Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Свої вимоги обґрунтував тим, що [INFO] помер його дід, [PERSON] . Як спадкоємець за заповітом після смерті діда, він у встановлений законодавством строк звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини, проте нотаріусом у видачі такого свідоцтва було відмовлено через розбіжності щодо прізвища спадкодавця за свідоцтвом про смерть, за яким останній зазначений як « [PERSON] », по відношенню до державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧВ №000335, виданий 12 грудня 2001 року, де спадкодавець записаний як « [PERSON] ». Через такі розбіжності, заявник не може оформити спадщину в цій частині, тому просив суд задовольнити його вимоги. В судовому засіданні представник заявниці [PERSON] , підтримав заяву підтримав та просив суд її задовольнити. Суду дав пояснення аналогічні обставинам викладених у заяві. Заінтересована особа Острицька сільська рада Чернівецького району Чернівецької області будучі належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи в судове засідання свого представника не направила, втім від останньої до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. Заслухавши пояснення представника заявника, допитавши свідків та вивчивши письмові докази по справі, суд вважає за необхідне зазначити про наступне. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] в с. Мала Буда Чернівецького району у віці 92 років помер [PERSON] (а.с.6). Згідно з ч. 1 статті 1220 ЦК України внаслідок смерті особи або оголошення її померлою відкривається спадщина. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від неї, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК України). Згідно заповіту складеного 16 березня 2005 року, посвідчений секретарем виконкому Великобудської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №229, [PERSON] на випадок своєї смерті заповів заявнику [PERSON] усе його майно яке належало йому на день смерті, де б воно не було і з чого б воно не складалося (а.с.5). 19 серпня 2022 року заявник звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Лис Л.Г. із заявою про прийняття спадщини, після смерті діда [PERSON] , зокрема і вищевказаної земельної ділянки (а.с.20). Постановою нотаріуса від 21 квітня 2023 року, заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] , через розбіжності щодо імені по-батькові спадкодавця, а саме у свідоцтві про смерть спадкодавець зазначений як « [PERSON] », а у державному акті на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧВ №000335, виданий 12 грудня 2001 року, де останній записаний як « [PERSON] ».(зворот а.с.85-86). Так, згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧВ №000335, виданий 12 грудня 2001 року, [PERSON] мешканцю с. Мала Буда Герцаївського (нині Чернівецького) району, на підставі рішення XXVII серії XXII скликання від 14.03.94 р Великобудської сільської ради Герцаївського району,було передано у власність земельну ділянку площею 0,6000 га, яка розташована в с. Мала Буда Герцаївського (нині Чернівецького) району (а.с.3). Будучі допитана як свідок [PERSON] суду показала, що знає заявника як односельця, а померлого [PERSON] , як діда останнього. Інших осіб із таким іменем та прізвищем як спадкодавця у селі вона не знає. Окрім цього, до спадкодавця за життя односельчани також зверталися як до « [PERSON] ». Вказане пов`язує із перекладом імені «Тодор» з румунської на українську мову «Федір». Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що працює вчителькою та знає заявника як колишнього її учня. Також добре знала діда заявника « [PERSON] », який за життя був столяром та неодноразово виконував роботи на замовлення односельчанам, в т.ч. і у неї вдома, а тому, інших осіб із таким іменем та прізвищем як у спадкодавця в селі вона не знає. Свідок [PERSON] суду показала, що є матір`ю заявника та підтвердила покази свідків [PERSON] та [PERSON] . Водночас показала, що спадкодавцю належала земельна ділянка в с. Мала Буда Герцаївського (нині Чернівецького) району, яку успадкував її син, тобто заявник, згідно заповіту складеного спадкодавцем на ім`я останнього. Як виявилося, під час виготовлення державного акту на вказану земельну ділянку було допущено помилку в частині імені по-батькові спадкодавця, а тому її син наразі позбавлений можливості оформити спадщину. Частиною 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Пленум Верховного Суду України у пункті 1 своєї постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (по тесту постанова Пленуму ВСУ) визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж (п.12 постанови Пленуму ВСУ). Оцінюючи вищенаведені докази у своїй сукупності, з урахуванням показів свідків, суд приходить до висновку, що оскільки ім`я спадкодавця, за виключенням запису щодо його імені у державному акті на право приватної власності на землю збігаються з решта офіційними документами виданими на його ім`я, то у суду не має сумнівів що державний акт серії ІІІ-ЧВ №000335 належить померлому [INFO] спадкодавцеві [PERSON] . Приймаючи до уваги, що встановлення юридичного факту про який просить встановити заявник має юридичне значення, а саме, надає право на оформлення спадкового майна, яке відкрилося після смерті спадкодавця, то його вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved