Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 04.10.2021 звернувся в Орджонікідзевський районний суд м. Харкова з позовом до\~ [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . Зазначав, що 05.10.2018 між ним та відповідачем було укладено спадковий договір, який розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13.05.2020. Однак відповідач [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , хоча понад один рік без поважних причин не проживає, що порушує його права. В позовній заяві просив визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування квартою [ADDRESS] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13.10.2021 відкрито провадження в справі. Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова на Київський районний суд м. Полтави. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 14.02.2023 справа прийнята до провадження суду за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2023 справа передана судді Яковенко Н.Л. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подавала. Позивач [PERSON] в поданій до суду 17.02.2023 заяві просив суд проводити розгляд справи без його участі, зазначивши, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 22.05.2018, виданого відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради є власником квартири [ADDRESS] . Також встановлено, що відповідач [PERSON] в період з 14.06.2018 по 12.01.2022 в квартирі [ADDRESS] знаходилася на реєстраційному обліку, з 08.02.2022 у встановленому законом порядку зареєструвала своє місце проживання за іншою адресою: [ADDRESS] (а.с. 38, 53). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Норми ст. ст. 386, 391 ЦК України передбачають умови та порядок захисту права власності. Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] не зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , яка належить позивачу на праві власності, та не порушує право позивача на володіння, користування та розпорядження його майном. Встановивши дані обставини, враховуючи, що право позивача відповідачем жодним чином не порушено, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] за їх безпідставністю. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed