Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

В січні 2021 позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» про захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила наступне. ТОВ «ВЕЛЛФІН» було укладено договір відповідно до якого нею було отримано позику, однак, ознайомившись зі змістом договору вважає, що укладений договір с недійсним, зважаючи на наступне: ТОВ «ВЕЛЛФІН» було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Проте позивачем не було підписано даний договору. Відповідно до ЗУ «Про електронні довірчі послуги»: Електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису. Таким чином, оскільки порядок акцептування пропозиції Відповідачем не відповідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», Договір про надання позики, укладений між позивачем та Відповідачем є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Оскільки відповідачем не надано ані відомості про сертифікацію ключа ЕЦП позивача, ані відомості про особистий ключ підписувача, який має відповідати відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Також позивач посилається, що у договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту. З огляду на те, що відповідач веде нечесну підприємницьку діяльність, просила суд визнати Договір позики, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» недійсним. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 04.03.2023 матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» про захист прав споживачів передано для розгляду до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.06.2021 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.11.2021 витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» належним чином засвідчену копію Договору позики, що укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН». 20.03.2023 до суду Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» на виконання вимог ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.11.2021 надано Договір позики № 677879 від 26.12.2018 року, укладений в електронній формі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.03.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання 13.04.2023 учасники справи не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі. Позивач подала до суду заяву про проведення розгляду справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити. Відповідач у судове засідання 13.04.2023 свого представника не направив. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до\~статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 1\~статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено\~статтею 12 цього Кодексу. Згідно частини 1\~статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 ЦК України. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України визначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц способом захисту порушених прав позивача у випадку встановлення факту непідписання нею договору є визнання його саме неукладеним. Так, частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Не було доведено належними, допустимими та достатніми доказами, що позивачка вчиняла будь-які розпорядження на укладення договору про споживчий кредит, отримання грошових коштів на власний рахунок. Враховуючи обставини, встановлені під час судового розгляду, суд приходить до висновку, що договір позики № 677879 від 26.12.2018 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] є неукладеним. Статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; розпорядник персональних даних - фізична чи юридична особа, якій володільцем персональних даних або законом надано право обробляти ці дані від імені володільця; суб`єкт персональних даних - фізична особа, персональні дані якої обробляються. Відповідно до статті 14 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних. Поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Виконання вимог встановленого режиму захисту персональних даних забезпечує сторона, що поширює ці дані. Сторона, якій передаються персональні дані, повинна попередньо вжити заходів щодо забезпечення вимог цього Закону. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі. Враховуючи те, що позивач відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» була звільнена від сплати судового збору, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved