Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

У квітні 2021 року позивач - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача - [PERSON] про стягнення заборгованості. В подальшому подана заява про стягнення заборгованості солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за надані послуги. В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та/або постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає позивач, відповідачам надавалися послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, проте відповідачі своєчасно не сплачували за надані послуги в результаті чого утворилася заборгованість до 01.05.2018 року за послуги централізованого опалення в розмірі 11507,65 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 19309 грн. 40 коп., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 9549,61 грн., заборгованість за спожиті з 01.08.2015 року послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 16779 грн. 07 коп. Також позивач додає, що на підставі Договору № 602-18 про відступлення прав вимоги від 11.10.2018, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води. Згідно п.3.4.2 Договору цесії Новий кредитор (КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго») має право на отримання замість Кредитора (ПАТ «Київенерго») від споживачів, визначених у Додатку №1 та/або Додатку №2 до Договору цесії сплати заборгованостей. Відповідно до Додатку №1 та/або Додатку №2 до Договору цесії позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі 30817,05 грн. Зазначає, що позивач прийняв право вимоги до відповідачів заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого гарячого водопостачання та прийняв право вимоги до відповідача будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги. Відповідач від послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у встановленому законодавством порядку не відмовлялись (не відключалися). З урахуванням уточненої позовної заяви просять суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача заборгованість до 01.05.2018 року за послуги централізованого опалення в розмірі 11507,65 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 19309 грн. 40 коп., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 9549,61 грн., заборгованість за спожиті з 01.08.2015 року послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 16779 грн. 07 коп., витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розмірі 33 грн., судовий збір за подання позову. 17.02.2023 року від позивача надійшла заява в якій вони посилаються на те, що після подання позовної заяви до суду, відповідач звернулася до КП «Київтеплоенерго» щодо здійснення коригування заборгованості за послугу з централізованого постачання гарячої води за адресою [ADDRESS] . Позивачем проведено коригування нарахувань за послугу з централізованого постачання гарячої води відповідно до фактичних обсягів споживання (згідно показників вузла розподільного обліку гарячої води № 200306564а) На підставі здійсненого коригування заборгованості позивачем було отримано уточнену інформацію щодо суми заборгованості, яка підлягає стягненню станом на 01.02.2023 року, а саме: заборгованість до 01.05.2018 року за послуги централізованого опалення в розмірі 11507,65 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 19309 грн. 40 коп., які і просять стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь. Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано в провадження судді Яценко Н.О. Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 22.04.2021 року відкрито спрощене провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 20.08.2021 року на запит суду надійшла інформація з Київського міського БТІ з якої убачається , що власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 08.10.2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов в якому вона посилається на те, що вона не була повідомлена про зміну кредитора. Також зазначає, що з розрахунку наданого позивачем не можливо встановити з яких саме підстав два різних розрахунки за період з 01.05.2018 р. по 01.03.2021 року зазначено діючий тариф: ЦО 38,500; ПГВ 97890. Однак також в справі наявний розрахунок за період з 01.11.2018 по 28.02.2021 року зазначено діючий тариф ЦО 31,550; ПГВ 80,620. Також в одному рахунку зазначено про наявний будинковий лічильник в іншому розрахунку зазначено, що будинковий лічильник відсутній. За період до 01.05.2018 року не надано детального щомісячного розрахунку заборгованості. Також просить суд застосувати строки позовної давності та відмовити в позові. Від позивача надійшли заперечення за заяву про застосування строків позовної давності. В своїй заяві позивач посилається на те, що між ними та ПАТ «Київенерго» договір про відступлення права вимоги укладено 11.10.2018 року, то обчислення строків позовної давності щодо стягнення заборгованості з оплати спожитих до 01.05.2018 року відповідачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води , вважають, що відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України починається з моменту укладення вищезазначеного договору про відступлення права вимоги. В зв`язку з цим вважають, що строк позовної давності щодо стягнення заборгованості з оплати спожитих послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води закінчується 11.10.2021 року. Також посилаються на те, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV на всій території України було установлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року. Постановою КМ України від 20.05.2020 №392 дію карантину, встановленого постановою КМ України від 11.03.2020 № 211 було продовжено з 22 травня 2020 року до 31 липня 2020 року. Постановою КМ України від 22.07.2020 №641 із змінами, внесеними згідно Постанови КМ № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, дію карантину, встановленого постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 та від 20 травня 2020 № 392 продовжено з 01 серпня до 31 грудня 2020 року. Постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 р. «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобіганню поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» про продовження загальнонаціонального карантину в Україні до 30 червня 2021 року. Відповідно до п.12.Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби ( COVID-19), строки, визначені статтею 257 ЦК України (строк позовної давності) продовжується на строк дії такого карантину. Просили суд позов задовольнити. Справа неодноразово відкладалася з об`єктивних причин. В судові засідання представник позивача не з`являлася, подала заяву про розгляд справи без її участі. Суд вважає за можливе закінчити розгляд справи без участі позивача. Відповідачі також в судові засідання не з`являлися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку, суд вважає за можливе провести розгляд справи без їх участі. Судом встановлено, що 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного Договір №602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до Додатку № 1 та/або додатку № 2 до Договору цесії позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі у розмірі 30817,05 грн. грн. адресою: [ADDRESS] ) Відповідачі є власниками вищевказаної квартири. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 №1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту укладання та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Окрім того, судом встановлено, що ПАТ «Київенерго» було визначено обов`язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» з 01.07.2014. У подальшому розпорядженням КМДА №1693 від 27.12.2017 «Про деякі питання припинення угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між КМДА та АЕК «Київенерго», підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, визначено Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», яке починаючи з 01.05.2018 здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII (введений в дію з 01 травня 2019 року, крім: ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. ст. 3-7, 9, 11, 12, ч. 2 ст. 26, ст. 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), ч. 2 ст. 2, ч. ч. 3 та 4 ст. 8, ч. ч. 2 та 3 ст. 10, ст. 15, ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 16, ст. 18, ч. 5 ст. 28, які введені в дію 10 червня 2018 року). Суб`єктами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Водночас такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV та п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 №34 (5085). Згідно зі ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. Позивач свої зобов`язання виконує належним чином, здійснює надання житлово-комунальних послуг. Відповідачі свої зобов`язання не виконують належним чином, не здійснюють в повному обсязі платежів за житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як передбачено ст. 162 ЖК України, власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (ч. 1 ст. 541 ЦК України). Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що позивач виконує умови договору належним чином, а відповідачі , як власники квартири, ухиляються від виконання взятих на себе зобов`язань, що є порушенням норм чинного законодавства України. Факт надання до будинку зазначеної адреси централізованого опалення в опалювальний період підтверджується нарядами про відключення та включення житлового будинку [ADDRESS] та актами про готовність вузла комерційного обліку споживача , а також відомостями про обсяг споживання теплової енергії згідно даних встановленого внутрішньобудинкового лічильника . Вирішуючи питання про розмір стягнення заборгованості за надані житлово - комунальні послуги, суд враховує заяву відповідача про застосування строку позовної давності. Відповідно до положень статей 256-257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини 3 та 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19. Відповідно до ч. 1 ст. 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. За таких підстав суд відхиляє доводи позивача про те, що обчислення строків позовної давності повинно розпочинатися з моменту укладення між позивачем та ПАТ «Київенерго» договору про відступлення права вимоги №602-18 від 11 жовтня 2018 року. Однак, суд бере до уваги доводи представника позивача, щодо згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року. Постановами КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року №1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався та діє станом на час розгляду цієї справи. Статтею 58 Конституції України, статтею 3 Цивільного процесуального кодексу України закріплено принцип права, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Таким чином, з 02 квітня 2020 року визначений статтею 257 Цивільного кодексу України строк позовної давності продовжений, а вимоги позивача підлягають задоволенню у період з 3 квітня 2017 року по 01.05.2018 року, в межах строку позовної давності. На підтвердження своїх доводів щодо заборгованості відповідачів, позивач надав суду розрахунок заборгованості за надані послуги, з якого вбачається, що з 01.05.2018 року у відповідачів відсутня заборгованість станом на 01.02.2023 року з центрального постачання гарячої води та з централізованого опалення. При цьому в своїй довідці про наявність заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення позивач посилається на наявність боргу в сумі 11507 грн. 65 коп. та заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води 19 309 грн. 40 коп. Відповідач в свою чергу надала суду акт прийому на абонентський облік засобу обліку гарячої води. З наданих позивачем доказів не убачається яким чином та виходячи з яких показників лічильника нараховувалася позивачем відповідачам оплата за постачання гарячої води. В період з квітня 2017 року по 01.05.2018 року (в межах строку звернення до суду) в квітні 2017 року за постачання гарячої води нараховано 664,80 грн., в травні 2017 року 0 грн., в червні 2017 року 99 грн. 72 коп., в липні 2017 - 1000,34 грн., серпні 2017 - 228,83 грн., вересень, жовтень, листопад 2017 - 1013,40 коп., грудень 2017 - 1031,31 грн., січень 2018 - 435 грн. 09 коп., лютий 2018 - 838,45 грн., березень 2018 - 927,94 грн, квітень 2018 - 838 грн. 45 коп. В вересні 2017 зазначено коригування - 130,76 грн. в січні 2018 зазначено коригування 1032 грн. 04 грн., сплачено у вказаний період лише 228 грн. 83 коп. До 03.04.2017 року суд відмовляє у стягненні заборгованості за опалення та централізоване постачання гарячої води у зв`язку зі спливом строків позовної давності. В період з 03.04.2017 року по 01.05.2018 року суд відмовляє у стягненні за гаряче водопостачання через недоведеність розміру боргу. При цьому з урахуванням поданої заяви про застосування строків позовної давності слід стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення за період з квітня 2017 року по 01.05.2018 року в сумі 8027 грн. 65 коп. В задоволенні решти вимог суд відмовляє. Відповідно до ст.133, 141 ЦПК України з відповідачів (з кожного) на користь позивача слід стягнути витрати за Інформаційний запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в сумі 10 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 147 грн. 83 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial