Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 01.02.2012 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Калушу Калуського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 25, сина [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з ним, а дочку [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з відповідачкою. Свої вимоги мотивує тим, що він з відповідачкою 01.02.2012 зареєстрували шлюб. Від шлюбу у них народилися двоє дітей, а саме: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у них складалося добре, однак, з часом між ними почали виникати непорозуміння, які переростали у сварки та скандали, через різне ставлення до подружнього життя, ведення спільного господарства та різні погляди на виховання дітей. Тривалий час вони старалися якось змінити своє ставлення один до одного, однак, це не дало ніяких результатів та призвело до того, що відповідачка покинула сім`ю та пішла проживати з дочкою до своїх батьків, а син залишився з ним. Щодо місця проживання дітей то це було їхнім спільним рішенням, на даний час спору з цього питання між ним не має. Він вважає, що їхня сім`я розпалася, а шлюб носить тільки формальний характер і подальше перебування в такому шлюбі є недоцільним і суперечить його інтересам Позивач подав до суду заяву, відповідно до якої він зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити. Розгляд справи просить проводити без його участі. Відповідачка подала до суду заяву, згідно з якою вона позовні вимоги визнає, не заперечує щодо розірвання шлюбу, а також не заперечує щодо залишення неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з батьком, оскільки він з ним фактично проживає. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 08.05.2023 відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання за участю сторін в порядку спрощеного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов. 06.05.2023 позивач подав до суду заяву, відповідно до якої він зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити. Розгляд справи просить проводити без його участі. 06.05.2023 відповідачка подала до суду заяву, згідно з якою вона позовні вимоги визнає, не заперечує щодо розірвання шлюбу, а також не заперечує щодо залишення неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з батьком, оскільки він з ним фактично проживає. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у шлюбі з 01.02.2012, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Калушу Калуського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 25 (а.с. 4). Від спільного проживання у сторін народилися діти, а саме: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та № [NUMBER] (а.с. 5, 6). Згідно з довідкою, виданою Управління «ЦНАП» виконавчого комітету Калуської міської ради від 20.03.2023 № 2126359, позивач разом із сином [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою [ADDRESS] (а.с. 7). Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність неповнолітніх дітей, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові заяви та докази, які надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, вони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, позивач не бажає зберігати сім`ю за умов, які склалися між сторонами, відповідачка не заперечила щодо розірвання шлюбу, а тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне позов в цій частині задовольнити, шлюб між сторонами розірвати. Щодо залишення малолітного сина [PERSON] , [INFO] , проживати з батьком, а дочку [PERSON] , [INFO] , - з матір`ю, то суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 статті 9 СК України визначено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України передбачено, що спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, які проживають окремо, та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що першочерговим критерієм визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років, є спільна згода батьків, а дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ст. 160 СК України). І тільки у випадку наявності спору між батьками та/або дитиною щодо місця проживання малолітньої дитини, такий спір може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ст. 161 СК України). Водночас, у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження №61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Оскільки у даному випадку сторони у своїх заявах ствердили, що одна дитина проживає з батьком, а інша з матір"ю, з чим вони згідні, судом встановлено, що між ними відсутній будь-який спір щодо місця проживання їхніх малолітніх дітей. В той же час, за відсутності між сторонами відповідного спору, суд позбавлений можливості вирішувати такі питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи. Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору) зокрема, в суді. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам. Згідно з ч.ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Матеріали справи не містять жодних доказів того, що після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами одна дитина залишилася проживати разом з батьком, а інша з матір"ю. Долучена до матеріалів справи довідка про місце реєстрації [PERSON] , [INFO] , тільки підтверджує факт реєстрації малолітнього за певною адресою, а не місце його фактичного проживання. В той же час місце реєстрації та фактичного проживання [PERSON] , [INFO] , матеріали справи не містять. Крім того, доцільність окремого проживання та розділення рідних брата та сестри суду не доведена. Не представилося можливим також встановити, з якого часу відповідачка покинула чоловіка та сина і почала проживати з дочкою окремо в будинку своїх батьків, про що вказує позивач у позовній заяві. Враховуючи наведене, суду не було надано жодних доказів, які б вказували на дійсне фактичне проживання дітей, тривалість такого проживання, а відповідно вирішити питання про залишення дітей з одним з батьків, не змінюючи при цьому їх факичного місця проживання, суд не має можливості. На підставі наведеного у вимозі щодо залишення однієї дитини проживати з батьком, а іншої з матір"ю, слід відмовити. На підставі викладеного, ст.ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 114 СК України, та

Outcome: partial