Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петренко О.А. про призначення додаткового строку для прийняття спадщини. Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] є рідним дядьком позивача [PERSON] по лінії матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Про смерть дядька [PERSON] , позивач дізнався лише 10.12.2022 року від сестри [PERSON] . Позивач, 21.12.2022 року звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко О.А. За результатом звернення - позивачу було повідомлення про те, що видано два свідоцтва про право власності на спадщину за законом. Позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою щодо приховування факту смерті спадкодавця від інших родичів. На підтвердження поважності пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини, позивач посилається на поганий стан свого здоров`я, оскільки йому було встановлено ІІ групу інвалідності, постійна хвороба дружини позивача - [PERSON] . З 24.02.2022 року Україна стала об`єктом військової агресії з боку рф, погіршено поштовий зв`язок, транспортне сполучення. На підставі викладеного, позивач просить визнати поважними причини пропуску строку на подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини після померлого [PERSON] та призначити позивачу додатковий строк тривалістю два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17.01.2023 року, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17.01.2023 року, у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петренко О.А. про призначення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовлено. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.04.2023 року, витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко О.А., належним чином посвідчену копію матеріалів спадкової справи [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15.05.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Письмові матеріали справи містять відзив на позовну заяву. Відповідно до якого, представник відповідача заперечує проти викладених у позовній заяві обставин та правових підстав позову. Відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі, враховуючи наступне. Померлий [PERSON] проживав у м. Києві. Відповідач, разом з дружиною та дітьми постійно спілкувалися з [PERSON] , навідували на свята та постійно були на зв`язку. 23.12.2021 року [PERSON] потрапив до лікарні з діагнозом перелом шийки стегна. Лікарі наполягали на проведенні операції, проте через вік та можливі ускладнення чекали на стабілізацію стану здоров`я [PERSON] . З`ясувавши, що після операційна реабілітація потребує постійного догляду, було прийнято рішення про перевезення [PERSON] до лікарні у м. Кременчук. 04.01.2022 року [PERSON] був прооперований у м. Кременчук, після проведення операції відповідач та його сім`я здійснювали догляд за [PERSON] . У період хвороби і до дня смерті, [PERSON] ніхто не телефонував, позивачу було відомо де проживає відповідач. Після смерті [PERSON] позивач не був позбавлений можливості подати до державної нотаріальної контори засобами поштового зв`язку письмову заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] протягом десяти місяців з часу відкриття спадщини. Хвороба чи статус особи з інвалідністю ІІ групи спадкоємця, як причини пропуску строку для прийняття спадщини не можуть бути визнані поважними, оскільки самі по собі ці обставини без встановлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає. Підсумовуючи вищезазначене, відповідач вважає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що він був позбавлений можливості подати заяву про прийняття спадщини у період з 29.01.2022 року по 21.12.2022 року, зокрема доказів того, що неподання до нотаріальної контори такої заяви у цей період було пов`язано з об`єктивними, не переборними, істотними труднощами. Позивачем до суду подані письмові пояснення. Відповідно до яких, позивач звертає увагу суду на особливість обставин даної справи, яка полягає в сукупності факторів на які варто звернути увагу, як то постійна хвороба позивача та його дружини за якою він змушений доглядати, що не заперечено відповідачем, та не спростовано належними та допустимими доказами. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Репецький В.О. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та письмових поясненнях. Представник відповідача - адвокат Губина А.Ю. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Петренко О.А. в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином. На адресу Деснянського районного суду м. Києва надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Крім того, на виконання ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 18.04.2023 року надано належно завірену копію спадкової справи № 64/2022 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Суд, вислухавши вступне слово, дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] помер у віці 84 роки 29.01.2022 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 31.01.2022 року (а.с.98). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно померлого. З копії спадкової справи № 64/2022 до майна померлого [PERSON] вбачається, що [PERSON] 08.02.2022 року звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко О.А. із заявою про прийняття спадщини після смерті свого дядька - [PERSON] 06.12.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко О.А. видано два свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровано в реєстрі № 339, 340. Відповідно до вказаних свідоцтв [PERSON] став спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно свідоцтва про народження серії № [NUMBER] від 13.07.1970 року мати позивача [PERSON] - [PERSON] (а.с. 11). З копії свідоцтв про народження вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] є рідними братом та сестрою (а.с. 11 на звороті, а.с.105). Таким чином, померлий [INFO] [PERSON] є дядьком позивача [PERSON] 21.12.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко О.А. винесено постанову про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки ним не подано вчасно заяву про прийняття спадщини та не пред`явлені докази про постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою. Позивач, звертаючись до суду із позовом, серед поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини вказує на те, що не знав про смерть дядька, має поганий стан свого здоров`я та стан здоров`я своєї дружини, за якою він здійснює постійний догляд, воєнні дії в Київські області, неналежне транспортне сполучення між містами, та поганий телефонний зв`язок. Проте, суд вказані доводи вважає неспроможними з урахуванням наступного. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Положенням ч. 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Особливості спадкування під час воєнного стану, на сьогодні, регулюється постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» від 28.02.2022 року № 164. Окрім того, Наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження змін до деяких нормативно-правових актів у сфері нотаріату» від 11.03.2022 року № 1118/5, що набрав чинності 19.03.2022 року, були внесені зміни в Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Указом Президента України від 24.02.2023 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Частиною 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2023 року №480 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо діяльності нотаріусів та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану» установлено, що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. 24 червня 2022 року постановою Кабінету Міністрів України №719 від 24.06.2022 року внесено зміни до частини 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 та встановлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», роз`яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК ( 435-15 ). Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Необізнаність позивача про смерть дядька [PERSON] не може бути поважною причиною пропуску строку. Так, Верховний Суд у постановах від 11. 11.2020 року по справі № 750/262/20, від 13.12.2018 року по справі № 459/295/16-ц, від 11.07.2018 року по справі № 381/4482/16-ц вказав, що за відсутності у спадкоємця перешкод для подання заяви, якщо він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. До відповідного висновку приходив і Верховний Суд України у постановах від 04.11.2015 року по справі № 6-1486цс15, від 26.09.2012 року по справі № 6-85цс12. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 30.01.2020 №487/2375/18, від 17.02.2020 №357/732/19, від 27.02.2020 у справі №419/3788/17, від21.05.2020 у справі №404/251/17 судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. На підтвердження поганого стану здоров`я, позивач надав довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0070625, відповідно до якої позивачу встановлена ІІ група інвалідності з 23.09.2019 року та протипоказано важка фізична праця, а також - копію посвідчення категорія 1 та вказано про наявність пільг встановлених ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Крім того, позивач вказує на те, що стан здоров`я дружини позивача - [PERSON] , яка потребує стороннього догляду стали на заваді останньому подати заяву про прийняття спадщини вчасно. При цьому суд звертає увагу, що позивач в судовому засіданні вказав про те, що він працював водієм до 28.02.2023 року, у догляді за дружиною йому допомагає донька, яка проживає окремо своєю сім`єю, письмові матеріали справи не містять доказів визнання [PERSON] недієздатною, встановлення над нею опіки. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини, не може бути визнані судом поважними, оскільки, самі по собі ці обставини без встановлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчать про поважність причин пропуску зазначеного строку, та [PERSON] не надано жодних допустимих та належних доказів на підтвердження цих тверджень. Враховуючи, наведене, та той факт, що позивачем не було доведено поважність (пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій) причин пропуску строку для прийняття спадщини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані, а тому не підлягають до задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі наведеного,

Outcome: dismissed