Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - адвокат Ільїн В.А., звернувшись до суду з позовом до відповідача [PERSON] , просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 17.09.2006 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1572. В обґрунтування позовних вимог представник позивачки вказує, що за період перебування у подружніх стосунках у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього часу сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Сторони втратили почуття поваги та любові один до одного, тривалий період часу подружні стосунки не підтримують.2/570/531/2023 На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, спільний бюджет відсутній. За глибоким переконанням позивача, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Ухвалою Рівненського районного суду від 16.03.2023 р. відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом учасників. Ухвалою суду від 14.04.2023 р. клопотання представника відповідача адвоката Волошина І.В. про залишення позовної заяви без руху на підставі ч.11 ст. 187 ЦПК України вх. 6270 від 12.04.2023 р. залишено без задоволення. Ухвалою суду від 02.06.2023 р. у задоволенні заяви представника відповідача адвоката Волошина І.В. про надання [PERSON] та [PERSON] строку для примирення протягом шести місяців відмовлено. Представник позивачки адвокат Ільїн В.А. протягом усього часу розгляду справи підтримував заявлені позовні вимоги. У подальшому у судове засідання не з`явився, згідно заяви вх. 9782 від 08.06.2023 р. просить розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача адвокат І.В. Волошин протягом усього часу розгляду справи позовні вимоги не визнавав. У подальшому у судове засідання не з`явився. Згідно заяви вх. 9753 від 08.06.2023 р. просить розглянути справу без участі відповідача та його представника, та одночасно вказує, що відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки вважає, що з позивачкою не має підстав для розірвання шлюбу. Згідно з ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вислухавши пояснення представників сторін у попередніх судових засіданнях, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264\~ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами був зареєстрований 17.09.2006 р. у Рівненському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 1572. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачкою. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 51 Конституції України\~та\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній, добровільній згоді жінки та чоловіка. Положеннями частин 3, 4\~ст. 56 СК України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статей\~111,\~112 СК України\~застосування судом заходів примирення подружжя є правом, а не обов`язком суду і в разі встановлення того, що подальше сумісне життя і збереження шлюбу суперечить таким, що мають суттєве значення інтересам будь-кого з подружжя, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. п. 10, 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із пояснень представника відповідача адвоката Волошина І.В. вбачається, що позов відповідач не визнає, а представник позивачки адвокат Ільїн В.А. навпаки наполягав на розірванні шлюбу, заперечував проти надання сторонам строку на примирення, так як наміру повертатися до родинних відносин з відповідачем позивачка не має, а тому строк на примирення сторонам не надавався. Крім того, вбачається, що протягом строку розгляду справи в суді примирення між сторонами не відбулося, а тому доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для розірвання є безпідставними. При цьому, суд враховує, що за змістом ч. 1\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, оскільки подальше його збереження суперечить вимогам закону про право позивача на добровільність шлюбу. Відповідачем не наведено переконливих доказів, які свідчили б про можливість відновлення сімейних стосунків з позивачкою. \~Доказів про те, що між сторонами відбулося примирення, в матеріалах справи відсутні.\~\~ \~ \~ \~ \~Отже, при з`ясуванні фактичних взаємин подружжя встановлено, що їхня сім`я розпалась остаточно, оскільки вони не проживають разом протягом тривалого часу, спільного господарства не ведуть, отже шлюб існує формально, суперечить інтересам позивачки. Судом встановлено, що наміру відновлювати подружні позивачка не має. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved