Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

У січні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування. На обґрунтування своїх вимог посилається на ті обставини, що 22.01.2021 року в м. Вишневе по вул. В. Чорновола сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Skoda», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , автомобіля «Citroen», державний номерний знак [NUMBER] та автомобіля «Toyota», державний номерний знак [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.03.2021 року у справі про адміністративне правопорушення № 369/1367/21 [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративних правопорушень передбачених ст.. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Skoda», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР9296988. 27.01.2021 року до позивача звернувся власник пошкодженого автомобіля «Toyota», державний номерний знак [NUMBER] , із заявою про настання страхового випадку та 29.01.2021 року про виплату страхового відшкодування. Дану заяву було розглянуто, «Toyota», державний номерний знак [NUMBER] , визнано страховим випадком у зв`язку з чим, на підставі: акту огляду транспортного засобу від 27.01.2021 року; ремонтної калькуляції № 02410_51 від 27.01.2021 року; страхового акту № 03272/51/921 від 03.02.2021 року та розрахунку суми страхового відшкодування. ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату суми страхового відшкодування страхового відшкодування на рахунок власника автомобіля «Toyota», державний номерний знак [NUMBER] , в розмірі 13 900 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 157914 від 05.02.2021 року. Тому позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «СГ «ТАС» сплачене страхове відшкодування у розмірі 13 900,00 гривень та судовий збір. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 січня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Заперечень щодо такого розгляду не надходило. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 березня 2023 року здійснено перехід розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 30 березня 2023 року. У судове засідання представник ПрАТ «СГ «ТАС» не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник надіслав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за їх відсутності. Просив суд задоволити позов, проти заочного рішення не заперечував. У судове засідання [PERSON] не з`явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У судове засідання відповідач повідомлена також шляхом розміщення оголошення на сайті суду. Письмовий відзив на позов не подала, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, причини неявки суду не повідомила. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно частини другої ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При розгляді судом справи встановлено, що 22 січня 2021 року о 18:20 год., водій [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння керувала автомобілем «Skoda Fabia», днз [NUMBER] , по вул. В. Чорновола, 46 в м. Вишневе Бучанського (Києво-Святошинського) району Київської області, не обрала безпечної швидкості руху транспортного засобу, не дотрималася безпечної дистанції та скоїла зіткнення з автомобілем «Citroen Berlingo», днз [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . В результаті зіткнення автомобіль «Citroen Berlingo», днз [NUMBER] , скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota Aygo», днз [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Огляд на стан сп`яніння [PERSON] проводився у встановленому законом порядку, зі згоди водія в присутності двох свідків - [PERSON] та [PERSON] , за допомогою приладу «Drager Alcotest 6820», за результатами якого станом на 19:28 год. 22 січня 2021 року в повітрі, видихнутому водієм [PERSON] зафіксовано 2.32 проміле етилового спирту. Своїми діями водій [PERSON] порушила вимоги пп. «а» п. 2.9, п. 12.1, п. 13.1 Правил дорожнього руху України , чим вчинила адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124 і ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів та керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння відповідно. Згідно з постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.03.2021 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та ст. 124 КУпАП. Матеріали справи не містять доказів оскарження даної постанови. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, вина [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 22 січня 2021 року не підлягає доказуванню. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого відноситься шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно вимог п.п. 33.1.4 п. 33.1. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Ст.38 Закону надає право страховику подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він керував автомобілем у стані алкогольного спяніння. Як вбачається з матеріалів справи, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Skoda», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР9296988. Судом встановлено, що 27 січня 2021 року до ПРаТ «СГ «ТАС» звернувся власник пошкодженого автомобіля «Toyota», державний номерний знак [NUMBER] , із заявою про настання страхового випадку та 29.01.2021 року про виплату страхового відшкодування. Дану заяву було розглянуто, «Toyota», державний номерний знак [NUMBER] , визнано страховим випадком у зв`язку з чим, на підставі: акту огляду транспортного засобу від 27.01.2021 року; ремонтної калькуляції № 02410_51 від 27.01.2021 року; страхового акту № 03272/51/921 від 03.02.2021 року та розрахунку суми страхового відшкодування. ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату суми страхового відшкодування страхового відшкодування на рахунок власника автомобіля «Toyota», державний номерний знак [NUMBER] , в розмірі 13 900 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 157914 від 05.02.2021 року. Відповідно ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідної за завдані збитки. За нормою ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Згідно п. а) пп. 38.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. За таких обставин, суд вважає, що позивачем ПрАТ «Страхова Група «ТАС» правомірно заявлені вимоги до відповідача з приводу відшкодування матеріальної шкоди в сумі 13 900,00, що є сумою страхового відшкодування, сплаченою позивачем за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, та яка підлягає стягненню в порядку регресу з відповідача, як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Доказів протилежного відповідач суду не надав. Відповідно до частини другої ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідача Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved