Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

24 жовтня 2022 року [PERSON] звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов обґрунтований наступним. 30 січня 2021 року між сторонами у справі було укладено договір позики №\~3150121-03 за яким відповідач [PERSON] взяв у борг у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 154208,00 грн., що за курсом АТ КБ «Приватбанк» становить 5722 доларів США на умовах, визначених договором. 30 липня 2021 року сторонами підписана додаткова угода до вказаного договору, якою кінцевий термін повернення боргу встановлений до 15 січня 2022 року. Однак, відповідач [PERSON] у вказаний строк борг позивачу не повернув, що стало підставою для подання даного позову, в якому позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача основний борг в розмірі 231\~454,90 грн. та неустойку в сумі 90267,06 грн. Також позивач просив суд стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу та судового збору. Ухвалою від 28 жовтня 2022 року відкрите загальне позовне провадження у даній справі. Розпорядженням керівника апарату Запорізького районного суду Запорізької області №\~28-к-2023 від 18.01.2023 на підставі заяви представника позивача проведено повторний автоматичний розподіл даної справи, що пов`язаний з тривалою тимчасовою непрацездатністю головуючого судді. 19 квітня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечив проти задоволення позову. Доводи відзиву фактично зводяться до прохання зменшити розмір неустойки, оскільки, на думку відповідача, вона значно перевищує розмір збитків, та до заперечення проти розміру витрат на правову допомогу, які, на думку представника, є не доведеними та документально не підтвердженими. В судовому засіданні представники сторін підтримали свої доводи та заперечення, викладені в заявах по суті спору. Суд, вислухавши представників сторін та дослідивши подані докази, дійшов наступних висновків. Позивачем до матеріалів справи додано копію договору позики № 3150121-03 від 15 січня 2021 року (далі за текстом Договір), яким позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 156\~166 гривень 00 копійок, що є еквівалентом 5\~528 доларів США за курсом продажу, встановленим в АТ КБ «Приватбанк». Пунктом 1 Договору встановлено кінцевий строк повернення позики до 15 липня 2021 року. При цьому позика має бути повернута в гривнях і бути еквівалентом 5\~528 доларів США за курсом продажу АТ КБ «Приватбанк», який встановлений банком на дату повернення позики. Також сторонами встановлений графік повернення позики та зазначено про можливість дострокового виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. Крім того, 30 липня 2021 року сторонами укладено додаткову угоду до Договору, відповідно до якої сума грошових коштів, надана в позику [PERSON] [PERSON] , змінена на 154\~208 гривень 00 копійок, що еквівалентна 5\~722 доларів США за курсом продажу, встановленим в АТ КБ «Приватбанк», а кінцевий строк повернення позики змінений і встановлений до 15 січня 2022 року. В цій же угоді сторонами визначений щомісячний графік погашення заборгованості. Також судом досліджена розписка [PERSON] , яку він надав [PERSON] в день підписання додаткової угоди за фактом отримання грошей. Оцінюючи доводи сторін в контексті досліджених доказів, суд враховує наступне. Сам факт взяття [PERSON] у [PERSON] грошових коштів в розмірі, визначеному в позовній заяві, підтверджений дослідженими доказами та відповідачем не спростовується. Статтею 526\~ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Вказане свідчить про повну обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми позики, яка складає 231\~454,90 гривень. Вказана сума визначена як гривневий еквівалент 5\~722 доларів США за курсом АТ КБ «Приватбанк» станом на 18 жовтня 2022 року, що повністю відповідає умовам договору позики, укладеного сторонами. Таким чином в цій частині позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Окрім суми основного боргу за договором позики, позивачем заявлено до сплати неустойку в розмірі 90\~267,06 гривень, яка вирахувана як сума нарахувань за період з 15 січня 2022 року (кінцевий день повернення позики) і до 23 лютого 2022 року. При цьому, позивач розраховував вказану суму, виходячи зі ставки неустойки 1 % від суми простроченої заборгованості за кожен день її прострочення. Оцінюючи доводи позивача в цій частині, суд констатує, що базою для нарахування неустойки за період з 15.01.22 по 23.02.22 позивачем фактично визначена сума позики, яка заявлена в даному позові до стягнення. В той же час суд зазначає, що ця сума визначена як еквівалент 5\~722 доларів США за курсом продажу АТ КБ «Приватбанк» станом на 18.10.22. В той же час, Договором не встановлено, що неустойка має нараховуватись саме на суму, яка підлягає поверненню після конвертації, а не на суму, яку фактично взяв у борг відповідач. Крім того, база для нарахування неустойки не може визначатись на дату, яка наступила після закінчення періоду її нарахування. Таким чином, неустойка в даних правовідносинах має визначатись з тієї суми позики, яку фактично взяв у борг відповідач, оскільки визначення її еквіваленту в доларах або нарахування її на будь-яку іншу суму позики, ніж фактично отриману в борг [PERSON] , договором між сторонами не передбачено. Сума, яку фактично взяв у борг відповідач [PERSON] , становить 154\~208 гривень 00\~копійок, що підтверджено додатковою угодою від 30.07.2021 та розпискою. 1 % від вказаної суми становить 1\~542 гривні 08 копійок, а період нарахування 39 днів. Таким чином, сума неустойки, яка підлягає стягненню в цій справі, становить: 1542,08\~грн./день. * 39 днів = 60\~141,12 грн. Доводи відповідача щодо наявності підстав для зменшення судом неустойки відповідно до ст. 551 ЦК України в даній справі судом оцінені, однак підстав для такого зменшення не встановлено. Крім того, окрім позовних вимог позивачем в даній справі заявлено до стягнення витрати на правову допомогу в розмірі 92\~581,96 грн., що згідно до умов договору позивача з його представником адвокатом Козарем М.В., складає 40 % від суми позову. В цьому контексті суд частково погоджується з доводами представника відповідача щодо наявності підстав для зменшення витрат на правову допомогу (гонорару адвоката), що підлягає стягненню в цій справі, оскільки суд, при визначенні суми таких витрат не пов`язаний договірними правовідносинами, які виникли між стороною, на користь якої ухвалене рішення, та її представником, а заявлена до стягнення сума в розмірі 40 % від суми позову явно не відповідає складності справи та обсягу наданої правової допомоги. За таких обставин суд вважає можливим зменшити розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню, до 10\~000 гривень. При цьому судом враховано, що винагорода за правову допомогу в цій справі являє собою гонорар адвоката і не містить розрахунку робіт та процесуальних дій, фактично виконаних представником. Судовий збір суд розподіляє пропорційно до задоволених позовних вимог. Повний текст рішення суду виготовлений та підписаний 26 червня 2023 року.

Outcome: partial