Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , державна реєстрація якого була проведена 12.10.2004, хоча проживали разом як подружжя з 1993 року. Деякий період проживали з чоловіком у США, де він захворів на онкологічну хворобу, у зв`язку з чим впродовж трьох років несла витрати пов`язані з його лікуванням, але таке не дало позитивних результатів. [INFO] [PERSON] помер у США, за життя заповіту не склав. За останньою його волею перевезла його тіло на Україну, де поховала на кладовищі в с.Мушкатівка Чортківського району Тернопільської області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/2 частина квартири [ADDRESS] , і на яку вона претендувала як спадкоємець за законом. Тому, 08.04.2016 подала заяву до приватного нотаріуса Борщівського районного нотаріального округу Пікуль Г.М. про прийняття спадщини. Спадкоємцем майна [PERSON] також є ще його син від першого шлюбу - відповідач [PERSON] , якому нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що ним було пропущено строк для прийняття спадщини. Останній, із батьком не проживав з 1992 року, сімейні зв`язки між ними повністю були втрачені. 30.08.2016 приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу Пікуль Г.М. їй, як дружині [PERSON] , було видано свідоцтво про право власності за реєстраційним номером № [NUMBER] на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , як майна, набутого подружжям за час шлюбу. Також їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстраційним номером № 1319 на вказане вище спадкове майно чоловіка, а саме на 1/2 частину. Відповідач [PERSON] не погодився із цим, а тому звернувся з позовом до суду. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.07.2020, залишеного без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 02.12.2020, позов [PERSON] задоволено частково, внесено зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого їй 30.08.2016 приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу Тернопільської області Пікуль Г.М. (спадкова справа № 77/2016, зареєстровано в реєстрі за № 1319, зазначивши, що спадкоємцями 1/4 частини у праві власності на квартиру [ADDRESS] , яка належала померлому [INFO] [PERSON] , є його дружина, 1/4 частка та його син [PERSON] - 1/4 частка. Постановою Верховного Суду від 26.07.2021 її касаційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду від 28.07.2020 та постанову Тернопільського апеляційного суду від 2.12.2020 залишено без змін. Таким чином, відповідач є спадкоємцем та успадкував частину спадкового майна свого батька. Поряд з тим зазначила, що організацією поховання свого чоловіка займалась лише вона. На організацію поховання та перевезення тіла чоловіка із США до України, для його поховання на кладовищі в с.Мушкатівка Чортківського району Тернопільської області, нею було понесено витрати у сумі 9 658 доларів США, що станом на день оплати цих витрат - 20.02.2016 становило 255 572.44 грн. (1 долар США станом на 20.02.2016 становив 26, 462253 грн.) Окрім цього, нею понесено витрати в сумі 82 000 грн. на спорудження надгробного пам`ятника в місці захоронення чоловіка на сільському кладовищі в с.Мушкатівка Чортківського району Тернопільської області. Цей пам`ятник зроблено подвійний, тому витрати, що стосуються спорудження пам`ятника для покійного чоловіка, складають 41 000 грн. Вважає, що половина коштів, витрачених нею на поховання чоловіка мають бути відшкодовані відповідачем. Таку суму визначає у розмірі 168786,22 грн. ( 255572,44:2 + 82000:2 ) Витрати на поховання чоловіка відповідач добровільно відшкодувати не бажає. А тому просила суд стягнути з відповідача в її користь витрати на поховання [PERSON] у розмірі 168786, 22 грн та 1 687,86 грн сплаченого судового збору. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, відкрито провадження та призначено у такій підготовче засідання, при цьому запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. 18 січня 2023 року представником відповідача - адвокатом Вальчук М.М. до суду подано відзив на позов, в якому просила в задоволенні позову відмовити, в зв`язку з його безпідставністю, вважає, що позовні вимоги є необргунтованими та такими, які не підтверджені належними та допустимими доказами. Так, зазначено, що позивач свідомо не виконує рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, яке набрало законної сили 02.12.2020 та не з`являється до нотаріуса для оформлення спадкових прав [PERSON] . На підставі чого сторона відповідача вважає, що [PERSON] , не оформивши своїх спадкових прав, не несе обов`язку щодо відшкодування витрат пов`язаних з похованням батька. Крім того, вважає, що заявлені позивачем витрати не є розумними чи необхідними, оскільки не входять до переліку витрат на поховання в розумінні ЗУ «Про поховання та похоронну справу». Щодо стягнення витрат на спорудження надгробного пам`ятника, [PERSON] заперечує, оскільки такий пам`ятник споруджений на двох осіб, а саме, на померлого та позивачку. Витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості. Окрім цього, позивачкою не надано інформації, яку державну допомогу та страхову виплату нею отримано в зв`язку із смертю її чоловіка за місцем їх проживання ( Нью-Джерсі ). 23 січня 2023 року позивачем надано відповідь на відзив, згідно якого зазначила, що якби відповідач мав бажання отримати відповідні документи, які б підтверджували його право на 1/4 частину спадкового майна, а саме квартири [ADDRESS] , то йому для цього непотрібна її присутність, оскільки він з рішенням суду має прийти до нотаріуса, який на підставі вказаного рішення суду і видасть йому відповідні документи. З цього приводу, консультувалась із нотаріусом, яка роз`яснила, що коли [PERSON] звернеться до неї, то вона видасть йому свідоцтво на його частку спадкового майна. Вважає, що відповідач свідомо не бажає отримати свідоцтво про право на спадщину, адже він у судовому порядку добивався цього, тому йому нічого не перешкоджає отримати свідоцтво. Також зазначила, що ст. ЗУ «Про поховання та похоронну справу» передбачено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Предмети ритуальної належності - вироби, що є атрибутами поховання та облаштування могили (колумбарної ніші). Позиція відповідача про те, що витрати на поховання чоловіка не є розумними, не стверджена будь-якими доказами. Як вбачається із позовних вимог, вона заявила право на відшкодування лише за перевезення тіла чоловіка із США до України та на спорудження пам`ятника. При цьому, чоловік хворів з 2013 року і вона несла великі витрати на його лікування, проте вимог до відповідача про відшкодування коштів на лікування його батька, не заявила. Також не заявляла вимог і про відшкодування витрат на різного роду обрядів. Щодо витрат на спорудження пам`ятника для чоловіка, то представник відповідача зазначає, що пам`ятник споруджено на двох осіб, в тому числі і на неї. Дійсно, вартість всього пам`ятника становить 82 000 грн., а вона пред`явила до відшкодування 41 000 грн., тобто половину від вказаної вартості. Витрати для спорудження пам`ятника на неї, не включала в суму позову. 10 лютого 2023 року представником відповідача - адвокатом Вальчук М.М. до суду подано заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначила, що не відповідає дійсності той факт, що [PERSON] свідомо не звертається до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, що стверджується копіями заяви про вчинення кримінального правопорушення, адвокатськими запитами та заявою від 07.02.2023 року. Ухвалою суду від 03 березня 2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено таку до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач, її представник - адвокат Когут О.В. позов підтримали, просили такий задовольнити. При цьому, позивач вказала, що при оформленні спадкових прав на спадщину після смерті чоловіка саме з вини нотаріуса, яка не роз`яснила їй норми закону щодо кола осіб, які є спадкоємцями, успадкувала все належне покійному чоловіку майно, про що отримала відповідне свідоцтво. Права відповідача на спадщину були встановлені судом. Тому, саме після кінцевого рішення у спорі, постановленого Верховним Судом, що мало місце 26 липня 2021 року, звернулася до відповідача з вимогою про відшкодування витрат на поховання чоловіка, який був його батьком. Такі вимоги, вважає справедливими - за життя покійний надав матеріальну допомогу сину. Поряд з тим, вказала, що наведений у відомості обраних ритуальних товарів та послуг, виданої за місцем смерті чоловіка, перелік повністю відображає вчинені у зв`язку з похованням чоловіка необхідні дії та вартість таких. Загальна сума таких, включаючи авіаквиток до Львова склала 9658 доларів США. Щодо витрат на території України, які понесла у зв`язку з похованням, заявила виключно вимогу щодо відшкодування половини вартості надгробного пам`ятника, на підтвердження чого їй було видано накладну. Представник відповідача - адвокат Вальчук М.М. просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов. При цьому, додатково зазначила, що організація відправлення труни з тілом чи урни з прахом померлого з іншої країни на територію України відповідно до наказу № 193 Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 19.11.2003р. не входить до складу Необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг. Поряд з тим, усі письмові докази виконані на іноземній мові, крім свідоцтва про смерть [PERSON] , не засвідчені належним чином - без посвідчення нотаріусом справжності підпису перекладача. Крім того, накладна від 14 червня 2018 року не може бути належним доказом понесених позивачем витрат на спорудження пам`ятника, оскільки не відповідає вимогам, які встановлені для документу, що підтверджує проведення оплати, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні». Також, заявила про застосування строку позовної давності посилаючись на те, що вважає, що строк позовної давності у даній справі сплив та його потрібно рахувати з 23.08.2018, а саме, з моменту відкриття Борщівським районним судом Тернопільської провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Борщівського районного нотаріального округу Пікуль Г.М., Борщівська державна нотаріальна контора Тернопільської області, про перерозподіл спадщини. Вважають, що саме з цього часу [PERSON] стало відомо про іншого спадкоємця - [PERSON] та виникло право звернення до нього про стягнення витрат на поховання. Так як [PERSON] в строк, передбачений ч.1 ст. 1269 ЦК України подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , відповідно він вважався таким, що прийняв спадщину і [PERSON] нічого не перешкоджало звернутися до суду з позовом про стягнення з нього витрат на поховання. Таким чином переконані, що у даному випадку перебіг позовної давності розпочався 23.08.2018, та закінчився 23.08.2021, і саме після спливу такого строку позивач звернулась до суду із спірним питанням. За таких обставин, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, надані сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Як встановлено судом, позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Реєстрація шлюбу була між ними проведена 12 жовтня 2004 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області, про що зроблено актовий запис за №81. Наведене підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 12 жовтня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області. Також встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що стверджено копією свідоцтва про смерть від 22 лютого 2016 року, яке видано Міністерством охорони здоров`я штату Нью-Джерсі № 20160009883. Поряд з тим встановлено, що після смерті [PERSON] , позивачка, як спадкоємець за законом, прийняла спадщину, і 30 серпня 2016 року приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу Пікуль Г.М. їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно чоловіка [PERSON] , яке складається з 1/2 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого реєстраційною службою Тернопільського міськрайонного управління юстиції Тернопільської області, індексний номер 17467206. Крім того, 30 серпня 2016 року, приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу Пікуль Г.М. позивачці видано свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, яке складається з квартири [ADDRESS] яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності, виданого реєстраційною службою Тернопільського міськрайонного управління юстиції Тернопільської області, індексний номер 17467206. Наведене підтверджується копіями відповідних свідоцтв. Також встановлено, що відповідач по справі, [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] , оскільки є його сином, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.11.2017, виданим Стрілковецькою сільською радою Борщівського району Тернопільської області, що зокрема встановлено рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.07.2020 (цивільна справа №594/767/18). Крім того, цим же рішенням, залишеного без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 02.12.2020, позов [PERSON] задоволено частково, внесено зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого позивачці 30.08.2016 приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу Тернопільської області Пікуль Г.М., спадкова справа № 77/2016, зареєстровано в реєстрі за № 1319, зазначивши, що спадкоємцями 1/2 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] , яка належала померлому [INFO] [PERSON] , є його дружина - позивачка - 1/4 частка та його син [PERSON] - 1/4 частка. Постановою Верховного Суду від 26.07.2021 касаційну скаргу позивачки залишено без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду від 28.07.2020 та постанову Тернопільського апеляційного суду від 2.12.2020 залишено без змін. Як слідує з даних свідоцтва про смерть від 22 лютого 2016 року, виданого Міністерством охорони здоров`я штату Нью-Джерсі № 20160009883, [PERSON] , який проживав у м. Трентон округу Мерсер нтату Нью-Джерсі, помер [INFO] в умовах стаціонару Госпіталю Університету ім. Роберта Вуда Джонсона м.Гамільтон. Згідно Відомості обраних ритуальних товарів та послуг корпорації «Меморіальна каплиця ДЖ.ЛЕВІН ЕНД САНС» від 20.02.2016р. слідує, що в такій відображено пояснення витрат, а також угода про професійні послуги, подана відповідно до положень Ради директорів похоронних бюро штату Пенсільванія та Федеральної торгової комісії. При цьому, зроблено застереження, що плата стягується лише за ті товари та послуги, які були обрані; якщо якісь товари та послуги зобов`язані бути використані згідно із законодавством або правилами кладовища, надається пояснення цих причин нижче у письмовій формі. Крім того, даний документ містить графу «Якщо придбання будь-яких вказаних з вище перерахованих товарів та послуг є вимогою закону, кладовища або центру кремації, це пояснюється тут», яка не є заповнена. Відомість відображає вартість у доларах США обраних Надією Задворною витрат на похоронне бюро, а саме : огляд 19.00 - 21.00 - 650; катафалк до кладовища 685; труна 2450, авіа контейнер 550, витрати без зазначення 2645, а всього 6980. Крім того, вартість готівкових авансів - авіаквиток до Львова прибл. 2250, засвідчення копії свідоцтва про смерть 54, апостилювання документів + кур`єрська служба 199, спеціальне оформлення документів 175, загальна сума готівкових витрат 2678, загальна сума витрат на похоронне бюро 6980, загальна сума всіх витрат 9658. Вказаний документ не містить будь-яких пояснень щодо того, що всі чи окремі обрані [PERSON] послуги та ритуальні товари є вимогою закону, кладовища чи центру кремації. Що, в свою чергу, дає підстави суду дійти висновку, що зазначені вище послуги та ритуальні товари були обрані [PERSON] на власний розсуд, як обов`язкові законом за місцем смерті спадкодавця визначені не були. При цьому, суд вважає за необхідне констатувати, що [PERSON] помер на території Сполучених Штатів Америки, а тому, дії пов`язані з отриманням ритуальних товарів та послуг у місці смерті не можуть підпадати під юрисдикцію законів України - держави, куди було доставлено його тіло після смерті та де він був похований. Свідоцтво про смерть [PERSON] містить дані щодо його місця проживання, сімейного статусу, роду занять, що за відсутності заперечень сторін, суд розцінює як доказ того, що за життя [PERSON] на території Сполучених Штатів Америки перебував офіційно, з огляду на що, твердження сторони відповідача про те, що позивач свідомо приховує факт отриманої на території США у зв`ящзку із смертю чоловіка державної допомоги та страхової виплати, розцінює як такі, що мали місце. Поряд з тим, суд зазначає, що Відомость обраних ритуальних товарів та послуг корпорації «Меморіальна каплиця ДЖ.ЛЕВІН ЕНД САНС» від 20.02.2016р. не містить посвідчення нотаріусом справжності підпису перекладача. Документ за № 0922, який за твердженням позивача є чеком про оплату послуг на суму 9658 доларів США, надано без перекладу на українську мову, а тому суд не може оцінити наведені у ньому дані як беззастережний доказ проведеної фінансової операції. Аналізуючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що твердження позивача про те, що на організацію поховання та перевезення тіла чоловіка із США до України нею витрачено 9658 доларів США, що в еквіваленті складає 255572,44 грн., жодним належним доказом не стверджено. Відповідно до інформації Мушкатівського старостинського округу Борщівської міської Ради № 050 від 25.01.2022 року вбачається, що організацією похорону [PERSON] , який похований на Мушкатівському сільському кладовищі, займалася позивач [PERSON] . З накладної від 14 червня 2018 року відпущеної [PERSON] особою на прізвище [PERSON] вбачається, що вартість пам`ятника з роботою складає 82000 грн., що скріплено підписом останнього. З доданих стороною відповідача до відзиву на позов фотозображень слідує, що на могилі за місцем поховання [PERSON] встановлено надгробний пам`ятник, на якому з однієї сторони міститься фото, прізвище, ім`я та по батькові, а також дата народження та смерті [PERSON] , з іншої - вказано прізвище, ім`я, по-батькові та дата народження позивача. Факт спорудження на могилі [PERSON] надгробного пам`ятника сторонами в ході судового розгляду оспорено не було. Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" із змінами та доповненнями (далі - Закону №996) визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ст.9 Закону №996 первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Ведення зазначених документів передбачено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88. Накладна - документ, що використовується при передачі товарно-матеріальних цінностей від однієї особи іншій. Є декілька видів накладних, наприклад, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, тощо. Видаткова накладна фіксує факт отримання/передачі товарів або послуг і по суті завершує купівлю-продажу між продавцем і покупцем. Видаткова накладна може бути замінена актом здачі-приймання. Товарно-транспортна накладна використовується, якщо в процесі купівлі-продажу бере участь транспортна (експедиторська) компанія, що займається перевезенням товару від продавця до покупця. З огляду на що, враховуючи те, що стороною відповідача не було подано доказів, які б спростовували те, що вартість надгробного пам`ятника та робота по встановленню такого, станом на червень 2018 року могла становити 82000 грн., суд приходить до висновку, що в даному випадку надана [PERSON] накладна відображає реальний стан речей - вартість у національній валюті пам`ятника, який було споруджено на могилі спадкодавця, з врахуванням вартості роботи по встановленню такого. Відповідно до ч. 1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягненні не більше як за три роки до його смерті. Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення. У ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни із тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та тримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку із цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. За ст. 10 Закону України «Про поховання та похоронну справу», надання ритуальних послуг відповідно до необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 8 цього Кодексу, здійснюється ритуальними службами або за договором суб`єктами господарювання інших форм власності. Вартість таких послуг встановлюється в порядку і в межах, встановлених законодавством, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради. Надання ритуальних послуг, не передбачених зазначеним переліком, а також виготовлення предметів ритуальної належності здійснюється за цінами, встановленими за згодою сторін. В силу ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» надання ритуальних послуг визначається необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг. Цей перелік затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Таким чином, вартість послуг та предметів ритуальної належності визначається на принципах оплати тільки тих послуг, що відповідають державним стандартам та нормативним документам. Згідно до роз`яснень викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються виходячи із їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості пам`ятників і огорожу даній місцевості. З огляду на що, суд вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] на її користь 41 000 грн. витрат, які були понесені нею у зв`язку з встановленням пам`ятника на могилі [PERSON] , знаходить такими, що ґрунтуються на вимогах закону та є підставними. Такі витрати суд визнає як розумні та необхідні. Щодо заяви сторони відповідача про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, суд не знаходить таку підставною та такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, випливає з рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 липня 2020 року, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , приватного нотаріуса Борщівського нотаріального округу Тернопільської області Пікуль Г.М., про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, визнання права власності, перерозподілу спадщини та внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, яке набрало законної сили 02.12.2020 року, [PERSON] , як відповідач не визнавала позов саме з тих підстав, що [PERSON] у визначений законодавцем строк не було вчинено дій щодо прийняття спадщини. З огляду на що, суд приходить до висновку, що в данму випадку перебіг позовної давності слід рахувати саме з моменту вступу вищезазначеного рішення суду в законну силу, а не з моменту відкриття провадження у даній справі. З огляду на рішення суду про часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення сума понесених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з наведеного вище, на підставі ст. 1232 ЦК України, Закону України «Про поховання та похоронну справу», Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні",

Outcome: approved