Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

22.10.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, треті особи Вознесенська окружна прокуратура, Вознесенська районна управління поліції ГУНП в Миколаївській області, Миколаївська обласна прокуратура, Головне управління національної поліції в Миколаївській області про відшкодування моральної (немайнової) шкоди завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури і суду. Просила суд стягнути на її користь грошові кошти з Державної казначейської служби України на відшкодування моральної шкоди на суму 336 000,00 грн., за рахунок коштів Державного бюджету, шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. Здійснити розподіл судових витрат понесених позивачем з Державної казначейської служби України, на її користь, які складаються з витрат на правничу правову допомогу на суму 8000,00 грн. Свій позов мотивувала наступним. 27 січня 2016 року прокурором Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42016151190000006 за ознаками кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України. Досудове розслідування здійснювалось слідчими слідчого відділу Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області. 23 червня 2016 у вказаному кримінальному провадженні позивачу повідомлено про підозру у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень. В той же день, Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області (справа №473/2011/16-к), за клопотанням слідчого СВ Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області, погодженого з прокурором Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області, ухвалив застосувати відносно позивача запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та поклав обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого; не відлучатись з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання, чим обмежені мої права, передбачені Конституцією України. Крім того, 08 червня 2016 в м. Миколаєві на підставі ухвали того ж суду від 07.06.2016, позивача було незаконно затримано (без складання відповідного протоколу) співробітниками Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області з метою приводу до слідчого в м. Вознесенськ, чим порушені її Конституційні права. 31 червня 2016 у вказаному кримінальному провадженні прокурором затверджено обвинувальний акт та позивачці пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України, який скеровано до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області для розгляду по суті. Під час судового розгляду вказаного кримінального провадження прокурором в порядку ст. 338 КПК України змінено обвинувачення та 14 травня 2020 позивачці пред`явлено нове обвинувачення лише за ч.1 ст. 366 КК України. 19 грудня 2016 у ході судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] (справа №473/2068/16-к) Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області задовольнив клопотання прокурора та ухвалив застосувати захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту належного позивачці на праві приватної власності житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , з метою забезпечення відшкодування збитків, завданих внаслідок кримінального правопорушення та забезпечення заявленого по справі цивільного позову, чим також порушені мої Конституційні права (захід забезпечення та ухвала скасована лише 03.06.2020 за рішенням суду після зміни обвинувачення, тобто майно знаходилось в арешті більше трьох з половиною років). Крім того, слідчим та прокурором вживались заходи щодо незаконного арешту частки квартири позивачки, де [PERSON] фактично мешкає, з метою обмеження її Конституційних прав, шляхом подання до суду відповідного клопотання одночасно із повідомленням позивачки про підозру, яке не підтримано слідчим суддею у зв`язку із результативним захистом її прав адвокатами. Вироком від 28 вересня 2020 Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області, залишеним без змін ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 04 лютого 2021, позивачку визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні та виправдано, кримінальне провадження закрито, цивільний позов залишено без розгляду. Касаційна скарга прокурором не подавалась. Враховуючі вищевикладене, зазначені обставини підтверджують факт перебування [PERSON] під слідством та судом в період з 23 червня 2016 до 04 лютого 2021 року (всього 56 місяців), тобто з дня повідомлення їй про підозру у вчиненні кримінального правопорушення і до набрання виправдувальним вироком суду законної сили, що завдало позивачці значної моральної шкоди. В судовому засіданні: Позивач надав суду заяви, в яких позов підтримав в повному обсязі, просив проводити розгляд справи за його відсутності. Представник Державної казначейської служби України, повідомлявся належним чином про слухання справи, відзив на позовну заяву не подав. Представник Вознесенської окружної прокуратури в судове засідання не з`явився, надав пояснення по суті справи. Представник Вознесенського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області в судове засідання не з`явився, пояснень по суті справи не надав. Представник Миколаївської обласної прокуратури визнав, що позов про задоволення моральної шкоди повинен бути задоволений. Представник Головного управління національної поліції в Миколаївській області заперечив щодо задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та надавши правову оцінку наявним у справі доказам, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Виходячи з положень ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 Цивільного кодексу України. За змістом положень п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до п.1 ч.1. ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Судом встановлено, що: 27 січня 2016 року прокурором Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42016151190000006 за ознаками кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України. Досудове розслідування здійснювалось слідчими слідчого відділу Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області. 23 червня 2016 у вказаному кримінальному провадженні позивачу повідомлено про підозру у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень. В той же день, Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області (справа №473/2011/16-к), за клопотанням слідчого СВ Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області, погодженого з прокурором Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області, ухвалив застосувати відносно позивача запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та поклав обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого; не відлучатись з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання. Крім того, 08 червня 2016 в м. Миколаєві на підставі ухвали того ж суду від 07.06.2016, позивача було незаконно затримано (без складання відповідного протоколу) співробітниками Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області з метою приводу до слідчого в м. Вознесенськ. 31 червня 2016 у вказаному кримінальному провадженні прокурором затверджено обвинувальний акт та позивачці пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України, який скеровано до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області для розгляду по суті. Під час судового розгляду вказаного кримінального провадження прокурором в порядку ст. 338 КПК України змінено обвинувачення та 14 травня 2020 позивачці пред`явлено нове обвинувачення лише за ч.1 ст. 366 КК України. 19 грудня 2016 у ході судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] (справа №473/2068/16-к) Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області задовольнив клопотання прокурора та ухвалив застосувати захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту належного позивачці на праві приватної власності житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , з метою забезпечення відшкодування збитків, завданих внаслідок кримінального правопорушення та забезпечення заявленого по справі цивільного позову. Вироком від 28 вересня 2020 Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області, залишеним без змін ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 04 лютого 2021, позивачку визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні та виправдано, кримінальне провадження закрито, цивільний позов залишено без розгляду. Касаційна скарга прокурором не подавалась. Зазначені обставини підтверджують факт перебування [PERSON] під слідством та судом в період з 23 червня 2016 до 04 лютого 2021 року (всього 56 місяців), тобто з дня повідомлення їй про підозру у вчиненні кримінального правопорушення і до набрання виправдувальним вироком суду законної сили За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Дані підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. У разі відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, відповідно до якої така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування державою шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону № 266/94-ВР (стаття 1 зазначеного Закону). Відповідно до п.2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» - право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Статтею 11 Закону № 266/94-ВР встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. За змістом положень частини 1 статті 12 зазначеного Закону розмір заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. Частиною другою зазначеної статті встановлено, що у разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Згідно зі статтею 130 КПК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. Єдиним таким законом є Закон № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», сфера дії якого поширюється на широке коло суб`єктів, у тому числі і на осіб, кримінальне провадження відносно яких закрите. Отже, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону № 266/94-ВР. Згідно з частиною другою статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою, структура бюджетної класифікації України у функціональній структурі видатків України не передбачає видатків (коштів) на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів та правоохоронних органів, за рахунок видатків на їх утримання. Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання цих органів. Відповідно до пункту першого Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (далі - Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Згідно з пунктом четвертим даного Положення Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. У пунктах 3, 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) у тому числі шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 1176 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Вступивши до Ради Європи (1995 р.) і ратифікувавши 17 липня 1997 р. зазначену Конвенцію та ряд Протоколів до неї (Перший протокол і Протоколи №№ 2, 4. 7 та 11), Україна визнала її чинність у національній правовій системі та обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини з усіх питань, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Застосування положень Європейської конвенції та прецедентної практики Європейського Суду з прав людини національними судами при вирішенні справ про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності, є необхідним, оскільки відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства. У відповідності до пункту 5 статті 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування. Європейський Суд з прав людини в рішенні по справах «Світлорусов проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Корнейкова проти України», «Мироненко і Мартенко проти України» констатував порушення пункту 5 статті 5 Конвенції з огляду на неможливість для заявників отримати відшкодування шкоди, завданої національними органами у контексті провадження в їхніх кримінальних справах. Таким чином, проаналізувавши надані суду докази у їх сукупності, враховуючи обставини, викладені у вироку суду про визнання позивача невинним в інкримінованих йому злочинах, який набрав законної сили, суд приходить до висновку про доведеність факту понесення позивачем моральних страждань та переживань з приводу незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного проведення в ході розслідування кримінальної справи, незаконного накладення арешту на майно, порушеної кримінальної справи та розгляду кримінального провадження, що призвели до погіршення стану здоров`я, зміни звичного укладу життя та порушення нормальних життєвих зав`язків. Порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до статей 1-4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У відповідності до ч. 4 ст. 17 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", якщо для з`ясування обставин щодо наявності у громадянина моральної шкоди виявиться потреба в спеціальних знаннях, суд може призначити належну експертизу, висновок якої оцінюється поряд з іншими доказами у справі. Відповідно до положення ч. 5 ст. 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Мотивуючи заподіяну шкоду позивач зазначив, що незаконним кримінальним переслідуванням, яке тривало 56 місяців та почалось з моменту оголошення повідомлення про підозру з одночасним застосуванням запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, послідуючим арештом належного об`єкту нерухомості, постійними допитами слідчим, необхідності перебувати під контролем суду до набрання законної сили виправдувальним вироком, позивачці завдано істотних душевних страждань. Незаконне кримінальне переслідування призвело до порушення нормальних життєвих та ділових зв`язків, як з близькими родичами та знайомими, так і з колегами по роботі в управлінні капітального будівництва Миколаївської обласної державної адміністрації, де позивачка займала на час слідства та суду посаду начальника відділу технічного нагляду, тобто відповідальну посаду державного службовця категорії «Б». Всі ці обставини у сукупності змусили позивачку вживати додаткових зусиль для організації свого життя як громадянина, так і державного службовця в боротьбі за відновлення своєї честі, гідності, а також ділової репутації в очах підлеглих та керівництва, яким звісно був відомий факт мого притягнення до кримінальної відповідальності за начебто вчинення службового злочину з корисливих мотивів, т.я. під час судового розгляду, на виконання ухвал суду, що містили виклад обставин щодо нібито вчинення злочину, за місцем роботи слідчими проводились численні виїмки службових документів. Відповідно до консультаційного висновку лікаря-спеціаліста Медичного центру ТОВ «Інститут здоров`я Сім`ї» від 27.08.2019 позивачці встановлено діагноз гіпертонічної хвороби (артеріальна гіпертензія) 1-го ступеню, призначено лікування та проходження обстеження. Після прогресуючого ускладнення стану здоров`я та гіпертонічного кризу, 04.08.2020 лікуючим лікарем позивачку направлено на госпіталізацію до спеціалізованого кардіологічного відділення Миколаївської міської лікарні №1. Крім того, з 05.10.2021 по 15.10.2021 проходила стаціонарне лікування у кардіологічному центрі Миколаївської обласної лікарні, в ході якого підтверджено прогресування гіпертонічної хвороби до 2-го ступеню у зв`язку із частими кризами. Розмір заподіяної моральної шкоди, в уточнених позовних вимогах, позивач оцінив в 336000 грн., яка складається з: 6000 грн. (розмір мінімальної заробітної плати) х 56 (кількість місяців перебування під слідством та судом). Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», з 1.01.2021 року, тобто на час розгляду справи в суді, мінімальна заробітна плата становить 6000 грн. Початок перебігу строку перебування під слідством суд рахує (виходячи з позовних вимог) з моменту проведення незаконного обшуку 23.06.2016 року по 04.02.2021 року (набрання чинності виправдувальним вироком, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду), а тому на думку суду загальний строк складає повних 56 місяці. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України. Вищевикладене дає підстави суду вважати доведеним факт наявності у позивача моральної шкоди у вказаному в позові розмірі 336000,00 грн., згідно розрахунку: 6000 грн. (розмір мінімальної заробітної плати) х 56 (кількість місяців перебування під слідством та судом). Позивачу були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, тому, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, виходячи із засад розумності та виваженості, суд вважає що відшкодування в розмірі 336000,00 грн. відповідатиме розміру шкоди заподіяної позивачу. Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Здійснення безпосереднього списання коштів казначейством передбачено п. 35 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників». Відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, Державна казначейська служба України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (у редакції від 30 січня 2013 року) (далі - Порядок). Відповідно до пунктів 35, 38 цього Порядку, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. З огляду на викладене, суд вважає за можливе зобов`язати Державну казначейську службу України виплатити з рахунку державного бюджету позивачу в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 336000,00 грн. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слідує стягнути судові витрати на правову допомогу у розмірі 8000 гривень.

Outcome: approved