті 321 Цивільного Кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Наведені норми надають позивачеві право використання та розпорядження , належним йому майном на власний розсуд. Підсумовуючи наведене вище, суд вважає доведеним факт порушення прав позивача щодо розрядження власним майном, поданий ним позов обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного ,

Outcome: approved