Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача До Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (фактичне місце проживання не відоме) батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої по [ADDRESS] , аліменти в розмірі 1/3 усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на особові рахунки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у відділенні Державного Ощадного банку України до повноліття, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду. В обґрунтування позову позивач зазначає, що [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відносно яких вона є матір`ю - одиначкою. Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 09.02.2021 у справі № 694/1144/20, провадження № 2/694/82/20 вирішено відібрати малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у їх матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав. На підставі рішень виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області від 19.03.2021 № 67, № 68, малолітнім дітям наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та рішеннями виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області від 23.04.2021 № 138 та № 139 призначено опіку над, дітьми, позбавленими батьківського піклування, та призначено опікуна, [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] де і перебувають діти по даний час. В травні 2021 року [PERSON] народила доньку, [PERSON] , [INFO] , відносно якої являється матір`ю одиначкою. Дитина народилась із вродженими вадами серця та тривалий час лікувалась в патології новонароджених. Дитину з матір`ю виписали з лікарні 08.06.2021 року, про те у зв`язку з погіршенням стану здоров`я дитини, малолітня [PERSON] разом з матір`ю перебували на лікуванні у дитячому відділенні КНП «Звенигородська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Звенигородської міської ради Звенигородського району Черкаської області. 13.08.2021 року малолітня [PERSON] була виписана додому. Матері [PERSON] були надані рекомендації щодо належного прийому ліків. 16.08.2021 року на лінію «102» надійшло повідомлення про покинуту новонароджену дитину в занедбаному стані. При виїзді на місце, працівниками поліції була виявлена дитина жіночої статті, вік приблизно 3-4 місяці. Дитина була брудна, занедбана, з опрілостями, голодна та одягнена не по сезону. Оскільки була загроза життю та здоров`ю дитини, працівники поліції склали Акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку. Потім було прийнято рішення про влаштування дитини до дитячого відділення КНП «Звенигородська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Звенигородської міської ради Черкаської області. Рішенням виконавчого комітету Звенигородської міської ради від 08.09.2021 № 347 малолітній [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та рішенням виконавчого комітету Звенигородської міської ради від 08.09.2021 № 348 дитину влаштовано на повне державне утримання до КЗ «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» Черкаської обласної ради, де дитина перебуває по даний час. За час перебування малолітньої [PERSON] , [INFO] , в будинку дитини, а саме: з 23.09.2021 року і по теперішній час, мати відвідувала дитину один раз - 29.08.2022 року , та декілька разів телефонувала. Згідно довідки інформаційного порталу Національної поліції України, від 03.02.2023 № 1469/53/04/06-2023 [PERSON] , [INFO] , неодноразово була притягнута до адміністративної відповідальності. Комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Звенигородської міської ради від 15.02.2023 року розглянуто матеріали стосовно доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На засідання комісії [PERSON] не з`явилась, хоча була завчасно попереджена. Виходячи з вищевикладеного, відповідачка протягом тривалого часу не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.03.2023 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 17.05.2023 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача органу опіки та піклування Звенигородської міської ради в судове засідання не з`явився. Подав заяву про проведення судового засідання без його участі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилися, хоча про час та дату була повідомлена належним чином. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи Служби у справах дітей в судове засідання не з`явився. Подав заяву про проведення судового засідання без їх участі. В силу ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності осіб, які беруть участь у справі на підставі письмових документів. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , батьками дитини вказані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.11.2015р. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 31 липня 2020 р. за № 00027255615, в свідоцтві про народження номер актового запису №181 від 20 листопада 2015 р. виданий відділом ДРАЦС Звенигородського РУЮ у Черкаській області Державна реєстрація проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.13, 14-15). [PERSON] народилася [INFO] , батьками дитини вказані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.11.2015р. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 31 липня 2020 р. за № 00027255493, в свідоцтві про народження номер актового запису №180 від 20 листопада 2015 р. виданий відділом ДРАЦС Звенигородського РУЮ у Черкаській області Державна реєстрація проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.18, 19-20). [PERSON] , народилася [INFO] , батьками дитини вказані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.06.2021р. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 27 серпня 2021 р. за № 00032308287, в свідоцтві про народження номер актового запису №93 від 18 червня 2021 р. виданого Звенигородським відділом ДРАЦС у Звенигородському районі Черкаської області Державна реєстрація проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.26, 27-28). Заочним Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 09.02.2021 у справі № 694/1144/20, провадження № 2/694/82/20 вирішено відібрати малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у їх матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав. (а.с.7-9). На підставі рішень виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області від 19.03.2021 № 67, № 68, малолітнім дітям наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та рішеннями виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області від 23.04.2021 № 138 та № 139 призначено опіку над, дітьми, позбавленими батьківського піклування, та призначено опікуна, [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] де і перебувають діти по даний час. (а.с.16,17, 21,22). Згідно акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 16.08.2021 року була виявлена дитина жіночої статті, вік приблизно 3-4 місяці. Дитина була брудна, занедбана, з опрілостями, голодна та одягнена не по сезону. Рішенням виконавчого комітету Звенигородської міської ради від 08.09.2021 № 347 малолітній [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та рішенням виконавчого комітету Звенигородської міської ради від 08.09.2021 № 348 дитину влаштовано на повне державне утримання до КЗ «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» Черкаської обласної ради. (39,40) За час перебування малолітньої [PERSON] , [INFO] , в будинку дитини, а саме: з 23.09.2021 року і по теперішній час, мати відвідувала дитину один раз - 29.08.2022 року , та декілька разів телефонувала, що підтверджено інформацією КЗ «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» від 26.01.2023 № 77. Згідно довідки інформаційного порталу Національної поліції України, виданої Звенигородським районним відділом поліції Головного Управління Національної поліції України в Черкаській області від 03.02.2023 № 1469/53/04/06-2023 [PERSON] , [INFO] , була притягнута до адміністративної відповідальності сім разів (а.с.36). З довідок Ватутінського ліцею №2 ім. М.Ф. Ватутіна від 16.03.2023р. №46,47 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] навчаються у даному закладі у 1-В класі (а.с.23). З інформації Ватутінського ліцею №2 ім. М.Ф. Ватутіна від 16.03.2023р. №01-26/52 вбачається, що За час навчання [PERSON] та [PERSON] в ліцеї з класним керівником та соціальним педагогом співпрацювала опікун [PERSON] та прабабуся дітей [PERSON] , в квартирі якої проживає опікунська сім`я. Опікуну [PERSON] допомагає у вихованні та догляді дітей його тітка, [PERSON] , яка підтримує зв`язок з класним керівником та постійно цікавиться навчанням та поведінкою дітей. Мати дітей [PERSON] навчанням дітей цікавилася, вихованням не займалась, ініціативи щодо спілкування з дітьми не виявляла, з класним керівником контакту не підтримувала (а.с.24). З характеристики учнів [PERSON] та [PERSON] вбачається, що діти не відвідували дошкільну дитячу установу. За період навчання [PERSON] показав низький рівень готовності до навчання. [PERSON] показала середній рівень готовності до навчання. Мати не цікавилася успіхами дітей, не контролювала успішність дітей в школі та виконання домашнього завдання (а.с.25). Органом опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських [PERSON] , [INFO] , відносно її дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.11,12). Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін Згідно з ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. [PERSON] та [PERSON] не виконують вимоги чинного законодавства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.п.15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "[PERSON] та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі [PERSON] та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах [PERSON] та інші, п. 62, і [PERSON] , п. 97). Згідно з наданими доказами суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, а тому суд вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не піклується про стан їх здоров`я, хоча б мала це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Крім того, у відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1ст. 180 СК України). Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Розмір аліментів, які позивач просить стягнути з відповідача, відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України щодо розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При дослідженні обставин справи судом враховується той факт, що відповідач відзиву або будь яких заперечень до суду не надала, є людиною працездатного віку, не надала доказів, щодо свого місця роботи чи перебування на обліку в Державній службі зайнятості. Крім цього не надала доказів про свій стан здоров`я, зокрема який впливає на працездатність, наявності чи відсутності на праві власності, володінні та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, а також не надала будь - яких інших доказів, які б давали підстави вважати, про неможливість надання нею допомоги на утримання дітей. Зазначені обставини не можуть свідчити про наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють надання матір`ю матеріальної допомоги дітям щомісячно. Таким чином, з метою захисту прав і інтересів дітей, суд вважає, що позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення аліментів буде вчинене в інтересах неповнолітніх дітей. В порядку п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити рішення в частині стягнення аліментів - до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Відтак, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1073.60 грн. за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав та 1073.60 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved