Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 13.01.2023 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Комунального некомерційного підприємства Київський міський пологовий будинок № 3 Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яким з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить, поновити [PERSON] на посаді лікаря- акушера- гінеколога КНП «КМПБ №3; зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство Київський міський пологовий будинок № 3 Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) нарахувати та виплатити [PERSON] середню заробітну плату за період з 16.12.2022 року по 13.06.2023 року у розмірі 79292,40 грн., стягнути з відповідача на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що на підставі наказу № 40 к/тр Комунального некомерційного підприємства Київський міський пологовий будинок № 3 від 01.04.2015 року він був прийнятий на роботу на 0,5 посади лікаря-акушера-гінеколога приймально-оглядового відділення з посадовим окладом згідно зі штатним розписом на час відпустки по вагітності та пологам лікаря-акушера гінеколога Якименко Н.О. з 3-х місячним строком випробування. В подальшому наказом Комунального некомерційного підприємства «Київського міського пологового будинку № 3 № 111 к/тр від 28.09.2015 року його було переведено на посаду лікаря-акушера-гінеколога приймального відділення та 01.11.2019 року наказом Комунального некомерційного підприємства «Київського міського пологового будинку № 3» №174 к/тр від 04.11.2019 було переведено на 0.5 посади лікаря-акушера-гінеколога жіночої консультації, в подальшому 01.10.2020 року наказом № 158 к/тр Комунального некомерційного підприємства «Київського міського пологового будинку №3» переведений на 0.5 посади лікаря-акушера-гінеколога відділення гінекології №1, за яким працював до моменту звільнення. Наказом № 142 к/тр Комунального некомерційного підприємства «Київського міського пологового будинку № 3» від 12 травня 2022 року « Про внесення змін до наказу КНП «КМІБ № 3 від 29 квітня 2022 року № 119 к/тр «Про оголошення простою деяких працівників у зв?язку із введенням воєнного стану» було внесено зміни до КНП «КМПБ №3 від 29 квітня 2022 року №119 к/тр, яким було доповнено пункт 1.7 «Відділення гінекології № 1» та яким було відправлено його в простій з 01.05.2022 року. Крім того, зазначив, що листом № 061-145/1081 від 04.10.2022 його було повідомлено, про те, що на підставі наказів «КНП КМПБ № 3» від 05.09.2022 № 153 «Про затвердження та введення в дію структури КНП «КМПБ № 3» та від 08.09.2022 № 155 «Про штатний розпис КНП «КМПБ № 3» затверджено нову структуру та новий штатний розпис комунального некомерційного підприємства «Київський міський пологовий будинок № 3» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації та виведено із штатного розпису шляхом скорочення посади, яку він обіймає. Окрім того було додано повідомлення про звільнення його з 0.5 займаної посади лікаря-акушера-гінеколога відділення гінекології № l на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, яке відбудеться 05.12.2022 року, а також було додано копію наказу КНП «КМПБ № 3» від 05.09.2022 № 153 «Про затвердження та введення в дію структури КНП «КМПБ № 3» та копію наказу КНП «КМПБ № 3» від 08.09.2022 № 155 «Про штатний розпис КНП «КМПБ № 3» (з додатком 2) в якому був список посад, які виводяться зі штатного розпису КНП «КМПБ № 3» шляхом скорочення. В подальшому до нього надійшов лист № 061-145/1136 від 11.10.2022 в якому його було проінформовано про вакантні посади станом на 10.10.2022 року, а саме: головний інженер; інженер-програміст; інженер з метрології; уповноважений з антикорупційної діяльності, лікар-хірург; лікар-офтальмолог дитячий; практичний психолог; лікар-лаборант; помічник лікар-епідеміолога; молодша медична сестра (молодший медичний брат) з догляду за хворими; дезінфектор. Зазначив, що дані вакансії його не цікавили, знаючи на штат, осіб, які там працюють, оскільки він був переконаний в тому що має переважне право залишення на посаді. Вважає, що його незаконно було звільнено з займаної посади, а тому змушений звернутись до суду. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 17 січня 2023 року було відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову, просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у поданому до суду відзиві. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні фактичні обставини у справі. Судом встановлено, що на підставі наказу № 40 к/тр Комунального некомерційного підприємства Київський міський пологовий будинок № 3 від 01.04.2015 року [PERSON] був прийнятий на роботу на 0,5 посади лікаря-акушера-гінеколога приймально-оглядового відділення з посадовим окладом згідно зі штатним розписом на час відпустки по вагітності та пологам лікаря-акушера гінеколога Якименко Н.О. з 3-х місячним строком випробування (т.1 а.с. 17). Відповідно до наказу Комунального некомерційного підприємства «Київського міського пологового будинку № 3 № 111 к/тр від 28.09.2015 року позивача [PERSON] було переведено на посаду лікаря-акушера-гінеколога приймального відділення ( т. 1 а.с. 18). Відповідно до наказу №174 к/тр від 04.11.2019 Комунального некомерційного підприємства «Київського міського пологового будинку № 3» позивача [PERSON] було переведено на 0.5 посади лікаря-акушера-гінеколога жіночої консультації ( т.1 а.с. 19). Відповідно до наказу № 158 к/тр від 01.10.2020 року позивача наказом Комунального некомерційного підприємства «Київського міського пологового будинку №3» було переведено на 0.5 посади лікаря-акушера-гінеколога відділення гінекології №1 (т.1 а.с. 20). З матеріалів справи вбачається, що наказом № 346 к/тр від 15.12.2022 року Комунального некомерційного підприємства «Київського міського пологового будинку №3» позивача [PERSON] було звільнено з посади лікаря-акушера-гінеколога відділення гінекології № 1 в зв`язку зі скорочення чисельності та штату працівників у відповідності до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України (т. 2 а.с. 6). Листом № 061-145/1081 від 04.10.2022 позивача [PERSON] було повідомлено, про те, що на підставі наказів «КНП КМПБ № 3» від 05.09.2022 № 153 «Про затвердження та введення в дію структури КНП «КМПБ № 3» та від 08.09.2022 № 155 «Про штатний розпис КНП «КМПБ № 3» затверджено нову структуру та новий штатний розпис комунального некомерційного підприємства «Київський міський пологовий будинок № 3» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та виведено із штатного розпису шляхом скорочення посади, яку обіймав позивач (т. 2 а.с. 10-11). Відповідно до повідомлення від 07.10.2022 року начальника відділу кадрів позивачу було повідомлено про те, що на час його звільнення на підприємстві відсутня будь-яка інша вакантна посада або інша робота, яку можливо було запропонувати позивачу ( т. 2 а.с. 13). Крім того, листом від 11.10.2022 року № 061-145/145/1136 позивачу [PERSON] було запропоновано вакантні посади (іншу роботу) станом на 10.10.2022 року, а саме посаду: головного інженера; інженера-програміст; інженера з метрології; уповноваженого з антикорупційної діяльності, лікаря-хірурга; лікаря-офтальмолога дитячого; практичного психолога; лікаря-лаборанта; помічника лікаря-епідеміолога; молодшого медичного брат з догляду за хворими; дезінфектора (т.2 а.с. 28-29). Відповідно до заяви [PERSON] від 18.10.2022 року, останнім було надано дозвіл на переведення його з посади лікаря-акушера-гінеколога на вакантну посаду молодшої медичної сестри (молодшого медичного брата) з догляду за хворим у акушерське відділення № 1 з 05.12.2022 року (т.2 а.с. 30). Заявою від 10.11.2022 року позивачем було відкликано подану ним заяву про переведення його на посаду молодшої медичної сестри (молодшого медичного брата) з догляду за хворим у акушерське відділення № 1 з 05.12.2022 року (т.2 а.с. 33). Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що мав переважне право залишитись на займаній посаді. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Пунктом 1) ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Змінами в організації виробництва і праці слід розуміти раціоналізацію робочих місць, введення нових форм організації праці, впровадження передових методів, технологій, тощо. Зі змісту норми п. 1) ч. 1 ст. 40 КЗпП України вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання трудового договору з працівником з ініціативи власника: ліквідація; реорганізація; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників. Скорочення чисельності або штату працівників може бути зумовлене, зокрема, вдосконаленням виробництва, суміщенням професій, зменшенням обсягу виробництва продукції, перепрофілюванням підприємства, установи, організації тощо. Згідно з ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Крім того, суд, розглядаючи справу про поновлення на роботі, має належним чином з`ясувати чи не користувався позивач переважним правом на залишення на роботі (правовий висновок, висловлений Верховним Судом України в постанові від 18 жовтня 2017р. у справі № 6-1723цс17). До аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-1264цс17. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9, при розгляді спорів про звільнення за п. 1) ч. 1 ст. 40 КЗпП суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Відповідно до положень ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 40 КЗпП України, звільнення окремих категорій працівників не допускається. Зокрема працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства. Згідно частини 4 статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення з ініціативи роботодавця працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення терміну, який він обирався. Судом встановлено, що на час звільнення позивача з роботи, останній був членом первинної профспілкової організації відповідача, та профспілкова організація не надавала своєї згоди на звільнення позивача з роботи на підставі п. 1) ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з недотриманням відповідачем положень ст. ст. 40, 49-2 КЗпП України. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що працює в Комунальному некомерційному підприємстві Київський міський пологовий будинок № 3 Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на посаді лікаря акушера-гінеколога а також на посаді голови профспілкової організації з 2019 року. Зазначила, що їй було надіслано повідомлення про майбутнє скорочення чисельності штату працівників даного закладу спочатку в електронній формі а потім у паперовій з оригіналами усіх документів. Відповідно до цього повідомлення і рішення комісії яка була створена в пологовому будинку, пологовий будинок запланував скорочення чисельності штату працівників бо так було потрібно. Вказала, що адміністрація попросила її надати списки працівників які є членами профспілки та ініціювати консультації з адміністрацією питання щодо можливості зменшення кількості працівників що і було зроблено. Було проведено консультації і 20.09.2022 року відбулось перше засідання комісії з визначення осіб які мають переважне право на залишенні на роботі на якому було визначено осіб яким будуть надаватись переваги залишенні на роботі згідно ч. 2 ст. 42 КПпП. 23.09.2022 року відбулось друге засідання комісії на якому було розглянуто узагальнений і порівняльний аналіз кваліфікації працівників по відділенням а не по окремим працівникам, посади яких підлягали скороченню. 03.11.2022 року на її прохання їй було надано протоколи цих засідань в яких вона розписалась і написала що не згідна. Після цього вона попросила комісію усунути порушення які вони допустили на її думку, однак комісія не відреагувала на її прохання в зв`язку з цим вона звернулась до Київської профспілки працівників охорони здоров`я з метою перевірки документації комісії. Пізніше дізналась про список працівників які підлягають звільненню серед яких був і [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що знає [PERSON] більше 3-х років він працював на 0,5 ставки на посаді лікаря акушера-гінеколога та був черговим лікарем. За час роботи до нього не було претензій. Зазначив, що за усним розпорядження керівництва було заборонено реєструвати на себе епізоди вночі. Крім того, вказував на те, що реєстрація епізодів проводилась не черговим лікарем - дежурантом а відповідальним лікарем. При дослідженні матеріалів справи судом, вказана обставина підтверджена висновком комісії з питань аналізу господарської діяльності КНП «КМПБ № 3» з якого вбачається, що ті лікарі, які займають посаду відповідальних лікарів мають значно більшу кількість зареєстрованих на свої ім`я епізодів, ніж ті що є черговими лікарями, що підтверджують покази свідка [PERSON] , про те, що реєстрація епізодів проводилась не черговим лікарем - дежурантом, а відповідальним лікарем. Крім того, як встановлено в судовому засіданні при вирішенні питання щодо переважного права залишення на посаді позивача не було враховано наданих сертифікатів позивача, для врахування їх при атестації на присвоєння (підтвердження) лікарської категорії ( т.3 а.с. 27-46). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що наказ відповідача за № 346 к/тр від 15.12.2022 року є незаконним, оскільки звільнення позивача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відбулося з порушенням трудового законодавства, а тому позивач підлягає поновленню на роботі на посаді лікаря-акушера-гінеколога відділення гінекології № 1 Комунального некомерційного підприємства Київський міський пологовий будинок № 3 Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). За приписами ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Період вимушеного прогулу позивача становить з (15.12.2022 року) і закінчується днем поновлення позивача на роботі. З урахуванням викладеного вимога позивача щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню. Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу в сумі 35000,00 грн. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Слід зазначити, що адвокати, укладаючи із клієнтом договір про надання правової допомоги, мають вказувати перелік послуг, які будуть надаватися під час виконання такого договору. З приводу цього питання Верховний Суд у постанові по справі № 826/856/19 від 22.12.2018 зазначив, що «з розрахунку наданих адвокатом послуг вбачається, що певні його дії (зробити копії необхідних документів чи друк квитанцій) не потребують професійних навичок, а акт виконаних робіт містить вид послуг, що не були передбачені договором». Таким чином, для можливості наступного відшкодування судових витрат слід ретельно підготувати договір про надання правової допомоги та передбачити, якими доказами будуть підтверджуватися надані адвокатом послуги. На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги позивачем надано договір № 08112022/1 про надання юридичних послу від 08.11.2022 року, акт від 09.11.2022 року про надання юридичних послуг за договором № 08112022/1 від 08.11.2022 року, договір № 19122022/1 про надання юридичних послуг від 19.12.2022 року, акт про надання юридичних послуг від 21.12.2022 року за договором № 19122022/1 від 19.12.2022 року, договорі про надання правової (професійної правничої) допомоги № 21/02-1 від 21.02.2023 року, додаткову угоду № 1 від 21.02.2023 року до договору про надання правової (професійної правничої) допомоги № 21/02-1 від 21.02.2023 року, акт від 25.04.2023 року про надання правової (професійної правничої) допомоги за договором № 21/02-1 від 21.02.2023 року, квитанцію від 09.11.2022 року про сплату 10000,00 грн. за надання правової допомоги, квитанцію від 23.12.2022 року про сплату 15000,00 грн. за надання правової допомоги, а тому суд вважає за необхідне задовольнити вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 35000,00 грн., що документально підтверджено матеріалами справи. Згідно із п.п. 2), 4) ч. 1 ст. 430 ЦПК України, ч. 5 ст. 235 КЗпП України суд допускає до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі позивача та виплати йому заробітної плати за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved