Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свій позов мотивує тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 21.08.199 року, який розірваний рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.12.2014 року. У період шлюбу та за спільні кошти ними згідно договору купівлі-продажу від 05.12.2005 року було придбано у спільну сумісну власність будинок, який розташований по [ADDRESS] вартістю 150000,00 грн. При цьому, під час оформлення договору, за будинок було сплачено 30000,00 грн, а залишок в розмірі 120000,00 грн. мав бути сплачений одним платежем в термін до 15.12.2005 року. Вказує, що 06.12.2005 року між нею та АППБ «Аваль» було укладено кредитний договір №014/1102/21894, на підставі якої їй було надано кредит у вигляду невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 20000,00 доларів США для придбання вказаного будинку з терміном погашення до 05.12.2025 року і цього ж дня було укладено іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] . Крім того, 06.12.2005 року між АППБ «Аваль» та [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до якого останній зобов`язався відповідати за зобов`язаннями боржника [PERSON] , які виникають з умов кредитного договору №014/1102/21894 від 06.12.2005 року. Також вказує, що 26.12.2005 року між нею та Волинським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» укладено договір №536 про надання часткової компенсації відсоткової ставки комерційних банків, яка згідно розрахунку становить 149349,06 грн. Зазначає, що згідно постанови Волинського апеляційного суду від 03.09.2020 року у справі №161/5448/18 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за нею та [PERSON] за кожним право власності на частину житлового будинку [ADDRESS] . Цією ж постановою встановлено, що одержані нею за кредитним договором кошти, були використані в інтересах сім`ї забезпечення сім`ї житлом, а тому даний кредитний договір створює обов`язки і для [PERSON] . Вказує також, що після розірвання шлюбу в період з 01.11.2017 року по 03.08.2022 року на виконання умов кредитного договору №014/1102/21894 від 06.12.2005 року нею сплачено на погашення кредиту кошти в сумі 20406,98 доларів США. При цьому, Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» відповідно до умов договору №536 від 26.12.2005 року їй компенсовано 5316,27 доларів США. Таким чином вважає, що вона самостійно виконала спільні з відповідачем зобов`язання, а тому відповідач повинен компенсувати їй половину, а саме: 7545,36 доларів США, що на час звернення до суду у гривневому еквіваленті становить 275933,82 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у заяві та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, заперечували проти його задоволення, просила відмовити у його задоволенні, застосувавши строки позовної давності. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом з`ясовано, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.08.1998 року, який розірваний рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.12.2014 року. Даний факт сторонами не оспорюється. Із матеріалів справи слідує, що 05.12.2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу будинку з розстроченням платежу, розташованого по [ADDRESS] (а.с. 12). За умовами даного договору [PERSON] передає, а [PERSON] приймає у власність вказаний житловий будинок, вартість якого визначена в розмірі 150000 грн. Під час оформлення договору покупець сплатила продавцю 30000 грн, а залишок в розмірі 120000 грн мав бути сплачений одним платежем в термін до 15.12.2005 року з одночасним підтвердженням цього факту заявою продавця, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально (п. 3.1.1. договору) (а.с. 12). 06.12.2005 року між [PERSON] та акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» було укладено кредитний договір №014/1102/21894, на підставі якого позичальнику [PERSON] надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 20 000 доларів США для придбання житлового будинку [ADDRESS] з терміном погашення до 05.12.2025 року (а.с. 10-11). Цього ж дня, з метою забезпечення виконання умов кредитного договору між АППБ «Аваль» та [PERSON] укладено іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно: житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] ., а також між АППБ «Аваль» та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед кредитором відповідати за зобов`язання боржника [PERSON] , які виникають з умов кредитного договору № 014/1102/21894 від 06.12.2005 року, в повному обсязі цих зобов`язань. Даний факт встановлений постановою Волинського апеляційного суду від 03.09.2020 року (а.с. 5-9). Крім того, як слідує із матеріалів справи, 26 грудня 2005 року між [PERSON] та Волинським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» укладено договір № 536 про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків. За умовами цього договору часткова компенсація визначається в розмірі півтори облікової ставки НБУ, що діє на день укладення кредитного договору і становить 9,5%, а згідно із доданим розрахунком прогнозованого розміру компенсації становить 149349,06 грн. (а.с. 13-14). Постановою Волинського апеляційного суду від 03.09.2020 року в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за [PERSON] та [PERSON] за кожним право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 5-9). Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного. Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65\~СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Внаслідок придбання подружжям квартири у позику боргові зобов`язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той з подружжя, який підписав договір. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. При вирішенні спору про порядок виконання колишнім подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо питання про поділ цих зобов`язань не було зі згоди кредитора вирішене при поділі спільного майна цього подружжя, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544\~ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц. Відповідно до частини першої статті 544\~ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Судом встановлено, що кошти, укладеним під час шлюбу за кредитним договором № 014/1102/21894 від 06.12.2005 року сторони витратили в інтересах сім`ї, а саме на придбання житлового будинку в [ADDRESS] . З представлених квитанцій вбачається, що у період з листопада 2017 року по серпень 2022 року [PERSON] сплачено на погашення кредиту та відсотків за ним кошти в сумі 20406,98 доларів США (а.с. 21-52). Остаточний розрахунок за вказаним договором здійснено 03.08.2022 р., що підтверджується довідкою про операції за кредитом, виданої АТ «Райффайзен Банк» від 16.08.2022 року (а.с. 15-18). Отже, позивач за особисті кошти сплатила боргове зобов`язання на суму 20406,87 доларів США. Згідно довідки про виплачену часткову компенсацію відсоткової ставки комерційних банків, виданої Волинським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», відповідно до договору №536 від 26.12.2005 року, [PERSON] за період з 01.11.2017 року по 15.08.2022 року було компенсовано 145167,93 грн., що еквівалентно 5316,27 доларів США (а.с. 53). Відповідно до положень частини першої статті 544\~ЦК України [PERSON] , яка сплатила зобов`язання за кредитним договором у період після розірвання шлюбу, має право на зворотну вимогу (регрес) до колишнього з подружжя [PERSON] у відповідній частині. Вирішуючи заяву відповідача про застосування до заявлених позовних вимог позовної давності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.\~257\~ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст.\~261\~ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналась або могла дізнатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.ч. 3 і 4 ст.\~267\~Цивільного кодексу\~України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі та сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Стосовно обов`язковості застосування строків позовної давності, то у справі «Grafescolo S.R.L. проти Молдови» суд вказав, що роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство закону, що є обов`язковим для країн, які підписали конвенцію. Суди не повинні ігнорувати заяви про застосування позовної давності, і належним чином обґрунтовувати причини її незастосування. Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч. 1, 3 ст.\~264\~ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Із постанови Волинського апеляційного суду від 03.09.2020 року у справі №161/5448/18/ між тими сторонами про поділ майна подружжя слідує, що [PERSON] у своїй апеляційній скарзі зазначив, що суд дійшов помилкового висновку, що тільки [PERSON] на даний час має зобов`язання за кредитним договором. Отже, тим самим визнавав, що також зобов`язаний сплачувати кошти за кредитним договором. Крім того, апеляційним судом встановлено, що кошти, одержані за кредитним договором, використані в інтересах сім`ї, для забезпечення сім`ї житлом, а тому кредитний договір створює обов`язки і для [PERSON] . Отже, за наслідками розгляду судами першої та апеляційної інстанції цивільної справи №161/5448/18 слідує про наявний обов`язок у [PERSON] стосовно виконання зобов`язань за кредитним договором № 014/1102/21894 від 06.12.2005 року, який був укладений між [PERSON] та АППБ «Аваль», тобто до вересня 2020 року, а тому, за таких обставин, перебіг позовної давності не сплинув. Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в сумі 7545,36 доларів США ((20406,98-5316,27)/2), тобто, повернення 1/2 частини грошової суми, яка була взята в позику позивачем на придбання нерухомого майна та виплачена за особисті кошти, що згідно офіційного курсу НБУ на час звернення до суду становить 275933,82 грн. Крім того, відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 2759,34 грн. судового збору.

Outcome: approved