Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

У серпні 2020 року позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача, в якому просять припинити право власності [PERSON] на 1/3 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] та визнати за [PERSON] , [PERSON] право власності на 1/3 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] в рівних частках по 1/6 частині за кожним. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] , [PERSON] (далі - Позивачі) і [PERSON] (далі - Відповідач) є співвласниками квартири [ADDRESS] . Позивачам на праві власності належить 2/3 частини у праві власності на спірну квартиру, відповідачу відповідно належить 1/3 частина у праві власності на спірну квартиру. В цілому квартири складається з трьох суміжних кімнат загальною площею 67,3 кв.м., житловою площею 42,0 кв.м. Шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем розірваний 13.06.2001 року. Між позивачами і відповідачем склалися неприязнені стосунки. Спільне володіння та користування вказаною квартирою неможливо. Відповідач участі в утриманні спірного житла не приймає. Комунальні та експлуатаційні платежі не сплачує. У спірній квартирі не проживає. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28.08.2020 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження. 19.01.2021 р. ухвалою суду була призначена будівельно-технічна та оціночно-технічна експертизи та зупинено провадження. 03.03.2021 р. провадження було поновлено, оскільки надійшла експертиза. 30.08.2021 р. ухвалою суду було відмовлено у клопотанні відповідача про призначення повторної будівельно-технічної експертизи. 28.09.2021 р. ухвалою Миколаївського апеляційного суду апеляційна скарга відповідача була повернута особі, яка її подала. У судове засідання, призначене на 08.06.2023 р. позивач та їх представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідно до ч. 1\~ст. 206 ЦПК України\~відповідач визнав позов в підготовчому засіданні. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи і\~оцінивши наявні\~в ній докази, дійшов наступного. Із матеріалів справи вбачається, що згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що кімната загальною площею 67,30; житловою площею 42,00 належить на праві спільної часткової власності позивачам [PERSON] - 1/3 частка, [PERSON] -1/3 частка та відповідачу [PERSON] 1/3 частки. Підстава набуття права власності сторонами - свідоцтво про право власності на житло від 27.03.2003р. видано Фондом комунальної власності міської ради. Право власності сторін зареєстровано у КП ММБТІ - 28.10.2003р. реєстраційний номер 3206542 номер запису 12279 в книзі 97. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до приписів частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Поняття спільної часткової власності викладено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. У відповідності з частиною першою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною другою цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Згідно із статтею 155 ЖК України власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно частини першої статті 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Положеннями частини першої статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини другої цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в статті 365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідно до частини другої статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Верховний Суд України у постанові від 15.05.2013 по справі № 6-37цс13 зазначав, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. В постанові від 02.07.2014 по справі № 6-68цс14 Верховний Суд України роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою пунктом 4 частини першої цієї статті. За частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії розписки в якій зазначається, що [PERSON] отримала від [PERSON] та [PERSON] грошову суму за 1/3 частки квартири [ADDRESS] , яка, за її визнанням, її остаточно задовольняє. Враховуючи визнання відповідачем позову, та те, що частка в праві спільної часткової власності на спірний житловий будинок відповідача є незначною та не може бути виділена в натурі, і таке припинення права власності відповідача на спірне майно не завдасть істотної шкоди інтересам останнього, суд вважає за можливе припинити за відповідачем право власності на частку у спільному майні, а також визнання за позивачами права власності на вказану частку спірного майна. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, при подачі позову позивачі сплатив судовий збір у розмірі 1681,60 грн.

Outcome: approved