Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Хустського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] , третя особа Хустський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] з вересня 2010 року по червень 2011 року проживала з [PERSON] однією сім`єю у громадянському шлюбі. За період спільного проживання у сторін народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] дитина - [PERSON] народилася [INFO] , про що Хустським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) складено актовий запис № 24 від 19.01.2012 року . У цьому свідоцтві у графі «мати» вказано: [PERSON] , у графі «батько»: [PERSON] . Відомості про батька відповідачки були записані згідно ст. 135 Сімейного кодексу України, а саме: при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідач після народження дочки відмовлявся визнавати себе батьком дитини та заперечує батьківство. Дочка [PERSON] перебуває на повному утриманні та вихованні позивачки, відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не цікавиться її життям та навчанням. Крім того позивачка просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання їхньої доньки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи з 10 червня 2019 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з індексацією суми аліментів. Враховуючи вище викладене позивачка просить визнати [PERSON] , [INFO] , громадянина України, батьком [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , мешканки [ADDRESS] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи з 10 червня 2019 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з індексацією суми аліментів. Позивачка у судове засідання не з`явилась, представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримали позов у повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнає частково, проти задоволення позову в частині про визнання його батьком [PERSON] , [INFO] не заперечує. Просить визначити розмір аліментів, на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн., щомісяця, до досягнення нею повноліття, посилаючись на обставини наведені у поданому ним відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи - Хустського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, начальником відділу подано до суду заяву, в якій просили розглядати справу без їх представника, проти задоволення позову не заперечують. Оскільки сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, то їх неявка в судове засідання, згідно з ч. 3 ст.218 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Так, відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. Так, відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із копією свідоцтва про народження та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу, батьками дитини [PERSON] , [INFO] , записані в графі мати - [PERSON] , в графі батько - [PERSON] , який записаний на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. У зв`язку з тим, що на момент проведення державної реєстрації народження дитини, позивачка не перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, то запис про батька дітей у Книзі реєстрації народжень проводився на підставі ч.1 ст. 135 СК України. Тобто у свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] батьком записано [PERSON] , хоча насправді батьком [PERSON] , [INFO] являється відповідач [PERSON] , що підтверджується його визнанням батьківства. Крім того зазначена обставина не заперечується відповідачем, а повністю визнається. Третя сторона, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору дані обставини визнає. Суд застосовуючи норми матеріального права виходить з такого. У відповідності до ст. 128 ч. 1 Сімейного кодексу України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Згідно ст. 128 ч. 3 Сімейного кодексу України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Статтею 129 Сімейного кодексу України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3встановлено, що Особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я по батькові матері, батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). При розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2, з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до п. 2.16.4 Розділу ІІ Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. З урахуванням викладених обставин, а саме того факту, що запис [PERSON] батьком дитини був здійснений з вказівки матері, оскільки народжена поза шлюбом; прийнявши до уваги, що способом спростування презумпції шлюбного батьківства матір`ю дитини є оспорювання батьківства за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство, з урахуванням визнання відповідачем [PERSON] себе біологічним батьком дитини, зачатої поза шлюбом; суд вважає за можливе визнати факт того, що [PERSON] є батьком дитини [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із визнанням судом вказаного факту, позовні вимоги про внесення відповідних змін також підлягають задоволенню. Стосовно вимог про стягнення аліментів суд приходить до наступного висновку . Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статей 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Згідно ч.3 ст.181, ч.2 ст.182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі; розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів, може визначити їх розмір у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітньої дитини та потреб для забезпечення її здоров`я та гармонійного розвитку, враховуючи те, що обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивача, враховуючи прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, беручи до уваги стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, відсутність у нього постійного доходу, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог і вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1500 гривень щомісячно до досягнення нею повнолітнього віку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави 1073 грн. 60 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial