Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: 21.02.2023 року заявниця [PERSON] через\~свого представника\~адвоката Яворську\~М.М. звернулася в Турківський районний суд Львівської області із заявою до заінтересованої особи орган опіки та піклування Турківської міської ради Самбірського району Львівської області про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки і призначення опікуна. За результатами автоматизованого розподілу судової справи, оформленого відповідним протоколом від 21.02.2023\~року, для розгляду цієї справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Ференц Р.І. \~ \~ \~ \~ Предметом заяви є про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна. Така категорія справи відповідно до вимог\~ст.19 ЦПК України належить до компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, оскільки ч.1\~ст.19 ЦПК України\~\~передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Ст.19 ч.2 п.3 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства і цивільне судочинство\~здійснюється за\~правилами,\~передбаченими цим\~Кодексом,\~у порядку окремого провадження. Згідно ч.7 ст.19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно\~ст.23 ЦПК України\~усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції. Згідно ч.1\~ст.\~316\~ЦПК України\~заява фізичної\~особи про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення над нею опіки і призначення опікуна, подається до суду за місцем проживання такої особи. Згідно п.1\~ч.2\~ст.293\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи про визнання фізичної особи недієздатною. Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності. Підсудність є розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду. Територіальна підсудність є підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа. Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання, місце заподіяння шкоди, місце знаходження майна, місце розгляду первісного позову тощо. Окрім цього, підсудність справи Турківському районному суду Львівської області визначається, оскільки відповідає вимогам ст.ст.295-297 ЦПК України. Форма і зміст поданої заявником заяви відповідає вимогам ст.ст.293-297,300 ЦПК України. Справа підсудна даному суду, оскільки згідно п.1 ч.2 ст.293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав і суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020\~року №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», яка набрала чинності 19.07.2020\~року, в Україні утворено 136 нових та ліквідовано 490 районів, в тому числі, ліквідовано Турківський район Львівської області та утворено Самбірський район (з адміністративним центром у місті Самбір) у складі територій Бісковицької сільської, Боринської селищної, Добромильської міської, Новокалинівської міської, Ралівської сільської, Рудківської міської, Самбірської міської, Старосамбірської міської, Стрілківської сільської, Турківської міської, Хирівської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3.1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020\~року № 807-IX, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022\~року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24\~лютого 2022\~року № 2102-IX. Указом Президента України від 6 лютого 2023\~року №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 8419-IX від 07.02.2023\~року, строк дії воєнного стану продовжено. Справа підсудна Турківському районному суду Львівської області, оскільки ст.ст.\~23, 27, 162 ЦПК України передбачено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування такої особи. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ СТОРІН ПО СПРАВІ. Позиція особи, яка звернулася із заявою в суд. Заявниця свої позивні вимоги обґрунтовує тим, що вона є рідною сестрою [PERSON] , який є особою з інвалідністю 1-ї групи з дитинства, страждає стійким психічним розладом. Внаслідок психічного захворювання, помірної розумової відсталості, [PERSON] не має змоги усвідомлювати свої дії та керувати ними, потребує постійного стороннього догляду, нагляду та допомоги. Проживає із заявницею, власної сім`ї не має, після смерті матері постійний догляд за ним здійснює заявниця, інших близьких родичів, які могли б здійснювати догляд за ним немає. Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 15.10.2020 року у справі № 458/750/19 громадянин [PERSON] визнаний недієздатним, встановлено над ним опіку, опікуном призначено заявницю. Рішення суду набрало законної сили 17.11.2020 року, на час звернення в суд строк дії рішення суду закінчився, у зв`язку з чим заявниця повторно звернулася до суду з заявою про визнання [PERSON] недієздатним та призначення над ним опіки. Позиція заінтересованих осіб. Заінтересована особа Турківська міська рада Самбірського району Львівської області в особі органу опіки і піклування, повноважний представник згідно довіреності [PERSON] в судове засідання прибув, проти задоволення заяви не заперечує, просить заяву задовольнити. Заінтересована особа прав та інтересів якої стосується питання визнання недієздатною\~і встановлення\~над такою\~особою опіки [PERSON] , зважаючи на висновок експерта Львівської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України», враховуючи думку учасників справи стосовно того, що [PERSON] не може через свій стан здоров`я висловили думку щодо своїх прав та інтересів, за своїм\~психічним станом\~на теперішній\~час не\~може розуміти\~значення своїх\~дій та\~керувати ними,\~присутність його\~в судовому\~засіданні визнана\~недоцільною, в судове засідання не прибув, не висловив свою позицію і думку стосовно предмету заяви. Заяви (клопотання) учасників справи. 01.02.2023 року заявницею подано заяву про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки і призначення опікуна 28.02.2023 року заявниця подала підтверджуючі докази виконання вимог ухвали суду. 01.02.2023 року заявницею подано клопотання про призначення у справі судово-психіатричної експертизи, проведення якої доручити лікарям - судово-психіатричним експертам Львівської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України». Інших клопотань і заяв від заявника на адресу суду не надходило. Від заінтересованих осіб інших заяв і клопотань на адресу суду не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 23.02.2023 року заяву\~ [PERSON] заінтересована особа орган опіки та піклування Турківської міської ради Самбірського району Львівської області про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки і призначення опікуна залишено без руху, надано заявниці [PERSON] строк для усунення недоліків, вказаних в описовій частині ухвали, подавши у визначений ухвалою строк усі підтверджуючі документи виконання вимог ухвали і усунення недоліків. Ухвалою суду\~від 07.03.2023\~року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження, призначено справу до розгляду в судовому засіданні, викликано учасників справи, розгляд справи вирішено проводити в порядку окремого провадження в складі одного судді і двох присяжних, призначено по справі судове засідання, в судове засідання викликано заявника, представників заінтересованих осіб.\~ Ухвалою суду від 22.03.2023\~ року по справі клопотання заявниці [PERSON] про призначення судово-психіатричної експертизи (амбулаторної) було задоволено, по справі призначено амбулаторну судово-психіатричну експертизу стосовно [PERSON] , [INFO] , внаслідок його захворювання, проведення якої доручити лікарям судово-психіатричним експертам Львівської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» (79021, Львівська область м.Львів вулиця Кульпарківська,95). Ухвалою суду від 05.06.2023 року поновлено провадження у цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку окремого провадження в складі одного судді і двох присяжних, призначено у справі судове засідання, в судове засідання викликано заявника, представників заінтересованих осіб. Судові засідання про справі було призначено 22.03.2023\~року, 28.03.2023\~року, 13.06.2023\~року. Заінтересована особа [PERSON] про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином і в передбачений законом порядок, що підтверджується судовою повісткою скерованою на її ім`я. Враховуючи неявку заінтересованої сторони, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд керується вимогами ч.1\~ст.223 ЦПК України,\~якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно вимог\~\~ст.131 ЦПК України\~передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному\~ст.129 ЦПК України, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає. Суд вважає, що немає порушення прав сторін, оскільки справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані щодо своєчасного повідомлення особи про місце і час розгляду справи та якщо не надійшло клопотання про відкладення цього розгляду. Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність сторін по справі, суд враховує практику Європейського суду з прав людини стосовно критеріїв розумних строків, поведінку заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу (рішення у справах «Федіна проти України» від 02.09.2010 року, «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 року тощо), а також приймаючи до уваги рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» яким наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд прийшов до висновку про розгляд справи на підставі наявних у справі даних і доказів. Окрім цього, як зазначив ЄСПЛ у справі "Каракуця проти України" (заява №18986/06; п.57) суд зазначив, що це є обов`язок зацікавленої сторони виявляти особливу уважність, дбаючи про свої інтереси, та вживати необхідних заходів для отримання інформації про рух своєї справи (Teuschler v. Germany, №47636/99; Sukhorubchenko v. Russia, №69315/01, § 48; Gurzhyy v. Ukraine, №326/03.) Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у п.35 рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Подібна позиція цього суду викладена, також у рішеннях у справах "Олександр Шевченко проти України" (заява N 8371/02, п.27, та "Трух проти України" заява N 50966/99), де суд наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Судом при розгляді даної справи враховано позицію Верховного Суду відображену в п.34 постанови від 12.03.2019 року по справі №910/9836/18 де зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення ЄСПЛ "Богонос проти Росії" від 05.02.2004 року). Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Представник заявниці адвокат Яворська М.М. в судове засідання прибула, заяву підтримала, надала пояснення аналогічні до обставин і фактів, які наведені в заяві, просила заяву задовольнити. 13.06.2023 року по справі проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Стаття 4 ЦПК України\~визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст..12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів. Вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено шляхом дослідження матеріалів справи та отриманням пояснень в судовому засіданні у сторін по справі, що [PERSON] з дитинства страждає па психічне захворювання, є інвалідом першої групи із дитинства I групи хворіє на психічне захворювання, відповідно за своїм психічним станом він не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, оскільки обмежений в здатності до самостійного пересування, в здатності до орієнтації, в здатності до спілкування, а відтак потребує постійного стороннього догляду, нагляду та опіки. Судом також встановлено, що із заявою про визнання\~особи недієздатною\~та встановлення\~опіки звернулася [PERSON] , яка є рідною сестрою [PERSON] . Зі свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Турківським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Львівської області 31.03.1965\~року, вбачається, що її батьками є є [PERSON] та [PERSON] . Також згідно повторного свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Турківського районного управління юстиції у Львівській області вбачається, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] . З наведеного вище вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є рідними братом та сестрою. 06.08.1988\~року заявниця [PERSON] зареєструвала шлюб, змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », про що 06.08.1988\~року складено відповідний актовий запис №332, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] виданим відділом РАЦС Червоноармійського району м.Львова. З досліджених\~документів встановлено,\~що заявник\~і особа,\~ прав та інтересів якої стосується питання визнання недієздатною і встановлення над такою особою опіки перебувають в сімейних відносинах. Судом встановлено, що місцем реєстрації заявниці [PERSON] згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №25 від 04.01.2023\~року, виданої виконавчим комітетом Турківської міської ради Львівської області є вул.С.Стрільців,62 м. Турка Самбірський район Львівська область. Також судом встановлено, що заінтересована особа прав та інтересів якої стосується питання визнання недієздатною\~і встановлення\~над такою\~особою опіки [PERSON] згідно паспорта громадянина України, та довідки про склад сім`ї №25 від 04.01.2023\~року, виданої виконавчим комітетом Турківської міської ради Львівської області є вул.С.Стрільців,62 м. Турка Самбірський район Львівська область. З досліджених документів судом встановлено, що заявниця зареєстрована та проживає разом особою, прав та інтересів якої стосується питання визнання недієздатною і встановлення над такою особою опіки, здійснює догляд та обслуговування за такою особою. Судом встановлено, що [PERSON] є особою з інвалідністю 1 А групи з дитинства,\~що підтверджується\~актом огляду\~МСЕК серії\~10\~ААА № 838063 від 06.10.2013 року на підставі акту №2618 огляду МСЕК і з якого встановлена безтерміново група інвалідності I з дитинства із зазначенням потреби постійного стороннього догляду, нагляду, допомоги. Згідно висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу [PERSON] інвалід І А групи внаслідок психічного розладу, проживає разом [PERSON] за адресою [ADDRESS] , за рівнем обмеження самообслуговування; обмеження здатності до самостійного пересування, обмеження здатності до орієнтації, обмеження здатності до спілкування, обмеження здатності контролювати свою поведінку хворий [PERSON] потребує постійного стороннього догляду. Рішенням виконавчого комітету Турківської міської ради ради від 06.10.2022\~року №73 затверджено висновок про доцільність призначення [PERSON] опікуном над недієздатною особою [PERSON] . Відповідно до вищевказаного висновку опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника, кандидатом в опікуни [PERSON] є його сестра [PERSON] , яка проживає разом з ним по [ADDRESS] . Вона особисто здійснює догляд за братом, вирішує всі побутові питання. [PERSON] має добрий стан здоров`я та може надавати постійну сторонню допомогу і бути опікуном. З метою захисту особистих немайнових і майнових прав [PERSON] , що за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки, а також для піклування і створення їй необхідних побутових умов, здійснення за ним належного догляду, забезпечення йому лікування комісія вважає за доцільне призначити опікуном над недієздатним [PERSON] саме , [PERSON] , його серстру, яка проживає разом з ним [ADDRESS] . Висновком судово-психіатричного експерта №447\~від 12.05.2023\~року підтверджено, що [PERSON] страждає хронічним, стійким психічним розладом у виді важкої розумової відсталості та нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, за своїм психічним станом потребує опіки. Встановивши дійсні обставини справи, дослідивши докази заявника на обґрунтування заявлених вимог, суд вирішує дану справу з врахуванням наступних мотивів та норм права. Суд встановив, що заява належить до розгляду в порядку цивільного судочинства розділу 4 глави 6 «Окреме провадження». Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановлене законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог п.1 ч.2 ст.. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Вимогами ст..294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду а також з врахуванням інших особливостей розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Вимогами ст. 295 ЦПК України передбачено, що заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги - за місцезнаходженням цього закладу. Заяву про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи може бути подано членами її сім`ї, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Окрім цього, заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 березня 1972 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним», якщо під час роз\-гляду справи буде встановлено, що заяву подано неправомочною осо\-бою, суд повинен, не закриваючи провадження у справі, обговорити питання про заміну неналежного заявника належним. Судом встановлено, що заяву подано правомочною особою, яка перебуває в родинних відносинах з\~особою стосовно якої вирішується питання визнання недієздатною і встановлення над такою особою опіки. Заінтересованими особами згідно поданої заяви є Турківська міська рада Самбірського району Львівської області як орган опіки і піклування. Вимогами ст..297\~ЦПК України\~врегульовано вимоги\~до змісту заяви. У заяві\~про обмеження\~цивільної дієздатності\~фізичної особи\~мають бути\~викладені обставини,\~що свідчать\~про психічний\~розлад,\~істотно впливають\~на її\~здатність усвідомлювати\~значення своїх\~дій та\~(або)\~керувати ними,\~чи обставини,\~що підтверджують\~дії,\~внаслідок яких\~фізична особа,\~яка зловживає\~спиртними напоями,\~наркотичними засобами,\~токсичними речовинами,\~азартними іграми\~тощо,\~поставила себе\~чи свою\~сім`ю,\~а також\~інших осіб,\~яких вона\~за законом\~зобов`язана утримувати,\~у скрутне\~матеріальне становище. У заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. У силу ч.1 ст.300 ЦПК України, суд ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй опікуна. Що стосується вимог про особи недієздатною, то судом встановлено наступне. Відповідно до ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Цивільна дієздатність фізичної особи це її здатність своїми діями набувати для себе цивільні права і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Дієздатність вказує на передбачену нормами права здатність особи самостійно, своїми усвідомленими діями, здійснювати (використовувати і виконувати) суб`єктивні права і юридичні обов`язки. Набуття дієздатності, обмеження дієздатності та визнання особи недієздатною встановлюються за значеними галузями права та відбувається за рішенням суду. Обмеження дієздатності та визнання особи недієздатною обмежує здатність фізичної особи самостійно вступати в правовідносини, після визнання такого факту особі призначається опікун чи піклувальник. Стан недієздатності характерний тільки для фізичних осіб та встановлюється в судовому порядку після обов`язкового проведення судово-психіатричної експертизи. Визнання особи недієздатною містить в собі два критерії: медичний та юридичний (психологічний). Під медичним критерієм слід розуміти «хронічний, стійкий психічний розлад». Юридичний (психологічний) критерій, вказує на нездатність особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Судом встановлено, що згідно медичних документів, висновку судово-психіатричного експерта, пояснень свідків [PERSON] є особою з інвалідністю першої А групи, інвалідом дитинства, безтерміново, що підтверджується відповідною довідкою МСЕК серії 10 ААА № 838063 від 06.10.2013 року на підставі акту №2618 огляду МСЕК виданою міжрайонною спеціалізованою психіатричною МСЕК №2 Львівського обласного Центру медико-соціальної експертизи, хворіє на психічне захворювання, відповідно за своїм психічним станом вона не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, оскільки обмежений в здатності до самостійного пересування, в здатності до орієнтації, в здатності до спілкування, а відтак потребує постійного стороннього догляду, нагляду та опіки. Відповідно до ч.1ст.40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Судом встановлено, що згідно висновку судово-психіатричного експерта №447\~від 12.05.2023\~року підтверджено, що [PERSON] страждає хронічним, стійким психічним розладом у виді помірної розумової відсталості та нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, за своїм психічним станом потребує опіки. Відповідно до ч.1 ст.55 ЦК України\~опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Судом встановлено, що згідно висновку органу опіки і піклування Турківської міської ради Львівської області, який затверджений рішенням виконавчого комітету Турківської міської ради ради від 06.10.2022\~року №73, з метою захисту особистих немайнових і майнових прав [PERSON] , що за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки, а також для піклування і створення йому необхідних побутових умов, здійснення за ним належного догляду, забезпечення йому лікування комісія вважає за доцільне призначити опікуном над недієздатним [PERSON] рідну сестру [PERSON] , яка проживає разом з ним по [ADDRESS] . Судом враховано те, що рішенням Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" констатовано, що відсутність у заявниці можливості безпосередньо вимагати поновлення своєї цивільної дієздатності призвела до того, що це питання не розглядалося судами взагалі. Європейський суд з прав людини в своєму рішенні зазначив, що "відсутність судового розгляду цього питання, яка серйозно вплинула на численні аспекти життя заявниці, не можна виправдати легітимними цілями, що лежать в основі обмеження доступу до суду осіб, визнаних недієздатними" (п. 40). За таких обставин ЄСПЛ дійшов висновку, що ситуація, в якій опинилася заявниця, призвела до відмови у правосудді щодо можливості забезпечення перегляду її цивільної дієздатності, тобто було порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. ЄСПЛ в рішенні від 27.03.2008 року у справі «Штукатуров проти Росії» (заява № 44009/05) зазначив, що, вирішуючи справу про визнання особи недієздатною виключно на підставі письмових доказів, не побачивши і не почувши особу, суд порушив її право на справедливий судовий розгляд, передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Конституційний Суд України у Рішенні від 01.06.2016 року у справі № 2-рп/2016 зазначив, що недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод; хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, у тому числі право на свободу та особисту недоторканність, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17.07.1997 року і набрала чинності для України 11.09.1997 року. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) наголошує, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21.02.1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13.10.2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132). У цьому контексті ЄСПЛ неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (рішення у справі "Вайт і Кеннеді проти Німеччини" (п. 67), "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" (п. 45). Виходячи з матеріалів даної справи, показів здобутих в судовому засіданні, суд приймає до уваги висновок судово-психіатричного експерта №447 від 12.05.2023 року. Вище викладене підтверджується також висновком судово-психіатричного експерта №447 від 12.05.2023 року, згідно якого [PERSON] страждає хронічним, стійким психічним розладом у виді помірної розумової відсталості та нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, за своїм психічним станом потребує опіки. Такий висновок наданий по тій причині, що, як встановив експерт, в [PERSON] з раннього дитинства по даний час наявний парціальний недорозвиток інтелектуально-мнестичної сфери, що проявляється загалом низькою механічною пам`яттю, нездатністю засвоїти будь-які шкільні знання, неспроможністю до судження, недорозвиток мови, повною соціальною дезадаптацією, моторики та вираженою незрілістю емоційно-вольової сфери із нездатністю адекватно сприймати навколишню дійсність та критично оцінювати свій стан і поведінку із збереженням елементарних функцій психіки, інстинктів. Відповідно до діагностичних стандартів, критеріїв міжнародної класифікації хвороб 10 перегляду діагностовані в неї клінічні симптоми відповідають перебігу помірної розумової відсталості в ступені імбецильності, які відносяться до тяжкого психічного розладу, який позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. При призначенні по даній справі експертизи з метою отримання висновку судово-психіатричного експерта судом керувався вимогами Постанови Пленум Верховного Суду України від 12.06.2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» роз`яснив, що при вирішенні питання про призначення експертизи суди повинні Законом України «Про судову експертизу», Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, та враховувати роз`яснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року №8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», з урахуванням особливостей правового регулювання захисту суб`єктивних прав. Матеріалами справи встановлено, а в судовому засіданні підтверджено, що через страждання [PERSON] стійким хронічним психічним розладом у формі розумової відсталості, яке підтверджено висновком судово-психіатричного експерта, медичною документацією, [PERSON] може бути визнаний недієздатною особою. Постановляючи рішення, суд виходить з того, що згідно з виснов\-ку судово-психіатричної експертизи особа виявляє ознаки недоумства і за своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій або керува\-ти ними, тому потребує встановлення над ним опіки. Визнання [PERSON] недієздатним відповідає його інтересам, оскільки він потребує стороннього піклування та догляду, тому суд вважає, що заяву слід задовольнити. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є підставною та обґрунтованою в частині визнання [PERSON] недієздатною особою. Відповідно до ст. 41 ЦК України, правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема відсутність у неї права вчиняти самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун. Отже, призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, при цьому саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна. Отже, призначення опікуна недієздатній особі на думку суду переслідує перш за все найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Що стосується вимог про призначення опікуна, то судом встановлено наступне. Опіка є особливою формою державної турботи про повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Порядок встановлення опіки над особою, яка визнана судом недієздатною, виконання опікуном своїх обов`язків та звільнення від повноважень опікуна визначений главою 6 ЦК України та Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88. Згідно ст. 55 ЦК України та п. 1.2 Правил опіки та піклування, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Цивільного кодексу України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Згідно ч.1 ст.60 ЦК України\~суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною. Відповідно до ч.2 ст.63 ЦК України\~опікуном може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна відповідно до вимог ч.3 ст.63 ЦК України. Відповідно до п. 5 ст. 63 ЦК України фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. У відповідності до приписів ст. 67 ЦК України та Розділу 4 Правил, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Відповідно до п. 3 ст. 67 ЦК України опікун вчинює правочин від імені та в інтересах підопічного. Згідно ч. 3 ст. 296 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. За ч.3 ст.64 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Наявність визначених ст.64 ЦК України\~обставин, які перешкоджали б заявнику бути опікуном судом не встановлено. У висновку Турківської міської ради Львівської області як органу опіки і піклування вказано, що з метою захисту особистих немайнових і майнових прав [PERSON] , що за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки, а також для піклування і створення йому необхідних побутових умов, здійснення за ним належного догляду, забезпечення йому лікування комісія вважає за доцільне призначити опікуном над недієздатним [PERSON] сестру , [PERSON] , яка проживає разом з ним по [ADDRESS] . Згідно рішення №73 виконавчого комітету Турківської міської ради Львівської області від 06.10.2023 року затверджено висновок органу опіки і піклування Турківської міської ради Львівської області щодо можливості призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] . Призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] відповідатиме інтересам [PERSON] , оскільки останній потребує стороннього піклування та догляду, тому суд вважає, що заяву слід задовольнити також і в частині призначення опікуна. При вирішенні питання призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] враховано те, що в ч. 3 ст. 244 СК України зазначений чіткий перелік осіб, які не можуть бути опікуном, піклу\-вальником. З наявних матеріалів справи встановлено, що ніяких протипоказань [PERSON] для встановлення опікунства над [PERSON] не встановлено, тому суд вважає за можливе задовольнити вимоги [PERSON] щодо призначення опікуном над [PERSON] . Відповідно до ч.ч.6-7 ст. 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною першою цієї статті. 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу. Відповідно до приписів законодавства у справах про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності ЦПК України\~передбачається періодичний судовий контроль за наявністю/продовженням існування підстав для обмеження чи позбавлення особи дієздатності (принцип, визначений у рішеннях ЄСПЛ «Наталія Михайленко проти України» (2013), «Станєв проти Болгарії» (2012), «Штукатуров проти Росії» (2008), адже ч.6 ст.300 ЦПК України встановлюється максимальний строк дії судового рішення про визнання фізичної особи недієздатною у 2 роки. Нормами ч.ч. 5-9\~ст.300 ЦПК України, рішення суду після набрання ним законної сили надсилається судом органу опіки та піклування, органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи. Згідно із вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується подана заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, зважаючи на те, що заявником доведені обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог в повному обсязі. Водночас, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04), що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, №303-A, п.29). Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Розподіл судових витрат між сторонами. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати в цій справі складаються з судового збору. Згідно з ч. 1 ст.141 ЦПК України в редакції Закону України №2147-8 від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У рішенні Конституційного суду України\~№\~12-рп/2013\~зазначено, що звернення до суду пов`язане з необхідністю сплати судового збору, що впливає на можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого\~ст.55 Конституції України. Зазначене відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981 року №\~R\~(81)\~7, якою визначено: «у\~тій мірі, в\~якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до\~правосуддя, їх\~треба, якщо це\~можливо, скоротити або\~скасувати» (пп.\~12 п.\~D). Питання повернення судового збору регламентовано ст.7 Законом України «Про судовий збір», де передбачено п`ять підстав для повернення сплаченого судового збору: 1)\~зменшення розміру позовних вимог або внесення суми судового збору у більшому розмірі, ніж було потрібно; 2)\~повернення заяви або скарги стороні за заявою (клопотанням) заявника; 3)\~відмова суду у відкритті провадження у справі; 4)\~залишення заяви або скарги без розгляду; 5)\~закриття (припинення) провадження у справі в усіх інстанціях. Відповідно до процесуального кодексу, при винесенні рішення суддя повинен в обов`язковому порядку розподілити судові витрати між сторонами процесу. До судових витрат входить і судовий збір. Процесуальним кодексом не включено до обов`язку суду здійснювати повернення сплаченого судового збору при обов`язковому розподілі судових витрат. Заявниця в резолютивній частині заяви зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 299 ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави. Згідно ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Згідно п.11 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року розміри ставок судового збору визначаються з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна позовна заява, інша заява і скарга подані до суду. При цьому ставки судового збору також визначаються розміром мінімальної заробітної плати, встановленої у році, коли позовну заяву, іншу заяву і скаргу було подано до суду. Суд наголошує, що за змістом цієї норми Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, і такі витрати відносяться на рахунок держави. Вимогами ч.7 ст.294 ЦПК України передбачено, що при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved