Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа орган опіки і піклування Залозецької селищної ради ТГ Тернопільського району Тернопільської області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітніх дітей, в обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що з 10 червня 2020 року він перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. В даному шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] які проживають разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . В силу останніх подій в країні та непорозумінь у сім`ї відповідачка проживає окремо. Дітьми відповідачка не цікавиться не приймає участі у їх вихованні, не проявляє турботи до них, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток та не бажає повертатися додому, їх шлюб носить формальний характер. З цих підстав позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам, що має істотне значення, у зв`язку із чим, просить шлюб розірвати. Крім цього вказує, що вони із відповідачкою не можуть в позасудовому порядку врегулювати питання визначення місця проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] . Позивач вважає, що місце проживання дітей необхідно визначити разом із ним, а також, оскільки він спроможний забезпечити дітям добрі умови для гармонійного розвитку, відпочинку та виховання, при цьому, він не чинитиме жодних перешкод та сприятиме спілкуванню дітей із матір`ю. За вказаних обставин просить позов задовольнити та розірвати шлюб, укладений між ними, та визначити місце проживання дітей разом із позивачем. Позивач позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити про що подав відповідну заяву та просить суд розглянути справу за його відсутності, при неявці відповідача не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідач подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає, просить їх задоволити, так як не планує жити з відповідачем і вважає, що батько дітей краще забезпечить їм добрі умови для гармонійного розвитку, відпочинку та виховання. Суд, в силу п.3 ст.211 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін. Представник третьої особи органу опіки і піклування - Служби в справах дітей Залозецької селищної ради ТГ Тернопільського району Тернопільської області підтримала висновок органу опіки та піклування, який прийнятий з урахуванням найкращих інтересів дітей, подала клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Дослідивши та оцінивши зібрані докази у справі, суд встановив наступні обставини справи. 10 червня 2020 року сторони зареєстрували шлюб у Теплицькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис №10, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 10 червня 2020 року. У шлюбі в сторін народилося двоє дітей донька [PERSON] - [INFO] та донька [PERSON] - [INFO] . Між подружжям виникають непорозуміння, сторони втратили почуття поваги та любові один до одного. Сумісне життя подружжя є неможливим, шлюб існує лише формально, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Щодо вимог про визначення місця проживання малолітніх дітей, суд зазначає наступне. Згідно Висновку органу опіки та піклування Залозецької селищної ради ТГ Тернопільського району Тернопільської області щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] , орган опіки та піклування рекомендує визначити їх місце проживання із батьком [PERSON] за зареєстрованою адресою його місця проживання. Рішенням виконавчого комітету Залозецької селищної ради ТГ Тернопільського району «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітнього дитини» №39 від 07 червня 2023 року затверджено даний висновок. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності із вимогами ст.153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч. 1-2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно вимог ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1 ст.161 СК України). Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У 6-му принципі Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, яку Україною було ратифіковано у встановленому законом порядку та яка діє на час виникнення спірних правовідносин, дитина для повного та гармонійного розвитку має потребу у любові та розумінні. Дитина повинна, коли це можливо, зростати під опікою та під відповідальністю своїх батьків та у всякому випадку в атмосфері любові, а також моральної та матеріальної забезпеченості. Окрім того вказаним принципом закріплено, що малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли наявні виключні до того обставини, бути розлученою із матір`ю. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. З врахуванням встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу неможливе та недоцільне, оскільки суперечить інтересам сторін, дана сім`я фактично розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. Враховуючи висновок органу опіки і піклування та визнання позовних вимог відповідачкою, те, що батьком створено належні умови для проживання та виховання дітей, позивач має можливість забезпечувати нормальний всебічний розвиток дітей, тому в інтересах дітей, суд, приходить до висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей разом із батьком. На підставі викладеного,

Outcome: approved