Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

В листопаді 2022р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 15, 16) до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 02 вересня 2021р. (далі по тексту - договір позики) у розмірі 77600,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 02 вересня 2021р. між сторонами був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідачу були надані у позику грошові кошти у розмірі 80000,0 грн. строком до 02 вересня 2022р. включно. Факт отримання відповідачем грошових коштів, підтверджується умовами договору. Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконував, надані у позику грошові кошти не повернув в повному обсязі, в досудовому порядку відповідачем було повернуто 2400,0 грн. Станом на час звернення до суду з вказаним позовом, сума заборгованості відповідача складає 77600,0 грн., всі досудової вимоги позивача про повернення решти суми заборгованості, відповідачем були проігноровані. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого права. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2023р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, наведених у позові, просив суд позов задовольнити. Наголошував, що відповідачем були повернута лише частина суми позики у розмірі 2400,0 грн., шляхом перерахування на його картковий рахунок. В судовому засіданні відповідач, зазначив, що поти позову заперечує частково, визнав факт укладення між сторонами договору позики від 02 вересня 2021р., та отримання ним у борг зазначеної суми коштів у розмірі 80000,0 грн. Проте відповідач зазначав, що крім перерахування суми коштів у розмірі 2400,0 грн. на картковий рахунок позивача, в якості виконання своїх зобов`язань, ним при звільненні з роботи була надана готівкою позивачу його заробітна плата і належні при звільненні витрати, і сума заборгованості на теперішній час становить приблизно 62000,0 - 64000,0 грн., при передачі коштів ним не вимагалося від позивача відповідної розписки, оскільки відповідач розраховував на добропорядність позивача. Відзив на позов стороною відповідача не подавався. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з матеріалів справи і було встановлено судом, що 02 вересня 2021р. між сторонами був укладений у письмовій формі, та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оленцевич О.А., договір позики, відповідно до п. 1.1 якого позикодавець (позивач) передає позичальникові (відповідачу), а позичальник отримує від позикодавця у власність грошові кошти у розмірі 80000,0 грн. та зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів. Передачу грошей було здійснено до підписання цього договору (п. 1.2 договору позики). Згідно п. 2.1. договору позики, позичальник зобов`язується повністю повернути позикодавцю кошти, вказані в пункті 1.1. без нарахування відсотків від суми позики до 02 вересня 2022р. Виконання позичальником свого зобов`язання за цим договором має бути здійснено в готівковій формі або шляхом перерахування на банківську карту (п. 2.2. договору позики). Відповідно до п. 3.4. договору позики, позичальник має право повертати позичену суму частинами, отримання коштів позикодавцем буде підтверджуватися банківськими квитанціями або розписками про отримання коштів. Відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні, сторони не заперечували, щодо укладення відповідного договору позики, відповідач визнав факт отримання суми позики, а також повернення позивачу, як кредитору суми коштів у розмірі 2400,0 грн., шляхом перерахування їх на картковий рахунок останнього. Разом з тим, протягом всього часу розгляду справи в суді стороною відповідача, в порушення ст. 76-81 ЦПК України, не було надано суду належні і допустимі докази на підтвердження ним виконання зобов`язань щодо повернення суми позики за укладеним між сторонами договору позики від 02 вересня 2021р. на суму понад 2400,0 грн., шляхом її отримання позивачем готівкою, враховуючи п. 3.4. договору позики. Згідно із розрахунком заборгованості за договором позики від 02 вересня 2021р., наведеним стороною позивача за текстом позову, сума заборгованості відповідача за цим договором складає 77600,0 грн. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики від 02 вересня 2021р. повністю, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за цим договором позики 77600,0 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,4 грн.

Outcome: approved