Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] . Вимоги заяви обґрунтовані тим, що чоловік заявниці [PERSON] 04.08.2020 року прийнятий наказом командира військової частини [NUMBER] на військову службу за контрактом. Контракт є строковим та укладався на три роки, тобто до 04.08.2023 року. Проте з невідомих причин на початку вересня 2022 року [PERSON] повернувся до м. Києва та на службу більше не повертався. З часу його повернення [PERSON] поводився агресивно, умови проживання з ним через його дії (неконтрольовані приступи агресії, зловживання алкоголем) стали ще більш нестерпними. Причини, з яких він покинув службу, заявниці достеменно не відомі. 23.03.2023 року [PERSON] сильно напився, поводився агресивно. 24 та 25 березня 2023 року [PERSON] не давав заявниці з дитиною спокою та телефонував у нічний час, сидів під під`їздом квартири її батьків у комендантський час, вимагав, щоб вона з хворою дитиною йшла до нього додому, погрожував розправою. Заявниця відмовилась, так як відчувала небезпеку від нього. Прийшовши додому, він повикидав її речі на смітник, порізав їх ножицями. Все це спостерігала їх малолітня донька. Через дзвінки серед ночі дитина прокидалась та плакала, боялась, що тато прийде п`яним та накричить на неї. 26.03.2023 року о 23 год. 40 хв. за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру. Спочатку він вдарив [PERSON] біля під`їзду будинку безпричинно, вимагав сказати, де його документи. Потім він насильно потягнув її до квартири та через те, що він не міг знайти свої документи, які лежали на видному місці, він при дитині знов її вдарив, лаявся нецензурно при дитині. Був пізній час, дитина сильно плакала та благала, щоб тато не бив маму. Але [PERSON] виштовхав заявницю з квартири, не дав навіть взутися. Дитину забрати він не дав. Постановою судді Деснянського районного суду міста Києва від 18.04.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні домашнього насильства та направлено для проходження програми для кривдників, передбаченої ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству». 24.04.2023 р. внесено відомості до ЄРДР щодо вчинення [PERSON] кримінального правопорушення за кваліфікацією ч.1 ст.125 КК України. Наразі [PERSON] ще більше хвилюється за свою безпеку та життя, а також за життя та безпеку своєї доньки. [PERSON] ніколи не опікувався дитиною, не має будь-яких навиків батьківства. Він та його мати систематично зловживають спиртними напоями. Дитини знаходиться з ними у небезпеці. Заявниця зверталась з відповідними заявами до Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації. Однак дієвих заходів не вжито. [PERSON] подавала дві заяви про видачу обмежувального припису до Деснянського районного суду м. Києва. Так як дитина з березня 2023 року утримувалась у [PERSON] , він не давав її матері, забороняв з донькою спілкуватись та бачитись. В ході розгляду справ про застосування обмежувального припису до [PERSON] в Деснянському районному суді м. Києва останній поставив умову, що він поверне дитину матері за умови, що вона відмовиться від своїх заяв. Що заявниця і зробила. Такі дії [PERSON] завдають шкоди здоров`ю дитини та прямо порушують вимоги рекомендацій лікарів, а також положень ч.2 ст. 150 СК України, які закріплюють обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. На підставі викладеного заявниця звертається до суду з даною заявою, в якій просить видати обмежувальний припис [PERSON] на строк 6 (шість) місяців з заборонами щодо: перебування в місці проживання (перебування) [PERSON] , [INFO] за адресою місця проживання: [ADDRESS] ; наближення на 100 м до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування [PERSON] , зокрема, дошкільного навчального закладу (ясла-садочок) №182 за адресою: м.Київ. проспект Червоної калини,62-г ; особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. У судовому засіданні заявниця та її представник повністю підтримали заявлені вимоги, просили їх задовольнити. Заінтересована особа - [PERSON] - у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність заінтересованої особи, за наявних у справі матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. 3505 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Вислухавши пояснення заявниці, представника заявниці, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.08.2018 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] . У період перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 07.04.2023 року. 04.08.2020 року [PERSON] був прийнятий наказом командира військової частини [NUMBER] на військову службу за контрактом. Контракт є строковим та укладався на три роки, тобто до [INFO] . Проте на початку вересня 2022 року [PERSON] повернувся до м. Києва та на службу більше не повертався. З часу його повернення [PERSON] поводився агресивно, умови проживання з ним через його дії (неконтрольовані приступи агресії, зловживання алкоголем) стали ще більш нестерпними. 23.03.2023 року [PERSON] сильно напився, поводився агресивно. 24 та 25 березня 2023 року [PERSON] не давав заявниці з дитиною спокою та телефонував у нічний час, сидів під під`їздом квартири її батьків у комендантський час, вимагав, щоб вона з хворою дитиною йшла до нього додому, погрожував розправою. Заявниця відмовилась, так як відчувала небезпеку від нього. Прийшовши додому, він повикидав її речі на смітник, порізав їх ножицями. Все це спостерігала їх малолітня донька. Через дзвінки серед ночі дитина прокидалась та плакала, боялась, що тато прийде п`яним та накричить на неї. 26.03.2023 року о 23 год. 40 хв. за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру. Постановою судді Деснянського районного суду міста Києва від 18.04.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні домашнього насильства та направлено для проходження програми для кривдників, передбаченої ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству». 24.04.2023 р. за заявою [PERSON] внесено відомості до ЄРДР щодо вчинення [PERSON] кримінального правопорушення за кваліфікацією ч.1 ст.125 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Згідно даного Витягу у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023105030000436 від 24.04.2023 року вбачається, що 26.03.2023 року близько 23 год. 00 хв. за адресою [ADDRESS] [PERSON] наніс тілесні ушкодження [PERSON] . Відповідно до Виписки № 5148/471 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] , остання має ЗЧМТ струс головного мозку. Забій м`яких тканин голови, перелом кісток носу. Згідно повідомлення Військової частини [NUMBER] від 26.05.2023 року [PERSON] проходив військову службу за контрактом у військовій частині [NUMBER] у період з 04.08.2020 року по 06.10.2022 року, при цьому з 07.10.2022 року самовільно залишив військову частину та знятий з усіх видів забезпечення, у зв`язку з чим відпустка не надавалась. Також командиром Військової частини [NUMBER] надано характеристику на [PERSON] , відповідно до якої останній характеризується негативно за час проходження військової служби. Наразі [PERSON] ще більше хвилюється за свою безпеку та життя, а також за життя та безпеку своєї доньки, у зв`язку з чим неодноразово зверталась з відповідними заявами до Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, однак дієвих заходів не вжито. Відповідно до вимог ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: - домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; - психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі д дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; - фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання,а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] , заявниця обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї, її малолітньої дитини фізичне та психологічне насильство. Даний факт знайшов своє підтвердження під час розгляду справи по суті, був доведений належними письмовими доказами, наявними у матеріалах справи, зокрема, зверненнями заявниці до правоохоронних органів, органів соціального захисту, Служби у справах дітей, витягом з ЄРДР щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення, вчинене чоловіком заявниці відносно неї, постановою судді про притягнення порушника до адміністративної відповідальності, а також медичними довідками про отримані заявницею тілесні ушкодження. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3)взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Правилами глави 13 ЦПК України визначено, що розгляд справ про видачу і продовження обмежувального припису провадиться в порядку окремого провадження, а правилами ст. 294 цього Кодексу встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно із ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. З огляду на встановлені судом обставини щодо наявності фізичного та психологічного насильства з боку [PERSON] , нанесення ним тілесних ушкоджень заявниці, її дитині, суд вважає, що заявниця, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства та з урахуванням встановлених по справі обставин, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є підставною та обґрунтованою, а тому такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved