Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про припинення стягнення аліментів з нього та стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/4 частини від її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати ухвалення рішення. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 лютого 2013 року було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Від вказаного шлюбу сторони мають спільного сина - [PERSON] [INFO] . На підставі рішення суду з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто на утримання спільного сина аліменти у розмірі частини з усіх видів заробітків/доходів щомісячно. Після розірвання шлюбу син проживав разом з відповідачкою. Але з листопада 2019 року син переїхав проживати до позивача, де останній створив всі належні умови для цього. Втім, не дивлячись на проживання сина з позивачем, він продовжує сплачувати аліменти. За таких обставин, [PERSON] просить задовольнити позовні вимоги. Провадження у справі відкрито 01.03.2023 р., відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач, його представник в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити. Надали згоду на заочний розгляд справи. Також просили покласти судові витрати на позивача. Відповідач в судове засідання не з`явися, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Заяв та клопотань від нього в адресу суду не надходило.Відзив на позов у встановленому законом порядку [PERSON] подано не було. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації надала Акт обстеження умов проживання [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, зважаючи на положення ст. ст. ст. 223,280 ЦПК України, за згоди сторони позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Вислухавши пояснення [PERSON] , його представника, дослідивши наявні докази та надавши їм відповідну оцінку суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 21 лютого 2013 року Святошинським районним судом м. Києва було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Як свідчать матеріали справи від шлюбу у сторін[INFO] народився син - [PERSON] . На підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20.11.2015р. по справі № 761/16573/15-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються на утримання дитини аліменти у розмірі частини з усіх видів заробітків/доходів щомісячно, починаючи з 01 грудня 2015 року. Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу дитина проживала разом з [PERSON] , але в листопада 2019 року [PERSON] , [INFO] переїхав до позивача і проживає з ним за адресою [ADDRESS] . Разом з тим, сплата аліментів на утримання сина продовжується. Згідно Акту обстеження умов проживання від 06.04.2023 р., наданого третьою особою, [PERSON] дійсно проживає з позивачем і має всі необхідні умови для нормального розвитку та навчання. Також в акті зазначено - зі слів [PERSON] за даною адресою він проживає з 2019 р., батько забезпечує його всім необхідним. Як свідчить довідка Політехнічного ліцею НТУУ «КПІ» м. Києва, ліцеїстом якого є [PERSON] , від 01.02.2023 р. № 07-06/35-ПЛ, батько [PERSON] спілкується з педагогами, цікавиться життям дитини, регулярно відвідує батьківські збори. Мати контакту з ліцеєм, де вчиться дитина, не підтримує, із вчителями не спілкується. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 цього Кодексу визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. За положеннями до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно п.3 ч. 2 ст. 18 СК України способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. За змістом ст. 181 СК України аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. (п. 17) зазначив, що право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Відповідно до приписів ст.188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. В свою чергу згідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. У справі № 711/8561/16-ц Верховний Суд зазначив, що за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Також вказав, що сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів, за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 223 ЦПК України 2004 року. За таких обставин, зважаючи на те, що матеріали справи містять докази проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] з позивачем, і дана обставина не спростована [PERSON] , наявні підстави для задоволення вимог [PERSON] щодо його звільнення від сплати аліментів на користь [PERSON] . Згідно ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч. 1ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Положеннями ч. 3ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, повинен ураховувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. За змістом вищенаведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини. Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї. Під час розгляду справи судом не отримано доказів того, що відповідач приймає участь в утримані сина та за станом свого здоров`я чи матеріального становища не може виконувати обов`язок, встановлений ст. 180 СК України. Також відсутні докази того, що [PERSON] має на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатній осіб. За таких обставин, враховуючи законодавчо встановлений обов`язок сплати аліментів саме тим з батьків, з ким дитина не проживає, беручи до уваги, що відповідачем не надано доказів, які б свідчили про належне утримання дитини, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO] у розмірі зазначеному в позові. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України - суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, в матеріалах справи відсутня інформація щодо наявності у Відповідача на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатній осіб. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved