Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

16.06.2021 р. до суду представниками позивача - адвокатами адвокатського об`єднання «Автопоміч» подано в інтересах [PERSON] , цей позов, в якому заявлено дві позовних вимоги, а саме: - стягнути з Приватного акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» на користь [PERSON] , 5643 (п`ять тисяч шістсот сорок три) грн. 99 коп., недоплаченого страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи; - стягнути з Приватного акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» на користь держави 908 грн. судового збору. 1. Короткий зміст позову. [INFO] приблизно о 21 год. 35 хв. м. Гайсин Вінницької області, по вул. 1-го Травня, відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Мерседес Sprinter», реєстраційний номер [NUMBER] , скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , після наїзду, в подальшому відбувся переїзд пішохода автомобілем «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] від отриманих травм помер на місці події. [INFO] за фактом настання даної дорожньо-транспортної пригоди було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020020000000266, за ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування. У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Мерседес Sprinter», реєстраційний номер [NUMBER] , на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СК «УНІКА», згідно із полісом №АО 1907737, [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «УНІКА», з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, та заявою від 31.08.2020 р. про виплату страхового відшкодування: - пов`язаного з заподіяною моральною шкодою, 1/6 частки, що належить сину загиблого [PERSON] в розмірі 9446,00 грн. ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» визнало подію страховим випадком та 30.09.2020 р. здійснило виплату страхового відшкодування: - 4723,00 грн. - відшкодування моральної шкоди з утриманням податків із зазначеної суми, що в загальному розмірі становить - 3802,01 грн. Однак позивач вважає, що відповідач невірно провів розрахунок розміру відшкодування по втраті годувальника та безпідставно зменшив розмір всіх виплат на 50%, у зв`язку з чим невідшкодована лишилася сума 5643,99 грн. моральної шкоди, що належить сину померлого [PERSON] . 2. Обґрунтування вимог. Згідно із ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», «страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого». Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», «У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи». Згідно із п. 23.1. ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», «Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. 3. Обґрунтування щодо відшкодування моральної шкоди. Згідно з положенням п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Пунктом 27.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено: Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Оскільки розмір заробітної плати на момент дорожньо-транспортної пригоди становив 4723,00 грн., отже, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 56676,00 грн. (4723,00 х 12 = 56676,00 грн.). Оскільки у загиблого [PERSON] , крім сина [PERSON] , [INFO] , є і мати - [PERSON] та діти - [PERSON] [INFO] ,, [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] то [PERSON] , належить 1/6 частини від загального розміру страхового відшкодування (56 676,00 грн.), а саме 9446,00 грн. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди син [PERSON] , втратив батька, дана втрата є непоправною. Позивач оцінює завдану сину [PERSON] моральну шкоду в розмірі 300000,00 грн., однак в силу вимог Закону не вправі вимагати у відповідача її відшкодування в розмірі більшому ніж 9446,00 грн. Відповідач повинен був здійснити виплату відшкодування моральної шкоди позивачу в загальному розмірі 9446,00 грн., однак виплатив лише 3802,01 грн. 4. Обґрунтування щодо настання цивільно-правової відповідальності та страхового випадку. Відповідно до частини 1 статті 1187 Цивільного кодексу України: «Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб». «Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку» (ч.2 ст.1187 ЦК України). Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 4 його Постанови № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки. - незалежно від наявності вини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що на відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Разом з тим метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Отже, законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). (Дана правова позиція викладена в Постанові Верховного суду від 10.01.2019р., справа № 751/8121/17. провадження № 61-39326св18 та в Постанові Верховного суду від 15.08.2019р. у справі №75б/16649/13-й. провадження № 61-26702св18.) 5. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 24.06.2021 року ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області відкрито провадження у справі. Також у продовж періоду часу розгляду справи з 09.02.2022р. по 02.02.2023 р. судом постановлялись ухвали про участь представника позивача адвокатів в режимі відео конференції. 26.01.2023 р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області визнано обов`язковою явку в судове засідання представника позивача адвоката Лабика Руслана Романовича. 08.06.2023 р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області постановлено провести у справі заочний розгляд. 08.06.2023 р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області закрито підготовче провадження у справі за цим цивільним позовом та призначено справу до судового розгляду по суті, а також задоволено клопотання сторони позивача і поновлено строк для подання стороною позивача доказів у справі № 129/1649/21 та постановлено прийняти і долучити до матеріалів цивільної справи письмові докази, - засвідчені копії обвинувального акту від 30.09.2020 року; реєстру матеріалів досудового розслідування; протоколу огляду місця ДТП; висновку експерта від 10.09.2020 №628; висновку експерта від 18.09.2020 №665; свідоцтва про реєстрацію ТЗ Mercedes-Benz; висновку експерта від 04.09.2020 №89; протоколу допиту підозрюваного від 24.09.2020; ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 05.08.2020 року; засвідченої копії вироку Гайсинського районного суду Вінницької області від 31.03.2023 року у справі 129/3221/20 з відміткою про набрання ним чинності 01.05.2023 року (за кримінальним провадженням №12020020000000266 про обвинувачення [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України), які дослідити під час судового розгляду справи по суті. Представник позивача адвокат Лабик Р.Р. в судове засідання не з`явився, подав до суду 08.06.2023 року заяву, в якій просив позов задовольнити повністю, а справу розглядати у його та позивача відсутність, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідач в судове засідання неодноразово не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про перенесення розгляду справи не заявив, відзиву не надавав відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. Оскільки належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи представник відповідача у судові засідання неодноразово не з`являвся, в числі інших не з`явився - 21.07.2021 р., 16.11.2021 р., 18.01.2022 р., 07.03.2022 р., 05.04.2022 р., 30.05.2022 р., 20.07.2022 р., 21.10.2022 р., 29.11.2022 р., 26.01.2023 р., 14.03.2023 р., 26.04.2023 р. та 08.06.2023 р., від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, клопотань про відкладення справи, відзиву, крім того представник відповідача був повідомлений про дату, час і місце судового засідання оголошеннями через веб-сайт Гайсинського районного суду Вінницької області від 19.01.2022 р., 09.02.2022 р., 06.06.2022 р., 21.07.2022 р., а представник позивача та позивач не заперечували проти заочного вирішення справи, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення у порядку спрощеного позовного провадження, про що 08.06.2023 р. постановив ухвалу. З урахуванням письмової позиції позивача, представника позивача та досліджених доказів суд визнає за необхідне за згодою представника позивача та позивача на підставі ст. 280 ЦПК України постановити заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю з таких міркувань. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, встановив, що [INFO] о 21-30 год. в м. Гайсин Вінницької області [PERSON] , керуючи технічно справним власним автомобілем «Mersedes-Benz Sprinter 316 CDI» д.н.з. [NUMBER] , рухаючись зі швидкістю 70,4 км/год., тобто, із перевищенням допустимої швидкості руху в населеному пункті по вул. 1-го Травня у м. Гайсин Вінницької області в напрямку м. Умань, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, в порушення вимог п.п.12.4., 18.1. ПДР України (у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.; водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека) не врахував дорожньої обстановки, зокрема, наявності пішохідного переходу, не переконався у відсутності пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, продовжуючи свій рух, в момент об`єктивної появи в полі його зору пішохода [PERSON] , який переходив проїзну частину дороги зліва направо по напрямку руху автомобіля, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, та допустив наїзд на цього пішохода, внаслідок чого [PERSON] заподіяно тілесні ушкодження у вигляді численних саден в ділянці голови, тулубу та кінцівок, численних забійних ран в ділянці голови, обличчя, обох вушних раковин, перелому лобної кістки, повний переломо-вивих першого шийного хребця з розривом речовини спинного мозку, численні непрямі переломи ребер грудної клітки зліва та справа по різним анатомічним лініям, розрив-розтріскування тканини печінки; відкриті переломи обох кісток лівої та правої гомілки, які утворилися від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини автотранспортного засобу; смерть [PERSON] настала внаслідок травматичного шоку, який розвинувся на фоні сполучної травми тіла; ушкодження у вигляді перелому лобної кістки, які ускладнились забоєм головного мозку та субарахноїдальними крововиливами, повним переломо-вивихом першого шийного хребця з розривом речовини спинного мозку, численні непрямі переломи ребер грудної клітки зліва та справа по різним анатомічним лініям, розрив-розтріскування тканини печінки, відкриті переломи обох кісток лівої та правої гомілки, які ускладнились травматичним шоком і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння та стоять в причинному зв`язку з настанням смерті; всі вище перелічені тілесні ушкодження мають ознаки прижиттєвості у вигляді реакції м`яких тканин та знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті [PERSON] , що підтверджується вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 31.03.2023 р. у справі №129/3221/20 (а.с.94-95); висновком експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України №89 від 04.09.2020 р. (а.с.а.с.86-89); висновком експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України № 628 від 10.09.2020 р., (а.с.а.с.80-81); висновком експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України №665 від 18.09.2020 р. (а.с.а.с.81-86); обвинувальним актом, затвердженим 30.09.2020 р. прокурором у кримінальному провадженні №12020020000000266 від 02.08.2020 р. за обвинуваченням [PERSON] у вчиенні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в анкетних даних зазначені [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.а.с.76-80). [PERSON] помер [INFO] в м. Гайсині Вінницької області (а.с.10). Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №90 від 03.08.2020 р. смерть [PERSON] настала в районі ТЦ «Європейський» по вул. 1-го Травня в м. Гайсині Вінницької області (а.с.11). Згідно довідки про причину смерті № 90 від 03.08.2020 р. причиною смерті [PERSON] є Т06.8 сполучна травма тіла (а.с.12). [INFO] за фактом даної дорожньо-транспортної пригоди було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020020000000266, за ч. 2 ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування, у зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Мерседес Sprinter», реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] власником транспортного засобу «Мерседес Sprinter», реєстраційний номер [NUMBER] ТЗ Mercedes-Benz є [PERSON] (а.с.а.с. 85-86). У довідці №567 від 14.08.2020 виконкому Михайлівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, вказано, що у [PERSON] є на утримані діти: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] (а.с.17). Згідно із свідоцтвом про народження батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] (а.с.16). 31.08.2020 р. [PERSON] , звернувся до ПрАТ «СК «УНІКА», з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, та заявою від 31.08.2020 р. про виплату страхового відшкодування: - пов`язаного з заподіяною моральною шкодою, 1/6 частки, що належить малолітній дитині загиблого [PERSON] в розмірі 9446,00 грн. (а.с.а.с.7,8). ПрАТ "Страхова компанія «УНІКА» визнало подію страховим випадком та 30.09.2020 р. здійснило часткову виплату страхового відшкодування: - 4723,00 грн. - відшкодування моральної шкоди з утриманням податків із зазначеної суми, що в загальному розмірі становить - 3802,01 грн. Однак відповідач невірно провів розрахунок розміру відшкодування по втраті годувальника та безпідставно зменшив розмір всіх виплат на 50%, у зв`язку з чим невідшкодованою залишилася сума 5643,99 грн. моральної шкоди, що належить сину [PERSON] . Як вбачається з листа керівника напрямку Департаменту операції підтримки бізнесу ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» № 00367168 від 30.09.2020 р. [PERSON] та [PERSON] роз`яснено, що відповідно до пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Відтак, з урахуванням того, що ДТП сталася з вини двох учасників, розмір страхового відшкодування, а саме, моральної шкоди та страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, визначено страховиком шляхом поділу на кількість учасників ДТП. Тому перераховано 50 % від суми страхового відшкодування, а саме: по 4723,00 грн. відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] та [PERSON] згідно ст. 27.3. Закону України «Про обов`язкове страхування ЦПВВНТЗ». З зазначеної суми відшкодування моральної шкоди буде утримано податки відповідно до податкового законодавства України (а.с.19). 7. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Зі змісту ст. 1188 ЦК України вбачається, що стаття підлягає до застосуванню у разі заподіння шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Згідно з частинами першою та другою ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Аналогічні положення містяться і п. 36.3 ст. 36 Закону, де вказано, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Оскільки, позивачу заподіяно шкоду внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а не взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, то відповідальним за заподіяну шкоду є лише особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК України). Суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 05.12.2018 (справа 757/59802/16-ц), де вказано, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Доказів умислу потерпілого [PERSON] або непереборної сили матеріали справи не містять. Так як у водія [PERSON] цивільно-правова відповідальність застрахована, то в порядку передбаченому Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач зобов`язаний здійснити відшкодування шкоди позивачу. Особа, яка має право на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є син загиблого [PERSON] . Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено мінімальну заробітну плату на рівні 4723 грн. Загальний розмір страхового відшкодування, передбаченого п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не може бути меншим 12 мінімальних заробітних плат (12 х 4723) = 56676 грн., оскільки у загиблого [PERSON] , крім сина [PERSON] , [INFO] , є мати - [PERSON] , діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , то [PERSON] , як сину загиблого, належить 1/6 частини від загального розміру страхового відшкодування (56676,00 грн.), а саме 9446,00 грн., однак відповідачем виплачено лише частину відшкодування в сумі 3802,01 грн., отже відповідач зобов`язаний сплатити недоплачене страхове відшкодування в сумі 5643,99 грн., передбаченого п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Враховуючи те, що відповідач здійснив частину належного позивачу відшкодування шкоди в розмірі 3802,01 грн. відшкодування шкоди, передбаченого п. 27.3 ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", то право позивача на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної смертю батька сина [PERSON] є порушеним відповідачем, який зобов`язаний доплатити недоплачену частину страхового відшкодування, що залишилась невідшкодованою. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає в сумі 5643,99 грн. відшкодування шкоди, передбаченого п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З ухваленням рішення про задоволення вимог позову з відповідача відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню на користь держави 908 грн. судового збору.

Outcome: approved