Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, предмет за яким змінив в процесі розгляду справи, та просить визнати за ним право власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] на території Російської Федерації. Про смерть батька він дізнався в 2014 році. На території України після його смерті залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки, якою спадкодавець користувався на підставі Державного акту серії І-КР №040900. Рішенням суду за позивачем визнано право власності на частину земельної ділянки. Іншу частину земельної ділянки він отримати не може через відмову нотаріуса. Так, позивачеві роз`яснено, що разом із спадкодавцем на час його смерті проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON] , яка є спадкоємцем першої черги та вважається такою, що прийняла спадщину. Позивач звернувся до відповідача із листом пропозицією про прийняття спадщини на території України або відмову від її прийняття. Відповідач повідомила позивача телефоном про те, що ніяких дій робити не буде, ані приймати спадщину, ані відмовлятися від неї, а також відмовилася надавати правовстановлюючі документи на земельну ділянку. Таким чином, відповідачкою за весь час після смерті батька не було прийнято ніяких дій щодо вирішення питання про прийняття спадщини та відчуження земельної ділянки на території України як іноземною громадянкою відповідно до ст.81, 145 ЗК України. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник надав заяву, відповідно до якої підтримав вимоги позову та просить їх задовольнити, просить проводити розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена шляхом оприлюднення оголошення про виклик особи на офіційному сайті Судової Влади. Про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не надала. Будь-які клопотання чи заяви від неї не надходили. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] . Останній помер [INFO] в с. Лешуконське Лешуконського району Архангельської області Росія, про що видане свідоцтво про його смерть серії [NUMBER] . За життя [PERSON] надана у власність земельна ділянка площею 5,32 га на території Диківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі рішення Диківської сільської ради від 28 грудня 2000 року№ 143, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії І-КР №040900 виданим 12 лютого 2021 року. Після смерті [PERSON] його син [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини на частину вказаної земельної ділянки. Постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій від 24 лютого 2016 року №192/02-31, нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за його заявою, яка складається з земельної ділянки кадастровий номер 3522281200:02:000:0024, загальною площею 5,32 га в межах згідно з планом, що розташована на території Диківської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, у зв`язку з ненаданням оригіналу документу, що посвідчує право власності спадкодавця на вказане майно. Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2018 року в справі 389/2834/18 визнано за [PERSON] право власності на частину земельної ділянки з кадастровим номером 3522281200:02:000:0024 в порядку спадкування після смерті батька. Судом встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, після смерті [PERSON] . Знам`янським районним державним нотаріусом Кіровоградської області Гаврилюком П.П. 26 вересня 2014 року зареєстровано спадкову справу за №213/2014 (номер у спадковому реєстрі №56578017). З матеріалів вказаної спадкової справи вбачається, що з заявою про прийняття спадщини [PERSON] до нотаріуса 26 вересня 2014 року звернувся його син [PERSON] . На момент смерті спадкодавець [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою разом з ним проживала дружина [PERSON] . Заповіт від імені останнього не складався, спадкова справа за місцем смерті не відкривалася. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу, шляхом визнання права. Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, що закріплено положеннями ст.1218 ЦК України. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (частина перша, друга статті 1221 ЦК України). У статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною першою, другою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина перша статті 1297 ЦК України). За умови наявності у відносинах спадкування іноземного елемента застосовується норми Закону України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до статті 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні - правом України. Крім норм Закону України «Про міжнародне приватне право», спадкування з іноземним елементом може регулюватись нормами міжнародних договорів. Таким міжнародним договором є Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписана від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікована Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (далі - Конвенція), що була чинна на час виникнення спірних відносин. Згідно зі статтею 44 Конвенції громадяни кожної із Договірних сторін можуть спадкувати на територіях інших Договірних сторін майно чи права за законом чи за заповітом на рівних умовах і в тому ж об`ємі, як і громадяни даної Договірної сторони. Відповідно до статті 45 цієї Конвенції право спадкування майна, крім випадків, передбачених пунктом 2 вказаної статті, визначається по законодавству тієї Договірної Сторони, на території якої спадкодавець мав останнє місце проживання. У пункті 2 статті 45 Конвенції визначено, що право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно. У статті 48 Конвенції передбачено, що провадження в справах про спадкування рухомого майна компетентні вести установи Договірних Сторін, на території яких спадкодавець мав останнє місце проживання на час своєї смерті. Провадження в справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірних Сторін, на території яких знаходиться нерухоме майно. Спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України, тобто спадкування нерухомого майна здійснюється за матеріальним правом держави, на території якого це майно знаходиться (стаття 71 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Тлумачення вказаних норм свідчить про те, що якщо спадкоємець\~не подав\~у визначений\~законом строк\~нотаріусу за\~місцем знаходження\~нерухомого майна\~в Україні\~заяву про\~прийняття спадщини,\~він не\~може вважатись\~таким,\~що прийняв\~спадщину. Прийняття спадщини за межами України не свідчить про прийняття спадщини, яка знаходиться в Україні. Такий факт не має юридичного значення для спадкування права на нерухоме майно, розташоване на території України. Такий висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду по справі №398/1796/20, постанова від 13 березня 2023 року. Згідно зі ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації та підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу 1 цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~\~ відповідно до\~ст. 1225 ЦК\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Судом в справі 389/2834/16 встановлено, що оригінал державного акту про право власності на землю серії І-КР №040900 знаходиться у відповідача і передавати його позивачу вона наміру не має, у зв`язку з чим позивач, який прийняв\~спадщину відповідно\~до вимог\~закону,позбавлений можливості в позасудовому порядку оформити свої спадкові права на частку земельної ділянки. Нотаріусом у зв`язку з ненаданням оригіналу правовстановлюючого документу на землю, позивачу вже було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на іншу частину землеьної ділянки. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину після смерті батька в установленому законом порядку, відповідач вважається такою, що спадщину не прийняла на території держави України. За відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно та неможливості в нотаріальному порядку оформити право власності на нього, суд вважає за позивачем слід визнати право власності на частку спірної земельної ділянки. На підставі викладеного та

Outcome: approved