Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 12.12.2022 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, у якій просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , для вільного розпорядження майном. 09.05.2023 [PERSON] до суду подала змінену позовну заяву, в обґрунтування якої вказує, що відповідач [PERSON] є її онуком. На підставі Договору найму житлового приміщення у будинках місцевих Рад депутатів трудящих, державним підприємств і установ кооперативах і громадських організацій Української РСР 1977, вона є квартиронаймачем квартири [ADDRESS] . З 2008 року відповідач [PERSON] виїхав за межі України. Отже, відповідач фактично не проживає у даній квартирі, житлом не користується, його особистих речей у квартирі не залишилось. Крім того, вона зобов`язана нести тягар утримання майна, з розрахунку, що в квартирі зареєстрована особа, яка не проживає, тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Заяви, клопотання учасників справи. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно поштових повідомлень, а.с. 25-26, 35-36, 42, 43, 52-53, 64-65, а також за допомогою оголошень про виклик відповідача, які було опубліковано на сайті Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, а.с. 48, 63 причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило, відзив на позов до суду не надавав. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи по суті на 10-00 год. 19.01.2023, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 19.01.2023 постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 10-30 год. 10.03.2023, у зв`язку з неявкою сторін. 10.03.20.23 відкладено розгляд справи до 09-00 12.04.2023, у зв`язку з неявкою в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. Ухвалою суду від 12.04.2023 відкладено розгляд справи до 10-00 год. 09.05.2023, у зв`язку з неявкою в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. 09.05.2023 постановлено ухвалу суду про відкладення розгляду до 10-00 год. 20.05.2023, у зв`язку з поданням представником позивача зміненої позовної заяви. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, на підставі Договору найму житлового приміщення у будинках місцевих Рад депутатів трудящих, державним підприємств і установ кооперативах і громадських організацій Української РСР 1977, [PERSON] є квартиронаймачем квартири [ADDRESS] (а.с. 4). Згідно довідки №10647 від 20.12.2022 Центру адміністративних послуг «Віза», та копії паспорта громадянина України позивача, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] , (а.с. 6, 13). Згідно актів від 19.08.2022, та 07.05.2023 які підписані мешканцями будинку [ADDRESS] , відповідач [PERSON] не мешкає у квартирі [ADDRESS] , починаючи з 2008 року по теперішній час (а.с. 5, 46). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає можливим, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, розглянути справу за відсутності учасників справи, які надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України,кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється, як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Відповідно до ст.58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Відповідно до положень ст.ст. 64, 65 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. За правилами ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. \~ \~ \~ \~Згідно з п. 2 ч. 3 ст 71 ЖК України, \~жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз`яснено у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в іншій населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Згідно ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, у якому фізична особа проживає постійно або тимчасово. Згідно ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил норм процесуального закону щодо оцінки доказів. Правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Так, судом встановлено, що на підставі Договору найму житлового приміщення у будинках місцевих Рад депутатів трудящих, державним підприємств і установ кооперативах і громадських організацій Української РСР 1977, [PERSON] є квартиронаймачем квартири [ADDRESS] (а.с. 4). На даний час, у спірній квартирі зареєстрований відповідач, а саме [PERSON] , який зареєстрований з 16.10.2009 по теперішній час. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18), від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-п (провадження № 61 -30912св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17 (провадження № 61-7317св19), від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19). Згідно ч.1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання На підтвердження доказу не проживання відповідача у спірній квартирі понад шість місяців, позивач [PERSON] надала акти від 19.08.2022 та 07.05.2023, які підписані мешканцями будинку [ADDRESS] (а.с. 5, 46). Інших доказів відсутності [PERSON] у спірному житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин позивач не надала. Позивачем також не доведено, що відповідач відсутній в спірній квартирі без поважних причин, не надано доказів того, що відповідач з 2008 року виїхав за кордон, на що посилається позивач в позові. Крім того, позивач вказує, що відповідач є її онуком, але не надає належних доказів щодо родинних відносин з відповідачем, не надає доказів того, на якій правовій підставі відповідач був зареєстрований в квартирі, тобто чи є він членом сім`ї позивача. Також слід звернути увагу на надану до суду копію договору (а.с. 4), який не містить дати його укладання, а лише рік, який не містить жодної печатки та умови, якого є нечитабельними, що ставить під сумнів належність та достовірність такого договору. Частиною 1 ст.89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч.3 ст.89 ЦПК України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи викладені норми права, та враховуючи, що позивачем не надано достатніх доказів відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, тому суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.ст. 64, 65, 71, 72 ЖК України, ст.319 ЦК України,

Outcome: dismissed