Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

Позивач звернулась до Оріхвського районного суду Запорізької області із позовом до відповідачів, про визнання їх такими, що втратили право користування в будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що їх на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Відповідачі, які є її онуками в будинку не проживають понад рік, їх перебування на реєстраційному обліку в належному позивачу житлі створює перешкоди у здійсненні нею права власності, спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг виходячи із кількості зареєстрованих осіб, тому вона просить про усунення цих перешкод шляхом позбавлення відповідачів права користування будинком. Ухвалою судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 30.09.2021 року справу прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 10.05.2022 № 29/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Оріхівського районного суду Запорізької області - Шевченківському районному суду м. Запоріжжя. За таких обставин, означена цивільна справа підсудна Шевченківському районному суду м. Запоріжжя. Згідно автоматизованого розподілу справу було передано до провадження судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. Ухвалою судді від 21.03.2023 року цивільну справу прийнято до провадження, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Позивач до суду не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволені позовних вимог наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання відповідачі не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином у відповідності до ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, будь-яких заяв чи клопотань суду не надали. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. За згодою позивача і у відповідності до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обгрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що позивачці як єдиній спадкоємиці після померлого чоловіка на підставі заповіту належить будинок [ADDRESS] (а.с.6, 7, 8). На момент звернення до суду відповідачі зареєстровані в означеному будинку (а.с. 11). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб. До видів речових прав на чуже майно в силу ст. 395 ЦК України відноситься, зокрема, право користування, а в силу ст. 401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно зі ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вирішуючи вимоги позову про позбавлення відповідачів права користування належним позивачу житлом на користь позивача, суд виходить з того, що існування цього права може бути зумовлене його реалізацією, тобто постійним проживанням в житлі. Судом встановлено, що відповідачі більше року не проживають в будинку, своїх речей не мають, витрати по сплаті за житлово-комунальні послуги не несуть (а.с. 30). Перебування відповідачів на обліку створює для позивача перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для знаття з реєстрації є, зокрема, остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням або про виселення. У зв`язку з викладеним право позивача, як вже зазначено, підлягає захисту в обраний ним спосіб. Відповідно до норм ЦПК України витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: approved