Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

позивач Товариство\~з обмеженою\~відповідальністю «Житлосервіс-КР»\~звернувся до\~суду з\~вказаним позовом,\~який в\~ході розгляду\~справи уточнив,\~та в\~редакції уточненого\~позову від\~24.02.2023\~просить стягнути\~з відповідача\~ [PERSON] заборгованість\~за послуги\~з утримання\~будинків і\~споруд та\~прибудинкових територій,\~що виникла\~по [ADDRESS] \~за період\~з 01.05.2016\~по 11.04.2017\~станом на\~01.05.2019\~у сумі\~2\~656,46\~грн.,\~інфляційні втрати\~у сумі\~690,11\~грн.\~та 3%\~річних у\~сумі 197,61\~грн.,\~посилаючись на\~неналежне виконання\~відповідачем зобов`язань\~по її\~сплаті.\~В обґрунтування\~вимог зазначено,що позивачем з 01.07.2013 розпочато функції з управління та надання послуг з утримання будинку, споруди та групи будинків та споруд, об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях Довгинцівського району м. Кривого Рогу, в тому числі по [ADDRESS] Відповідач у зазначений період була співвласником житлового приміщення та споживачем наданих позивачем послуг за адресою [ADDRESS] , якій надавались у повному обсязі. Інші співвласники житлового приміщення за вказаною адресою померли, тому позивач скористався правом вимагати виконання обов`язку окремо із боржника [PERSON] та просить задовольнити вимоги. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року справу направлено за підсудністю до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Ухвалою суду від 25 січня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 19 квітня 2021 року суд постановив здійснювати заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення. Заочним рішенням від 19 квітня 2021 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» заборгованість за період з 01.05.2016 по 11.04.2017 за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території у сумі 2\~656,46 грн., інфляційні втрати у сумі 690,11 грн., 3% річних у сумі 197,61 грн. та вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою суду від 11 березня 2022 року прийнято заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 24 березня 2022 року скасовано заочне рішення суду від 19 квітня 2021 року. Ухвалою суду від 14 квітня 2022 року призначено справу до розгляду по суті у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 23 березня 2023 року прийнято уточнену позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР». У судовому засіданні представник позивача [PERSON] на задоволенні вимог наполягав з підстав, викладених в уточненій позовній заяві. Представник відповідача адвокат Примаков К.О. у судовому засіданні вимоги позову не визнав, оскільки 12 квітня 2017 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] продали квартиру [ADDRESS] , і при укладенні договору купівлі-продажу вони брали довідку у позивача щодо відсутності заборгованості. Позовна заява подана до суду 22.10.2020, термін позовної давності починається з 22.10.2017, але тоді вона вже не була власником житлового приміщення, за якою виник борг. Тому просить застосувати наслідки пропуску строків позовної давності. Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва № [NUMBER] на право власності на житло від 28.11.2008 була співвласником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , яке на підставі договору купівлі-продажу від 12 квітня 2017 року було продано іншій особі. Таким чином\~ у\~період з\~01.05.2016\~по 12.04.2017\~ [PERSON] \~буласпоживачем житлово-комунальних послуг, які надавалися ТзОВ «Житлосервіс-КР» за вказаною адресою. Згідно статті 162 Житлового кодексу України, плата за користування житловим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строк внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату ї плату за комунальні послуги. Частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII), встановлено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII, до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга\~-\~послуга з\~управління багатоквартирним\~будинком. Послуга\~з управління\~багатоквартирним будинком\~включає: утримання\~спільного майна\~багатоквартирного будинку,\~зокрема прибирання\~внутрішньобудинкових приміщень\~та прибудинкової\~території,\~виконання санітарно-технічних\~робіт,\~обслуговування внутрішньобудинкових\~систем (крім\~обслуговування внутрішньобудинкових\~систем,\~що використовуються\~для надання\~відповідної комунальної\~послуги у\~разі укладення\~індивідуальних договорів\~про надання\~такої послуги,\~за умовами\~яких обслуговування\~таких систем\~здійснюється виконавцем),\~утримання ліфтів\~тощо; купівлю\~електричної енергії\~для забезпечення\~функціонування спільного\~майна багатоквартирного\~будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктами 1, 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Матеріалами справи підтверджено, що у період 01.05.2016 по 12.04.2017 за адресою: [ADDRESS] , позивачем надавалися житлово-комунальні послуги, плата за надання яких нараховувалася за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до розрахунку заборгованості відповідача, сума заборгованості за житлово-комунальні послуги за вказаний період становить 2\~656,46 грн. (а.с.10), що не спростовано відповідачем. Оскільки між позивачем та відповідачем [PERSON] виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», тощо, відповідач має зобов`язання перед позивачем по оплаті комунальних платежів. Разом з тим, відповідачем [PERSON] заявлено про застосування строку позовної давності. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Представник позивача в обґрунтування заперечень щодо застосування наслідків пропуску позовної давності посилається на звернення до суду у травні 2019 року із заявою про видачу судового наказу та правової позиції Верховного Суду України з цього приводу, викладеної у постанові від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15. Разом з\~тим,\~у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19) сформульовано висновки про те, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга\~статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою\~статті 264 ЦК України\~з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису частини другої\~статті 264 ЦК України\~переривання позовної\~давності відбувається\~у разі\~подання до\~суду саме\~позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. У постанові від 25 січня 2023 року Верховний Суд у справі № 209/3103/21 (провадження № 61-9710св22) не відступив від указаного висновку. При цьому при вирішенні питання щодо пропуску позивачем строків позовної давності, суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"\~(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким розділ "Прикінцеві\~та перехідні\~положення"\~Цивільного кодексу\~України доповнено у тому числі пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Таким чином, строк позовної давності до суми основного боргу слід рахувати з 12.03.2020 (часу запровадження карантину), оскільки саме з цього часу зупинено їх перебіг, а отже підлягають задоволенню вимоги, заявлені у період з 12.03.2017 по 12 04 2017. Позивачем заявлено вимогу за період з 01.05.2016 по 01.05.2019 (фактично згідно розрахунку по 01.05.2017), до суду він звернувся до 27.10.2020, а отже підлягають задоволенню вимоги про стягнення заборгованості за період з 12.03.2017 по 12.04.2017 шляхом арифметичних підрахунків: 281,48 грн. (за березень 2017 року) /2 = 140,74 грн.; 191,85 грн. (за квітень 2017 року) /2 = 95,93 грн. (а.с. 10). Крім того, згідно з частиною другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявив вимоги про стягнення за період з 21.06.2016 по 01.05.2019 на свою користь 3% річних від простроченої суми 197,61 грн. та інфляційних втрат 690,11 грн., нарахованих на суму несплаченої заборгованості. Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на які відповідно до частини другої статті 625 ЦК України нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Тому з урахуванням викладеного та положень ст. 258 ЦК України, суд вважає необхідним у цій частині відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (часина перша сттаті 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями частини першої статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2\~102,00 грн., сплачений ним при подачі заяви про видачу судового наказу та позовної заяви до суду (а.с. 3, 4), тому суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати з урахуванням розміру задоволених вимог: 236,67 грн. (сума боргу, задоволена судом) * 2\~102,00 грн. (сплачена сума судового збору) / 3\~544,18 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення) = 140,37 грн.

Outcome: approved