Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав у відношенні його дитини - сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач та відповідач з 20 вересня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 23.07.2015 року було розірвано. Від шлюбу є одна малолітня дитина - син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Так, із січня 2015 року відповідач проживає окремо від позивача та їх сина та не приймає ніякої участі у вихованні дитини, не турбується про сина та не проявляє батьківського піклування, не відвідує його вдома чи в школі, аліменти, стягнуті з нього на утримання сина сплачує один раз на рік і лише після застосування до нього засобів впливу. Крім того, позивач зазначила, що боїться зустрічатись з відповідачем, оскільки останній при зустрічах вчиняє фізичне та психологічне насилля відносно неї та їх сина, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів. Враховуючи викладене, позивач вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав у відношенні його дитини, у зв`язку з чим звернулась до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з`явилась, але надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання також не з`явився, однак його представник надав до суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності та за відсутності відповідача та відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю та необгрунтованістю. Представник Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області у судове засідання не з`явився, але надав до суду письмову заяву, про те, що орган опіки та піклування не може надати висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки останній на території Лозуватської сільської ради не проживає та не зареєстрований. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради у судове засідання не з`явилась, але надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Разом з тим, матеріали справи містять наданий представником Органу опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, позивач та відповідач з 20 вересня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 23.07.2015 року було розірвано (а.с.20,21-23). Від шлюбу є одна малолітня дитина - син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та на утримання якого з відповідача на користь позивача рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12.06.2015 року стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 08 грудня 2014 року (а.с.24-27,28,31-32). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Як зазначає позивач у своєму позові, із січня 2015 року відповідач проживає окремо від позивача та їх сина та не приймає ніякої участі у вихованні дитини, не турбується про сина та не проявляє батьківського піклування, не відвідує його вдома чи в школі, аліменти, стягнуті з нього на утримання сина сплачує один раз на рік і лише після застосування до нього засобів впливу. Крім того, позивач зазначила, що боїться зустрічатись з відповідачем, оскільки останній при зустрічах вчиняє фізичне та психологічне насилля відносно неї та їх сина, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів, тому враховуючи викладене, позивач вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав у відношенні його дитини, у зв`язку з чим звернулась до суду з даним позовом. Так, на обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач надала до суду довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів №13.33-32/486 від 20.11.2018 року, виданої державним виконавцем Криворізького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області, згідно якої убачається, що відповідач дійсно сплачує аліменти раз на рік, проте заборгованість станом на 19 листопада 2018 року відсутня; характеристику [PERSON] , видану за підписом в.о. директора Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №14 та класного керівника, згідно з якою дитина перебуває у страху і стурбований одним питанням, щоб не забрав його до себе рідний тато, який поводиться з ним грубо, а мати приділяє належну увагу щодо виховання та навчання дитини; характеристику [PERSON] , видану за підписом директора Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №94 та класного керівника, згідно з якою вихованням дитини займається мама; лист №886/2 від 19.08.2014 року, виданий за підписом спеціаліста І категорії Криворізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, згідно з яким в ході соціального інспектування сім`ї [PERSON] з`ясовано, що внаслідок конфліктної ситуації, яка склалась у родині місце знаходження батька [PERSON] не відоме, 19 серпня 2014 року сім`ю поставлено на облік сімей, які опинились у складних життєвих обставинах; медичну документацію щодо стану здоров`я [PERSON] (а.с.33-34,35-36,72,73,74,75-150). Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 своєї Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з наступними змінами) роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ (далі - Конвенція), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, згідно наданого виконкомом Саксаганської районної у місті ради висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, виконком враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини встановив, зокрема, що [PERSON] неодноразово звертався з письмовими заявами до служби у справах дітей про проведення профілактично-роз`яснювальної роботи з [PERSON] щодо не перешкоджання у спілкуванні йому з сином, з матір`ю дитини була проведена відповідна робота, обстежено умови проживання. Спеціалістами служби у справах дітей встановлено, що мати дитини нотаріально завіреною заявою залучила до виховання сина свого діда, [PERSON] , у зв`язку з періодичними поїздками до інших міст України та закордон. Під час спілкування з малолітнім встановлено, що він не хоче бачитись із батьком, оскільки боїться його. 17 липня 2019 року виконкомом Саксаганської районної у місті ради прийнято рішення №300 «Про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , для її тимчасового виїзду за межі України», яке 01 серпня 2019 року набрало законної сили. Відповідно до даного рішення заявник не проінформувала службу у справах дітей про повернення дитини в Україну протягом місяця з дня виїзду. Службою у справах дітей відвідано адресу реєстрації місця проживання малолітнього [PERSON] та встановлено, що наразі дитина проживає за межами України, надано документи про навчання та лікування хлопчика в Республіці Польща. 14 серпня 2019 року на вищезазначене рішення виконкому [PERSON] було подано позовну заяву про скасування рішення виконкому та визначення способу участі батька у вихованні дитини. Таким чином, враховуючи викладене, виконком Саксаганської районної у місті ради у вирішенні питання про доцільність або недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітнього [PERSON] покладається на розсуд суду (а.с.246-247). Відповідно до п. 18 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Водночас, суд зазначає, що недостатня участь батька у вихованні дитини не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав, таке допускається лише за умови винності в умисному ухиленні від виконання батьківських обов`язків, коли змінити поведінку батька неможливо. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Однак, позивач не надала до суду належних та допустимих доказів, у відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України, що в діях відповідача присутня винна поведінка щодо ухилення від участі у вихованні дитини та свідомого нехтування ним батьківськими обов`язками, а також не надала доказів того, що поведінку відповідача по справі неможливо змінити у кращу сторону. Окрім того, у справі також відсутні докази застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення на нього адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, тощо щодо невиконання батьківських обов`язків. Надані ж в обґрунтування позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав характеристики зі шкіл, медична документація та самі лише твердження позивача, що при зустрічах відповідач вчиняє фізичне та психологічне насилля відносно неї та їх сина, не є належними та допустимими доказами, в розумінні ст.ст.12, 81 ЦПК України, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та не свідчать про його винну поведінку. Більш того, як убачається зі змісту наданого виконкомом Саксаганської районної у місті ради висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, останній виявляє бажання на спілкування із сином, у зв`язку з чим звертався до служби у справах дітей, що свідчить про те, що відповідач бажає брати участь у вихованні сина. Окрім того, факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням всіх обставин цієї справи також свідчить про його інтерес до дитини. Разом з тим, суд зазначає, що не приймає до уваги в якості однієї з підстав для позбавлення відповідача батьківських прав твердження позивача, що відповідач сплачує аліменти на утримання сина раз на рік, позаяк хоча таке і має місце, проте, заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина відповідач не має. Більш того, суд наголошує, що несплата аліментів може слугувати лише додатковим доказом у сукупності з іншими у справі про позбавлення батьківських прав, а не самостійною підставою позбавлення батьківських прав. Таким чином, враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про відсутність вагомих, достатніх та беззаперечних доказів свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та відсутність об`єктивних і виключних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні його малолітнього сина, що передбачені ст. 164 СК України, а тому вважає, що такий крайній захід впливу на відповідача, як позбавлення його батьківських прав, є передчасним та у задоволенні позову слід відмовити. Разом з тим, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати, понесені позивачем суд залишає за останньою. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed