Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-22 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін 27.02.2023 [PERSON] звернулася до Малинського районного суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав та встановлення піклування в обґрунтування якої зазначила, що 03 вересня 2016 року Малинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області був зареєстрований шлюб між сторонами. Від даного шлюбу [INFO] народилася донька [PERSON] . Відповідно до рішення Малинського районного суду Житомирської області від 09.08.2019 шлюб між сторонами був розірваний. Згідно з рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 15.04.2019 по справі № 283/159/19 ухвалено стягувати з боржника [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , до досягнення нею повноліття. Донька проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач останні два роки утриманням і вихованням дитини не займається, її життям, фізичним та духовним розвитком не цікавиться. Окрім того, систематично протягом тривалого періоду [PERSON] не сплачує аліментів на утримання дитини, у зв`язку з чим потреби дитини в повному обсязі не забезпечені. Розмір заборгованості з аліментів станом на 01.01.2023 складає 92501,80 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Малинського ВДВС у Коростенському районі Житомирської області. Зазначені вище обставини, на думку позивача, підтверджують факт того, що відповідач свідомо нехтує та умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо своєї дитини, ніяких стосунків з донькою не підтримує, не проявляє батьківської турботи щодо неї, не спілкується, не надає матеріальної допомоги. Вимогами позову [PERSON] просить позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] , стягнути з відповідача сплачений судовий збір. Явка сторін по справі: Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Пояснила, що десь з 2020 року відповідач виїхав за межі України, та припинив спілкування і піклування за дитиною. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Згідно поданих до суду заяв від 11 квітня, 04 травня та 05 червня 2023 року просив розгляд справи проводити без його участі у зв`язку з перебуванням за межами України, свого відношення до позовних вимог [PERSON] не висловив. Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області Суханова А.В., яка діє на підставі довіреності №228/03-32 від 08.03.2023, в судове засідання не з`явилася, згідно заяви від 22.06.2023 просила розгляд справи проводити без її участі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення сторін, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, виходячи з наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Згідно із заочним рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 09.08.2019 року у цивільній справі №283/1226/19, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.8). Довідкою №2/3 від 20.02.2023 за підписом депутата міської ради та головного спеціаліста міської ради, підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , сама виховує дитину [PERSON] , батько участі у виховані не приймає (а.с.9). Відповідно до довідки №1 від 16.02.2023 за підписом вихователя та директора Центру розвитку дитини «Сонечко» м. Малин, мама [PERSON] знаходиться на постійному дистанційному зв`язку із вихователями, цікавиться успіхами дитини, проявляє інтерес до її гармонійного розвитку. З батьком дитини педагоги закладу не знайомі, контакти з ним відсутні, він не з`являється до дитячого садку та не цікавиться умовами перебування та інтересами дитини (а.с.10). Згідно з довідкою №188/01-10 від 16.02.2023 за підписом лікаря та заступника головного лікаря з медичної частини КНП «Малинський ЦПМСД», до восьми місячного віку дитини [PERSON] , батьківські обов`язки виконували обоє батьків, надалі дитиною опікувалася лише мама (а.с.11). Відповідно до розрахунку за підписом начальника Малинського ВДВС Грищенко М.М., станом на 01.01.2023 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №58937208 становить 92501,80 грн. Згідно з рішенням виконавчого комітету Малинської міської ради №138 від 26.05.2023, затверджено висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітньої дитини [PERSON] . Вказаний висновок обґрунтований тим, що у дитини наявне бажання щоб тато приймав участь у її житті та спілкувався з нею. Психологом рекомендовано продовжувати спілкування дитини з батьком для її гармонійного розвитку (а.с.50-51). За клопотанням позивача в судовому засіданні були допитані свідки. Так, свідок [PERSON] пояснив, що він є братом позивача. Протягом останніх двох років відповідач дійсно не приїжджав до дитини. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є мамою позивача. Коли Мії виповнилося вісім місяців, вона разом з донькою почала проживати у свідка. З моменту розлучення сторін до виїзду відповідача за кордон, [PERSON] лише один раз приходив до дитини та тричі брав її на прогулянку. З моменту виїзду за межі України, відповідач навіть перестав спілкуватися з дитиною. Мотиви та застосовані норми права. Згідно зі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Під час розгляду справи судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України). Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм законодавства. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Статтею 150 СК України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов`язковою. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області встановлено недоцільним позбавляти батьківських прав батька [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що він ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, послалася на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, пов`язаних з вихованням дитини, а саме: не цікавиться дитиною, не піклується про неї, не приймає участь у її вихованні. В судовому засіданні не було встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача та її свідків, які є близькими родичами, щодо негативної характеристики відповідача. Ухиленням від виконання обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена положеннями п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї доньки в матеріалах справи відсутні. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно її доньки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Суд враховує рекомендацію психолога щодо продовження спілкування дитини з батьком для її гармонійного розвитку. За таких обставин, позбавлення батьківських прав відповідача, не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, і такий захід впливу за обставин, що склались, застосовувати не можна. Разом з цим, суд вважає за доцільне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків. Враховуючи вище викладене, згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed