Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

09.06.2023 року до суду звернулась [PERSON] в особі представника адвоката Коломоєць І.В. із вказаною заявою, в якій просила суд видати обмежувальний припис терміном на шість місяців, яким визначити заходи обмеження прав [PERSON] , ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] ) відносно [PERSON] , ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] , місце реєстрації внутрішньо-переміщеної особи: [ADDRESS] ) та покласти на нього наступні обов`язки: - заборонити перебувати в мiсцi проживання та наближатися не менше ніж на 100 метрів до місця фактичного проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у будь-який час доби; - заборонити наближатися не менше ніж на 100 метрів до [PERSON] у будь-який час доби; - заборонити вести листування та телефонні переговори з [PERSON] , контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування вимог зазначено, що 16.04.2021 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який було зареєстровано Комунарським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 181, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 16.04.2021 року. Від фактично шлюбних відносин у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.10.2019 року. Спільне життя сторін не склалося, у зв`язку з чим 06.07.2022 року рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя шлюб розірвано, справа № 336/2180/22. За час фактичних сімейних стосунків сторін, та після їх припинення, [PERSON] вчиняв домашнє насильство відносно заявниці та її родини, останній зловживає спиртними напоями, грубо поводить себе, часто ображає нецензурною лайкою, погрожує. Так, в результаті нанесення [PERSON] [PERSON] 09.08.2015 року легких тілесних ушкоджень, в Оріхівському РВ ГУМВС України в Запорізькій області було розпочато кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015080310000990 за ч. 1 ст. 125 КК України. У зв`язку з примиренням сторін, справу було закрито. 01.09.2015 року відносно [PERSON] також було порушене кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015080310001074 за ч. 1 ст. 194 КК України, з приводу завдання матеріальної шкоди батькам заявниці, справу закрито. У зв`язку з бойовими діями та постійними обстрілами м. Оріхів, сторони з дитиною виїхали до Івано-Франківської області, де знаходилися до травня 2022 року. У зв`язку з агресивною поведінкою [PERSON] заявниці довелося виїхати до м. Запоріжжя та розлучитися. Однак домашнє насильство не припинилося. 14.10.2022 року ВП № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] , який вчиняв фізичне та психологічне домашнє насильство відносно [PERSON] . Припис було винесено строком на 7 діб, з 12 год. 14.10.2022 року до 12 год. 20.10.2022 року, із забороною на вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи. В межах цивільної справи Шевченківського районного суду м. Запоріжжя № 336/4933/22, щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю та графіку спілкування батька з сином, 31.05.2023 року о 10 год., в районній адміністрації ЗМР по Комунарському району, було засідання комісії з захисту прав дітей. Для розгляду зазначених питань, на комісію прибули [PERSON] та [PERSON] . Останній на комісію прибув в стані алкогольного сп`яніння, під час очікування в коридорі на виклик, а також під час розгляду питання на комісії, [PERSON] в присутності всіх членів комісії, погрожував [PERSON] фізичною розправою, сексуальним насиллям, висловлювався в її бік нецензурною лайкою, принижував та залякував. Після засідання комісії, [PERSON] довелося переховуватися від [PERSON] в кабінетах та на сходах адміністрації, та покинути приміщення через запасний вихід. Враховуючи систематичність домашнього насильства та систематичне вживання спиртних напоїв [PERSON] , постійні погрози, приниження та залякування [PERSON] , а також наявність у [PERSON] декілька одиниць зброї, оскільки останній є мисливцем, у заявниці є обґрунтовані побоювання за її життя та здоров`я. Заявниця [PERSON] в судовому засіданні просила вимоги заяви задовольнити в повному обсязі. Додатково пояснила, що до початку війни вона з чоловіком та дітьми мешкала у м. Оріхів. Чоловік займався фермерством, мав гарний дохід. Після того, як [PERSON] в 2015 році її побив, вона звернулася до поліції із заявою, за даним фактом було порушено кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 125 КК України. Але місто, в якому вони мешкали невелике, всі один одного знають, її чоловік товаришував з працівниками поліції, прокуратури, суду. Вона була змушена примиритися з ним, та закрити справу, бо її запевнили, що йому все одно за це нічого не буде. Вона дійсно вважала, що допомоги в місті ні від кого не буде, тому терпіла домашнє насильство з боку [PERSON] . Коли розпочалася війна вони виїхали до Івано-Франківської області, де чоловік почав постійно вживати спиртні напої та вчиняти домашнє насильство, як по відношенню до неї, так і до дітей. Вдома він також пив, але оскільки він ще і працював, то не робив це постійно. Переїхавши, [PERSON] забрав у неї документи, гроші, вони фактично були у нього у заручниках. Отримавши перші виплати внутрішньо-переміщеної особи, вона забрала дітей та приїхала до м. Запоріжжя, де подала на розлучення. [PERSON] приїхав вслід за нею, та не залишає її у спокої, постійно переслідуючи та погрожуючі їй. Вона вимушена змінювати адреси проживання, бо він її знаходить через спільних знайомих з м. Оріхів, приходить, вчиняє скандали, постійно телефонує їй теж з погрозами. Її донька від першого шлюбу його дуже боїться, спільний син теж не виявляє бажання бачитися з ним, бо відчуває від нього агресію. Їй відомо, що після того як він встромив собі в серця ножа та проходив лікування у психіатричній лікарні, в подальшому за для того щоб продовжувати ліцензію на мисливську зброю, так як він є мисливцем та має декілька видів зброї, він викупив з лікарні всі свої дані, про що їй особисто повідомив. На теперішній час в Шевченківському районному суді м. Запоріжжя розглядається цивільна справа за позовом [PERSON] до неї про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення способу спілкування з дитиною та за її зустрічним позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини за місцем її проживання. В межах даної справи 31.05.2023 року, в районній адміністрації ЗМР по Комунарському району, було засідання комісії з захисту прав дітей. На засідання комісії [PERSON] з`явився в стані алкогольного сп`яніння, поводив себе зухвало, агресивно, погрожував їй, в тому числі в присутності членів комісії, підкреслював, що все одно буде так як він захоче, що у нього все куплено. Після засідання вона була вимушена залишати приміщення районної адміністрації за допомогою запасного виходу, бо він її очікував в коридорі. Після засідання комісії він приїхав під її будинок, кричав, погрожував. Донька була дуже налякана. Просить суд видати обмежувальний припис терміном на шість місяців, оскільки вона неодноразово потерпала від вчинення насильства в сім`ї, від чоловіка [PERSON] та його неадекватної поведінки, що мала місце роками, з особливим загостренням останнім часом. Представник заявниці адвокат Коломоєць І.В. в судовому засіданні заяву підтримала, з підстав викладених у неї, просила задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений судом належним чином, причини його неявки суду невідомі. Відповідно до ст. 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 16.04.2021 року уклали шлюб, який було зареєстровано Комунарським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 181, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 16.04.2021 року. Від фактично шлюбних відносин у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.10.2019 року, актовий запис № 11. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.07.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В мотивувальній частині рішення зазначено « [PERSON] в судовому засіданні наполягала на розірванні шлюбу та категорично заперечувала проти надання строку для примирення. Суду пояснила, що відповідач систематично знущається над нею та над дітьми (їх спільною дитиною та дочкою від першого шлюбу), ображає, принижує, б`є не лише її та дітей, а також її батьків. Зловживає алкогольними напоями, в результаті чого відбуваються систематичні сварки. Неодноразово писала заяву до поліції. Відповідач лякає дітей розповідаючи жахливі та моторошні історії, даний факт зафіксовано в неї на телефоні. Окрім того зазначила, що у серпні 2019 року відповідач лікувався в Запорізькій обласній клінічній психіатричній лікарні. Також зазначила, що відповідач неодноразово погрожував їй відібранням дитини». 14.10.2022 року ВП № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] , який вчиняв фізичне та психологічне домашнє насильство відносно [PERSON] . Припис було винесено строком на 7 діб, з 12 год. 14.10.2022 року до 12 год. 20.10.2022 року, із забороною на вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи. Згідно з висновком експерта Комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради № 3198 вiд 10.08.2015 року, в якому зазначено, що при судово-медичному оглядi 10.08.2015 року у [PERSON] були виявленi тiлеснi ушкодження: струс головного мозку, синці на спинці носа, навколо обох очей, на поверхні чола, на верхній і нижній губні ліворуч з переходом на слизові оболонки в області завитка правої вушної раковини, садна на тім`яній ділянці в центрі, на правій бічній поверхні шиї, крововилив на білковій оболонці правого ока, синець на правому плечі, садна в проекції лівого плечового суглоба, передпліччя, у проекції правого плечового суглоба, у проекції правого ліктьового суглоба на правому передпліччі, у проекції правої лопатки, у проекції обох колінних суглобів. Виявлені тілеснi ушкодження утворились вiд дiї тупих предметiв, давність утворення ушкоджень не суперечить терміну, зазначеному в обставинах справи, та вiдносяться до легких тiлесних ушкоджень. Враховуючи локалізацію видимих пошкоджень у [PERSON] експерт вважає, що їй нанесено не менш наж 22-х травматичних впливів. У дослiдницькiй частинi вказаного висновку спецiалiста вказано, що, зi слiв обстежуваної: «09.08.2015 року біля 18.00 год. в квартирі [ADDRESS] , відомий чоловік наносив удари по голові, обличчю, тілу, падала, «тягнув за ноги», хапав за волосся, стискав шию руками». 09.08.2015 року [PERSON] звернулася до Оріхівського РВ ГУМВС у Запорізькій області з заявою про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення. За вказаним зверненням відкрито кримінальне провадження, вiдомостi про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за частиною першою статті 125 КК України. У зв`язку з примиренням сторін, справу було закрито. Як вбачається з висновку про визначення способу участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] , 2019 року народження, та визначення місця проживання дитини, дане питання було розглянуто на комісії з захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району. На засідання, яке відбулося 31.05.2023 року [PERSON] з`явився з ознаками алкогольного сп`яніння (від нього відчувався стійкий запах алкоголю, нечітка мова, загальмоване сприйняття, нетверда хода), поводився на засіданні зухвало, виявляючи неповагу як до членів комісії, так і до [PERSON] , погрожував їй, висловлювався в її бік нецензурною лайкою, принижував та залякував. На зауваження членів комісії реагував неадекватно. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона працює в районній адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району. Під час розгляду 31.05.2023 року комісією з захисту прав дитини питання про визначення способу участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином, та визначення місця проживання дитини, вона присутньою не була. Але після засідання спілкувалася з колегами, які були в складі даної комісії, та перебували в шоці від поведінки [PERSON] . Останні розповідали, що [PERSON] з`явився на засідання з явними ознаками алкогольного сп`яніння, поводив себе неадекватно, агресивно, погрожував заявниці насильством, в тому числі сексуальним, нецензурною лайкою висловлювався як в бік [PERSON] , так і в бік членів комісії, які робили йому зауваження. Заявницю виводили після комісії запасним виходом, оскільки [PERSON] її чекав в коридорі, а вона дуже його боялася. У даній справі встановлено, що між заявницею та [PERSON] існують неприязні відносини, часто виникають конфліктні ситуації та агресивне поводження [PERSON] по відношенню до заявниці, поєднане з насиллям психологічного та фізичного характеру. З огляду на встановлені обставини у справі суд вважає за необхідне проаналізувати наступне законодавство та правові висновки Європейського суду з прав людини та Верховного Суду. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Irelandv. theUK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Вiдповiдно до пунктів 3, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобiгання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездiяльнiсть) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в ciм`ї чи в межах місця проживання або мiж родичами, або мiж колишнім чи теперiшнiм подружжям, або мiж iншими особами, якi спiльно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних вiдносинах чи у шлюбi мiж собою, незалежно вiд того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому мiсцi, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Особа, яка постраждала вiд домашнього насильства особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якiй формi. Кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якiй формi. Обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захiд тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. У частині другій статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що, враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вище зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. З огляду на статтю 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Вказаний закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Частиною 4 статті 350-6 ЦПК України передбачено, що рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 350-8 ЦПК України про видачу або продовження обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника. Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про видачу або продовження обмежувального припису. З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм та практики ЄСПЛ та Верховного Суду суд приходить до наступних висновків. Зважаючи на вимоги Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Беручи до уваги наведені обставини, встановлено факти регулярного вчинення з боку [PERSON] по відношенню до заявниці фізичного та психологічного насилля та вбачається високий рівень вірогідності його продовження чи повторного вчинення, в тому числі й з тяжким наслідками, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому суд вважає, що для забезпечення дієвого та ефективного захисту прав заявниці до [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис. Суд враховує, що вжиті заявником розумні та законні заходи для її захисту та покарання винного, в тому числі в рамках адміністративних справ та кримінального провадження, не дали наразі очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці. Враховуючи усі надані заявницею докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] на строк 6 місяців та: - заборонити перебувати в мiсцi проживання та наближатися не менше ніж на 100 метрів до місця фактичного проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у будь-який час доби; - заборонити наближатися не менше ніж на 100 метрів до [PERSON] у будь-який час доби; - заборонити вести листування та телефонні переговори з [PERSON] , контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). З урахуванням викладеного й

Outcome: approved