Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

10.04.2023р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому також просила залишити малолітню дитину [PERSON] , [INFO] проживати разом з матір`ю (а.с. 1-5). В обґрунтування своїх вимог в позовній заяві послалася на те, що 27.07.2002р. уклала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу мають двох дітей малолітнього [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] На даний час спільне життя з відповідачем не склалось. Фактичні шлюбні відносини припинені два роки тому, разом сторони не мешкають. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Примирення не можливе. З урахуванням викладеного, просила шлюб розірвати і просила залишити малолітню дитину [PERSON] , [INFO] проживати разом з матір`ю, оскільки фактично син проживає із нею у м. Дніпрі, спору щодо місця його проживання немає. Відповідач [PERSON] \~позовні вимоги\~визнав частково. 27.04.2023р. надав відзив на позовну заяву (а.с. 35 38), у якому зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу, однак зауважив, що позивачка зазначила про те, що діти постійно проживають з нею, що не відповідає дійсності Так, з довідки від 26.07.2022р. № 6328-5001920608 про взяття на облік внутрішньо переміщеної - особи вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Старший син - [PERSON] , [INFO] , фактично проживає за однією адресою із відповідачем, що підтверджується довідкою від 26.07.2022р. № 6328-5001920732 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. На утриманні позивачки діти не перебувають, оскільки старший син [PERSON] проживає з батьком, а на утримання молодшого сина [PERSON] , відповідач перераховує на картку позивачки щомісячно грошові кошти. Щодо визначення місця проживання молодшого сина після розірвання шлюбу разом із матір`ю, зазначив, що батько і мати мають рівнозначні права при визначенні місця проживання дитини. Пріоритет мають лише інтереси самої дитини. У справі відсутні докази про те, що молодший син [PERSON] , [INFO] виявляє більшу прихильність саме до матері, а також про те, що у зв`язку з наявними у дитини особливостями розвитку чи здоров`я, саме у матері створені більш сприятливі умови для гармонійного розвитку дитини. Батько бажає виконувати свої батьківські обов`язки відносно своїх дітей. Просив шлюб розірвати, у задоволенні вимоги про залишення після розірвання шлюбу сина [PERSON] проживання разом з матір`ю - відмовити. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Пояснила, що малолітній [PERSON] проживає разом із нею у м. Дніпрі, де відвідує шкоду, секції, вона не заперечує щодо спілкування дитини із батьком, іноді син буває у гостях у батька, спір про визначення місця проживання дитини фактично між сторонами відсутній. У відзиві відповідач не зазначив, що заперечує проти проживання дитини із матір`ю. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти розірвання шлюбу. Зазначив, що спору щодо проживання сина [PERSON] фактично немає, він не наполягає, щоб син проживав із ним, однак син, якому вже 11 років має самостійно визначати, із ким йому проживати. [PERSON] дійсно проживає із матір`ю у м. Дніпрі, за спільною домовленістю він приїздить до батька в гості в м. Харків, тимчасово на канікули або на тиждень-два. Відповідач на питання суду підтвердив, що не заперечує проти проживання [PERSON] із матір`ю. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони з 27.07.2002р. перебувають у шлюбі, зареєстрованому Донецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 823 (а.с. 16). Від шлюбу мають двох дітей малолітнього [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 17, 18). На даний час спільне життя сторін не склалось. Шлюбні відносини припинені. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Примирення не можливе. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього,\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013р. (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів. Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Згідно з п. 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Відповідно до\~ст. 112 СК України\~суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003р., заява №44647/98). Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі\~ст. 113 СК України\~особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2\~ст. 114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3\~ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Аналізуючи та оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази по справі у їх сукупності та співставленні між собою з увагою на їх належність та допустимість, застосовуючи до обставин, які вони доводять та до спірних правовідносин наведені законодавчі норми, суд виходить з такого. Таким чином, оскільки судом встановлено, що сторони остаточно припинили шлюбно-сімейні відносини через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя, спільного господарства не ведуть, приймаючи до уваги, що сім`я в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України, фактично припинила своє існування та формальне збереження шлюбу сторін буде суперечить правам та інтересам сторін, враховуючи той факт, що будь-які відомості які б спростовували зазначені позивачем докази і обставини у суду відсутні та надані не були, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Верховного суду у постанові №200/952/18 від 15.01.2020 року. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно із довідкою від 02.02.2023р. № 1201-5002553050 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] проживає фактично за адресою: [ADDRESS] (а.с. 30). Згідно із довідкою від 02.02.2023р. № 1201-5002553211 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи малолітній син - [PERSON] , [INFO] , також проживає за однією адресою із позивачкою (а.с. 21). Позивачка просила залишити малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , проживати разом із нею. Відповідач у відзиві та у судовому засіданні не висловив із цього приводу заперечень. Чітко суду пояснив, що спору щодо проживання сина [PERSON] немає, він не наполягає, щоб син проживав із ним. [PERSON] дійсно проживає із матір`ю у м. Дніпрі. Відтак з\~матеріалів справи\~і пояснень\~сторін,\~суд дійшов\~висновку,\~що відсутній\~спір між\~сторонами щодо\~того з\~ким із\~батьків буде\~проживати малолітній\~ [PERSON] ,\~тому суд\~доходить висновку\~про залишення\~малолітнього [PERSON] ,\~ [INFO] \~ -\~проживати разом\~з матір`ю [PERSON] . Доводи відповідача про те, що дитина має самостійно визначити, з ким з батьків йому проживати знаходяться поза межами даного спору. У зв`язку із чим позовні вимог підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved