Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

24.04.2023 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на квартиру, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 13 серпня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Вказаний договір, у відповідності до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», був зареєстрований Первомайським філіалом Південної товарної біржі за № 3152. Після укладання договору були здійснені всі необхідні дії для його виконання, а саме: [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв в управління та користування спірну квартиру, сплативши іншій стороні її договірну вартість в розмірі 12000 (дванадцять тисяч) грн., що є доказом про те, що вони домовились щодо усіх істотних умов договору і відбулося його повне виконання. На даний час з`ясувалося, що ними не були виконані вимоги ст. 657 ЦК України, яка передбачає обов`язкову нотаріальну форму посвідчення договору. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове його виконання, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, то суд може визнати такий договір дійсним. [PERSON] ухиляється від нотаріального посвідчення даного договору, оскільки вважає, що він є цілком законним і повторне його укладення та посвідчення органами нотаріату вважає зайвим. Позивач вважає, що умови даного договору вони виконали повністю. Зазначене нерухоме майно було зареєстроване в Первомайському БТІ у встановленому законом порядку за ним, що підтверджується довідкою КП «Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 147/04-02-03 від 12.10.2021 р. З тих пір [PERSON] проживає в спірній квартирі, сплачує комунальні послуги, проводив поточні ремонтні роботи. В теперішній час в нього виникла необхідність розпорядитися вищевказаною квартирою, але він не може цього зробити, через не дотримання вимог ст. 657 ЦК України, тому він змушений звернутися в суд для вирішення цього питання. На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторони надали суду заяви з проханням слухати справу у їх відсутність, відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. В судовому засіданні був встановлений факт укладення 13.08.1998 р. між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Даний договір було зареєстровано 13.08.1998 року на Первомайській філії Південної Товарної Біржі за № 3152, відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року. Згідно вище вказаного договору [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв в управління та користування спірну квартиру, сплативши іншій стороні її договірну вартість в розмірі 12000 (дванадцять тисяч) грн., що є доказом про того, що сторони на момент укладення договору досягнули згоди щодо істотних умов договору. Зазначене нерухоме майно [PERSON] зареєстрував в Первомайському БТІ у встановленому законом порядку, згідно довідки № 147/04-02-03 від 12.10.2021 р. Згідно ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на той час, угода може бути визнана дійсною, якщо вона фактично відбулась. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Обов`язковість державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачена ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-ІV. Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 року № 553) передбачені умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивача є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved