Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «ПАРІС», як правонаступник АТ «РВС Банк» за договором про відступлення права вимоги № 26/11/2021-1 від 26.11.2021 року, звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0041886 від 10.10.2019 року станом на 03.05.2023 року в розмірі 31 610, 74 грн. В позовній заяві зазначено, що між відповідачем та АТ «РВС Банк» укладений кредитний договір за умовами якого відповідач отримав від установи кредит та зобов`язався їх повернути зі сплатою відсотків за користування кредитом, комісії, а також інших платежів згідно з її заявою та умовами надання банківських послуг. 26.11.2021 року між АТ «РВС Банк» і ТзОВ Фінансова компанія «Паріс» було укладено договір про відступлення права вимоги № 26/11/2021-1. Незважаючи на виконання позивачем умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання по кредитному договору перед позивачем не виконав, внаслідок чого у позичальника перед позикодавцем виник борг, сума якого заявлена до стягнення становить в загальному розмірі 31 610,74 гривень, з яких: 15 540,91 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 5 215,90 гривень - заборгованість за процентами; 9 557,09 гривень - заборгованість за комісією; 0,00 гривень - заборгованість за штрафними санкціями (пенею); 224,24 гривень - 3% річних за користування грошовими коштами за період з 26.11.2021\~р. по 23.02.2022\~р.; 1072,60 гривень - інфляційних втрат за період з 26.11.2021\~р. по 23.02.2022\~р. 12.05.2023 р. до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Рівненській області скеровано запит про місце реєстрації відповідача. Судом отримано повідомлення про реєстрацію [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 23.05.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Одночасно відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву. Представник позивача одночасно в позові просить розглянути справу за відсутністю їх представника на підставі наявних доказів, що додані до позову, не заперечує проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак 14 червня 2023 року подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Зазначив, що позовні вимоги не визнає, оскільки частково сплачував кошти. Просить зважити на скрутне матеріальне становище, у зв`язку з воєнним станом в країні. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, 10.10.2019 року між [PERSON] та Акціонерним Товариством «РВС Банк» було підписано заяву-договір № 0041886 про надання банківських послуг, що є договором приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Як вбачається з Заяви-Договору № 0041886 від 10.10.2019 року, відповідач підписанням Заяви-Договору про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до Публічної Пропозиції АТ «РВС Банк» акцептував укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та беззастережно приєднався до умов договору. З умовами Договору ознайомлений та зобов`язався самостійно відстежувати зміни, які будуть вноситись до Договору. За умовами заяви відповідачу було надано споживчий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 25 641,03 гривень , на строк дії Договору\~12 місяці, процентна ставка\~18 % річних, разова комісія при видачі кредиту\~2,5% від суми наданого Кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту\~3% від суми наданого Кредиту. Зарахування грошових коштів у розмірі 25 641,03 гривень АТ «РВС БАНК» на картковий рахунок відповідача підтверджується Випискою по особовому рахунку та меморіальним ордером. На підтвердження своїх позовних вимог банк надав розрахунок заборгованості за кредитним договором № 0041886 від 10.10.2019 року, згідно з яким станом на 03.05.2023 року розмір заборгованості відповідача перед банком становить 31 610,74 грн. У частині першій\~статті 509 ЦК України\~зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною першою\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Відповідно до\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 526 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктом 1 частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України\~передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої\~статті 516 Цивільного кодексу України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. З матеріалів справи слідує, що 26.11.2021 року між АТ «РВС БАНК» та ТзОВ «ФК «Паріс» укладено договір про відступлення права вимоги № 26/11/2021-1. Відповідно до пункту 1.2. цього договору, право вимоги за кредитними договорами відступаються в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи: право вимоги основної суми заборгованості за кредитним договором; право вимоги суми нарахованих процентів за кредитним договором, строк платежу по яких настав на дату укладення цього договору; процентів; сплати інших платежів, згідно з умовами кредитного договору, які виникли та/або можуть виникнути після укладення цього договору, тощо. Згідно з додатком №1 до Договору про відступлення права вимоги новому кредитору відступлено заборгованість за договором № 0041886 від 10.10.2019 року на загальну суму 31 610,74 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі\~15\~540,91 грн., процентів за користування кредитом\~5\~215,90 грн., комісії\~ - 9\~557,09 грн., 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 26.11.2021 р. по 23.02.2022 р. 224, 24 грн., інфляційних витрат за період з 26.11.2021 р. по 23.02.2022 р. - 1\~072,60 грн.\~ 30 листопада 2022 року позивач направив на ім`я [PERSON] вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання №0041886 від 10 жовтня 2019 року, яку відповідач залишив без відповіді та задоволення. З наданого розрахунку заборгованості, де відображено рух коштів з використанням кредиту та його погашенням вбачається, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у результаті чого станом на 03.05.2023 року виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 15 540,91 грн. та заборгованість за процентами - 5 215,90 грн. Оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт порушення відповідачем своїх зобов`язань щодо сплати боргу за кредитним договором, а також факт наявності заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15 540,91 грн. та заборгованість за процентами - 5 215,90 грн., то вимоги позивача\~в частині\~стягнення з\~відповідача заборгованості\~за тілом кредиту та за відсотками, є доведеними та підлягають задоволенню. Щодо заборгованості за комісією. У відповідності до Графіку Платежів та Послуг споживчого кредиту встановлена разова комісія при видачі кредиту, яка сплачена та щомісячна комісія за супроводження кредиту в сумі 769,23 грн. За змістом\~ст.1 Закону України «Про споживче кредитування»\~договір про споживчий кредит\~від кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом\~витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит)\~грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця ( у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит. Статтями\~2,\~47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Постановою Національного банку України від 8 червня 2017 року № 49\~затверджені Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, які розроблені відповідно до\~Законів України «Про банки і банківську діяльність», «;Про Національний банк України», «;Про споживче кредитування»\~встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача. Матеріалами справи встановлено, що відповідач відповідно до договору повинен сплачувати щомісячно 3\~120 грн. та 769,23 грн. за розрахунково-касове обслуговування кредиту. Згідно зі статями 11,18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечитьЗакону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до статті 47\~Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до частини п`ятої статті 12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четвертастатті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що 10 червня 2017 року набув чинностіЗакон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України\~«Про захист\~прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» з набуттям чинності Закону України\~«Про споживче\~кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України\~«Про споживче\~кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержания процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. Враховуючи те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата у наведеному вище рішенні дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Судом встановлено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 769,23 грн є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування», а тому вимоги в частині стягнення 9\~557,09 грн. заборгованість за комісією не підлягають до задоволення. Щодо стягнення згідно\~ст. 625 ЦК України. Згідно зі\~статтею 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями\~статті 611 цього Кодексу\~передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема,\~статтею 625 ЦК України\~врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання\~статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три відсотки річних не є неустойкою у розумінні положень\~статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані позивачем на суму боргу три відсотки річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Враховуючи, що проведене належним чином виконання зобов`язання у спірних правовідносинах не відбулося, правовий аналіз положень статей\~526,\~599,\~611,\~625 ЦК України\~дає підстави для висновку, що правовідносини сторін за кредитним договором не припинилися, відповідач як боржник не звільнений від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а банк як кредитор не позбавлений права на отримання сум 3% річних, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625\~цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). Отже, розрахунок 3% річних та інфляційних витрат слід проводити від суми заборгованості за період вимоги позивача з 29.09.2021 року по 23.02.2022 року і він буде становити 3% річних\~224,24 грн., а інфляційні витрати\~1072,60 грн. Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З врахуванням наведеного позов підлягає частковому задоволенню на суму, за тілом кредиту\~15\~540,91 грн., за процентами\~5\~215,90 грн., 3% річних\~224,24 грн. та інфляційні витрати\~1072,60 грн., що в загальній сумі становлять 22\~052,74 грн. Відповідно до вимог частини першої\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 872,45 грн. (2684Х22\~052,74/31 610,74). На підставі викладеного, статей\~509,\~512,\~514,\~526,\~549,\~610,\~625,\~1054 ЦК України\~та

Outcome: partial