Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Глухівського міськрайонного суду Сумської області із вказаним позовом, в якому просила поділити спільне майно подружжя-житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку площею 0,1000га, розташовані за адресою [ADDRESS] , визнавши за нею право житлового будинку з приміщеннями: 1-1 площею 10,9 кв.м, 1-2 площею 9,8 кв.м, 1-3 площею 5,0 кв.м, 1-4 площею 12,4 кв.м, 1-5 площею 11,1 кв.м, 1-8 площею 15,5 кв.м, а також господарські будівлі: терасу а-1, літню кухню В, сараю Б, погріб Пг, погріб ПгІ. За відповідачем визнати право власності на частину житлового будинку з приміщеннями: 1-6 площею 11,5 кв.м, 1-7 площею 20,2 кв.м та господарські будівлі: гараж Г, сараю Б та вбиральню У. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 08.10.1991 перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, спільно проживає з ним, але фактично сімейні відносини припинені. Добровільно здійснити поділ спільного майна відповідач відмовився, що змусило її звернутися до суду з даним позовом. В подальшому позовні вимоги змінила, остаточно просить визнати спірне домоволодіння та земельну ділянку спільним сумісним майном подружжя, визнавши за нею право власності на одну другу частку вказаного нерухомого майна. В судовому засіданні позивач, представник позивача позов підтримали з мотивів викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти визнання за позивачкою права власності на одну другу частку домоволодіння те земельної ділянки по [ADDRESS] , оскільки це майно дійсно було придбане ними в період шлюбу і є їх спільною сумісною власністю. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. Так, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08.10.1991 року, про що свідчить копія відповідного свідоцтва. З копій свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що відповідач [PERSON] з 02.05.2015 є титульним власником житлового будинку загальною площею 99,2 кв.м, житловою площею 62,3 кв.м, по [ADDRESS] . За технічним паспортом, який був складений станом на 28.02.2020, у будинку наявні чотири житлові кімнати (А1-4, А1-5, А1-6, А1-7) площею 12,4 кв.м, 11,1 кв.м, 11,5 кв.м та 20,2 кв.м відповідно, коридор А1-1 площею 10,9 кв.м, кухня А1-2 площею 9,8 кв.м., санвузол А1-3 площею 5,0 кв.м, передпокій А1-8 площею 15,5 кв.м, тераса А1-І площею 4,8 кв.м. Загальна площа будинку складає 101,2 кв.м, житлова 55,2 кв.м. Також на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 031464 від 31.01.2006 [PERSON] володіє земельною ділянкою з кадастровим номером 5910300000:01:005:0089 площею 0,1000 га у [ADDRESS] цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Учасники справи не заперечують, що спірні будинок та земельна ділянка є спільною власністю подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~ч. 2 ст. 372 ЦК України\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 Сімейного кодексу України\~встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, норми\~статті 60 СК України\~передбачають презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1ст. 61\~СК України\~встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України\~встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1\~ст. 69 СК України\~встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2\~ст. 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Таким, чином, враховуючи, що набуті учасниками справи в період шлюбу спірні житловий будинок та земельна ділянка під ним є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, тому суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачкою право власності - на 1/2 частину вказаного майна, а за відповідачем, відповідно, також право власності на його частину. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у зв`язку з задоволенням позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved