Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

У грудні\~2022\~року Товариство\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів» (далі за текстом Європейська агенція) звернулося до Мостиського районного суду Львівської області з позовом, в якому зазначило, що відповідачем у грудні 2020 року було укладено кредитний договір із Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (далі за текстом Інвеструм) та в січні 2021 року укладено договір позики із Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі за текстом Безпечне агентство). Відповідно до умов договорів він отримав грошові кошти, які у строк не повернув. У червні\~та серпні\~2021\~року між\~Європейською агенцією\~та зазначеними\~вище фінансовими\~установами були\~укладені договори\~факторингу і\~позивач набув\~статусу нового\~кредитора,\~отримавши право\~грошової вимоги\~по відношенню\~до осіб,\~які являлись\~їх боржниками,\~включно і\~до [PERSON] .\~У зв`язку\~з ухиленням\~останнього від\~взятих на\~себе зобов`язань\~його загальна\~заборгованість склала\~30\~788,10 грн, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 06.02.2023 дана справа передана на розгляд Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області за підсудністю (а.с.49). Сторони до суду не прибули. Представник позивача в заяві просила справу слухати за її відсутності. Про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений в порядку, визначеному розділом І глави 7 ЦПК України, про причини повторної неявки до суду не повідомив, у встановлений строк відзив на позов не подав. Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне. Правовідносини у даній цивільній справі регулюються положеннями Цивільного кодексу України та Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон). Так, з наданих суду доказів вбачається, що 22.12.2020 відповідачем було укладено договір про надання фінансового кредиту №13540-12/2020 з Інвеструм, за умовами якого [PERSON] надано кредит в розмірі 3000 грн. шляхом перерахування коштів на його банківський рахунок строком на 30 днів зі сплатою 803 % річних від суми кредиту в розрахунку 2.20 % процентів на добу. В подальшому, 04.01.2021 між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі за текстом Безпечне агентство) було укладено договір позики №3341258 і відповідачу безготівково перераховано на його банківську картку 6000 грн. Термін позики на 30 днів, процентна ставка 2,70 % в день. Підписанням зазначених вище договорів [PERSON] підтвердив, що ознайомився з правилами надання грошових коштів у кредит фінансовими установами, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та наслідки їх укладення, погодився з ними та прийняв. І кредитний договір і позика укладені дистанційно, в електронні формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано [PERSON] накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Перед укладенням договорів відповідач був вільним в погодженні всіх їх умов, про що свідчить його підпис. Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначені статтею 639 ЦК, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Статтями 1046, 1049 ЦК передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Із прийняттям Закону на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір,\~укладений шляхом\~обміну електронними\~повідомленнями,\~підписаний у\~порядку,\~визначеному ст.12\~Закону,\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Таким чином, між відповідачем та Інвеструм і Безпечним агентством було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договорів, які оформлені ними в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У ст.629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Нормою статті 639 ЦК передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З огляду на наведене, суд вважає, що між [PERSON] та фінансовими установами правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомився, погодився та не сприймав їх, як невигідні для себе. Право грошової вимоги до боржника може бути відступлене на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 14.06.2021 між позивачем та Безпечним агентством було укладено договір факторингу №14/06/21, за яким відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за договором, що був укладений між останнім та відповідачем. Відповідно до витягу з реєстру боржників, який містить інформацію про те, що сума заборгованості\~за позикою\~становить 20328\~грн. й складається із: заборгованості за\~основним боргом\~у розмірі\~6000\~грн,\~ та заборгованості за відсотками у розмірі 14328 грн., Європейська агенція набула права грошової вимоги до [PERSON] . 11.08.2021 між позивачем та Інвеструм було укладено договір факторингу №11082021, за яким відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за кредитним договором №13540-12/2020,\~що був\~укладений між\~останнім та\~відповідачем.\~Відповідно до\~витягу з\~реєстру боржників\~ сума\~заборгованості [PERSON] становить\~10460,10\~грн й складається із: заборгованості за\~основним боргом\~у розмірі\~3000\~грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 7460,10 грн. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Договорами факторингу передбачено право фінансової установи без згоди клієнта поступитися своїм правом вимоги за договором третій особі, у зв`язку з чим відбудеться заміна сторони Кредитодавця. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що кредитний договір та договір про надання позики підписані відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання спірних правочинів. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт фінансової установи за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договори між Інвеструм і Безпечним агентством та відповідачем не були б укладені. Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що позичальник [PERSON] взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачені строки грошові кошти не повернув, унаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням. Доказів про добровільне виконання взятих на себе зобов`язань відповідачем суду не надано. Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за основними зобов`язаннями, яка складається із суми кредиту в загальному розмірі 000 грн. (3000 грн за договором із Інвеструм та 6000 грн за договором із Безпечним агентством), є доведеною та підлягає задоволенню. Перевіряючи вимогу позивача в частині стягнення процентів, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1049 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Тобто, припис зазначеної норми права про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладених договорів фінансові установи надали позичальнику суми позик, а він зобов`язувався повернути їх у повному обсязі до обумовлених договорами строків. Таким чином, відповідно до ст.1048 ЦК право на стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами виникає лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Надані суду розрахунки заборгованості не містять детального опису порядку нарахування відсотків, що свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по ним включає період, який виходить за межі строку кредитування. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позивачем на загальну суму 21788,10 грн. є недоведеною та задоволенню не підлягає. Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Суд позбавлений можливості з`ясувати правову природу усіх складових боргу та правильність їх розрахунків, оскільки останні не містять інформації про те, за який період виникла спірна заборгованість, не зазначено відсоткову ставку та відсутня інформація про щомісячну заборгованість за усіма складовими боргу. Відтак, надані позивачем розрахунки заборгованості зі сплати відсотків не можна вважати належним доказом наявності такої заборгованості. Інших доказів на підтвердження розміру заборгованості зі сплати відсотків суду не надано. Тлумачення цивільно-процесуального законодавства свідчить, що дії суду залежать від волевиявлення сторін. Суд не вправі вказувати, які саме необхідно стороні подати докази та їх кількість, оскільки це є елементом змагальності сторони у справі, тобто її обов`язком. Активне втручання суду в доказову діяльність сторін, без їх волі, суперечить суті і природі цивільних прав, які особа здійснює вільно, на власний розсуд. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачем при подачі позову.

Outcome: partial