Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою в якій просить: 1) розірвати шлюб укладений між нею [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та відповідачем [PERSON] , який зареєстрований 10.11.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2018; 2) стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 6000,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 10.11.2007 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2018. Від шлюбу в них народилася донька [PERSON] , [INFO] , батьком якої в свідоцтві про народження записаний відповідач. Спільне проживання з відповідачем у них не склалося у зв`язку з тим, що між ними відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Шлюбно-сімейні відносини і ведення спільного господарства між ними фактично припинені на протязі тривалого часу до подання позовної заяви, починаючи з вересня 2019 року, а тому вважає, що подальше спільне життя із збереженням шлюбу неможливе. Розлад між ними носить стійкий характер, відновлення подружнього життя неможливе. Між нею та відповідачем досягнуто домовленість стосовно визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, участь у забезпеченні умов життя дитини того з батьків, який проживатиме окремо. Відповідно до умов вказаної домовленості, неповнолітня донька [PERSON] після розірвання шлюбу залишитися проживати з матір`ю. Станом на час подання позовної заяви, донька проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Незважаючи на усну домовленість між нею та відповідачем стосовно участі в матеріальному забезпеченні спільної дитини, відповідач ухиляється в наданні матеріальної допомоги на утримання дитини. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.04.2023 року відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в позовній заяві просила суд справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. В своїй заяві позивач просила розглядати справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином в установленому законом порядку, що підтверджується поштовими повідомленнями, які знаходяться в матеріалах справи, про причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Протягом встановленого строку, відповідачем відзив на позовну заяву не подавався. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач перебуває у шлюбі з відповідачем з 10.11.2007 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2018. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною першою ст. 24 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Враховуючи, що примирення між сторонами неможливе, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, та шлюбно-сімейні відносини і ведення спільного господарства між сторонами фактично припинені на протязі тривалого часу до подання позовної заяви, починаючи з вересня 2019 року, суд вважає, що подальше спільне життя із збереженням шлюбу неможливе, оскільки сім`я існує формально, примирення між подружжям неможливе і є всі підстави для розірвання шлюбу. Судом на підставі наданих суду матеріалів, з`ясовані фактичні взаємини та обставини сумісного життя подружжя, час припинення між ними шлюбних відносин, мотиви розірвання шлюбу та дійсні причини позову, які у своїй сукупності свідчать про те, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу і сім`ї є неможливим, суперечить інтересам кожного з подружжя, враховуючи небажання та неспроможність подружжя відновити сімейні відносити, а також відсутність наявних перешкод, передбачених статтею 110 Сімейного кодексу України, приймаючи до уваги, що сім`я повинна будуватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які втрачені сторонами, суд, з огляду на наведене, приходить до обґрунтованого висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу та вважає за можливе та необхідне позов задовольнити. Враховуючи, що подальше сімейне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, то відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України прохання позивача про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , батьком якої в свідоцтві про народження записаний відповідач [PERSON] , а матір`ю позивач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Роганською селищною радою Харківського району та області, актовий запис № 22. Неповнолітня донька проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Домовленості щодо участі відповідача в утриманні дитини між сторонами не досягнуто. Доказів того,\~що відповідач\~приймає участь\~у вихованні\~дитини та\~надає допомогу\~на її\~утримання в\~добровільному порядку,\~відповідачем не\~надано.\~Даних про\~те,\~що відповідач\~сплачує аліменти\~на інших\~дітей чи\~непрацездатних батьків,\~суду не\~надано, а тому має реальну можливість надавати матеріальну допомогу позивачу на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності\~до ст.8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» -\~кожна дитина\~має право\~на рівень\~достатній для\~її фізичного,\~морального,\~культурного,\~духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несусь відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст.7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Спосіб стягнення аліментів у частині від доходу або у твердій грошовій сумі, визначається, за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі лише за заявою одержувача аліментів. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік», прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років з 01.01.2023 року складає 2833,00 грн. на місяць. Відповідно ч. ч. 1-3 ст. 183 Сімейного кодексу України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд звертає увагу на те, що обов`язок щодо утримання спільної дитини покладений на обох батьків в рівних частинах. Позивачем до позовної заяви в якості обґрунтування позовних вимог, не додано жодних доказів свого майнового стану та матеріального стану відповідача, а тому суд вважає, що розмір аліментів, які визначені позивачем в твердій грошовій сумі на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 6000,00 грн. є значно завищеним. Відповідно ч. ч. 1-3 ст. 183 Сімейного кодексу України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом;\~якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття; якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дітей, сторін, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та\~до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч. 2 ст. 184 Сімейного кодексу України \~розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Днем подання позовної заяви вважається 10.04.2023 року, оскільки позовна заява подана безпосередньо до канцелярії суду, у зв`язку з чим, аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з вказаної дати. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, позивачі - у справах про стягнення аліментів. На підставі вказаного закону, позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів на утримання дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору за подання заяви про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1073,60 грн., який визначений Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» на 1-ше січня календарного року, в якому подано позовну заяву. На підставі викладеного,

Outcome: partial