Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з зазначеним вище позовом, посилаючись на наступні обставини. [PERSON] є її рідним сином. У 2011 році син вступив у фактичні шлюбні відносини з [PERSON] , проте шлюб між ними зареєстрований не був. [INFO] у них народилася донька - [PERSON] . У 2015 році батьки [PERSON] припинили спільне проживання, після чого її син поїхав на заробітки за межі м.Нікополя. А восени 2015 року [PERSON] привезла дитину до неї, на її твердження - погостювати. Вона прийняла онучку, проте її мати за нею не поверталась. Приблизно протягом року мати провідувала дитину час від часу, але про те, щоб вона залишила якісь гроші на потреби дитини, чи поцікавилась потребами дитини, не було ніякої мови. Приблизно з 2018 року мати взагалі перестала цікавитись своєю дитиною. Вона залишилась повністю на її утриманні та піклуванні. Зазначає, що відповідачка займається влаштуванням свого особистого життя, веде аморальний спосіб життя, вживає спиртні напої. За місцем проживання [PERSON] характеризується негативно. На даний час позивач та її чоловік - [PERSON] , постійно піклуються про онучку. Вона постійно з ними проживає, вони водять її до школи, самостійно забезпечують її усім необхідним. На підставі викладеного, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її дитини - [PERSON] , призначити її опікуном, стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини з усіх видів заробітку та доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.01.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження по даній справі, витребувано у Служби у справах дітей Нікопольської міської ради вмотивований висновок про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно її дитини. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 26.05.2021 року закрито підготовче провадження по вказаній справі, призначено справу до слухання по суті. 02.03.2021 року начальником служби у справах дітей Нікопольської міської ради надано до суду рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 24.02.2021 року № 137 «Про затвердження висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] ». Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином за місцем реєстрації (а.с.26). Згідно поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач отримала повістку 13.04.2023 року. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Справу розглянуто у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] у судовому засіданні на позовних вимогах наполягали та просили їх задовольнити. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Нікопольської міської ради Дніпропетровської області- Городничий О.Л. у судовому засіданні 08.06.2023 року зазначив, що на даний момент відповідач дійсно не виконує батьківські обов`язки і він не заперечує, щодо позбавлення її батьківських прав. Відповідач не займається вихованням дитини, бесіди з нею результатів не дали. Також зазначив, що відповідачка уклала шлюб та змінила своє прізвище, а також народила ще одну дитину. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Відповідно до довідки, актів та характеристик, дитина [PERSON] проживає разом з [PERSON] та [PERSON] , які дитині доводяться бабусею та дідусем по лінії батька (а.с.11,13,14). Згідно характеристики від 29.09.2020 року, наданої Головою квартального комітету № 27 [PERSON] , [PERSON] дитиною не займається, веде аморальний сосіб життя, не працює, вживає спиртні напої. Дуже часто за місцем її прописки приходить дільничий та постійно шукає, бо багато на неї надходить скарг. Займається пограбуваннями. Ії дитина [PERSON] постійно проживає у бабусі з дідусем (а.с.14). Судом було вислухано малолітню [PERSON] , яка суду повідомила, що її мати являється для неї взагалі сторонньою людиною, вони не спілкуються. Бажає, щоб мати позбавили батьківських прав відносно неї. Відповідно до ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом було встановлено, що [PERSON] свідомо, злісно, без будь-яких наявних причин нехтує своїми батьківськими обов`язками, не займається вихованням та матеріальним утриманням своєї доньки, не створює умов для її фактичного, інтелектуального, морального, культурного, духов\-ного і соціального розвитку, не цікавиться її здоров`ям та життям, морально та матеріально дитину не підтримує. Вислухавши представника позивача, взявши до уваги пояснення представника третьої особи - [PERSON] , опитавши малолітню дитину [PERSON] , вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 150,157,164-166,180-183,191,243,244 СК України, Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, Закону України «Про охорону дитинства», підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial