Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] , в котрій зареєстрований її повнолітній син та відповідач по справі: [PERSON] . Як стверджує позивач, з моменту своєї реєстрації і по теперішній час відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає і особистих речей в квартирі не зберігає. З березня 2021 року відповідач постійно проживає у Польщі. Раніше [PERSON] зверталася до [PERSON] з проханням добровільно знятись з реєстрації у зв`язку зі зміною місця свого постійного проживання, однак він цього не зробив, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідач вже протягом тривалого часу в квартирі за місцем своєї реєстрації не проживає, витрат по її утриманню не несе, співвласником житла не є і добровільно знятися з реєстрації відмовляється. За таких обставин за захистом своїх прав позивач змушена звернутися до суду. Відтак, [PERSON] просить суд визнати [PERSON] , 1983 р.н., таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В силу приписів пункту 1 ч. 4 ст. 19, п. 2 ч. 6 ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України вказана цивільна справа може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про доцільність проведення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у Главі 10 Розділу ІІІ ЦПК України (ч. 1 ст. 279 ЦПК України). 15.03.2023 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням було залишено без руху, надано позивачу строк в 10 (десять) днів з дня вручення копії даної ухвали для усунення недоліків. Ухвалою судді Березанського міського суду Київської області від 21.03.2023 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Копія ухвали про відкриття провадження у справі, судова повістка про виклик до суду, копія позовної заяви з доданими до неї документами надсилалися відповідачу на адресу його зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання. Зазначені документи він отримав, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення (а.с. 32). Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 48). Відповідач [PERSON] не скористався своїм правом, наданим ст. 178 ЦПК України, та не подав відзив. Суд створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, а також надав сторонам строк для подачі відзиву, відповіді на відзив, заперечень. Кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з матеріалами справи, аргументами іншої сторони та реагувати на них відповідно до вимог ЦПК України. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник позивача адвокат Семиряко О.М. просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про місце, дату і час судового засідання відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, до суду повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, для відкладення судом розгляду справи, суд не вбачає. З метою підтвердження обставин, що стосуються справи, позивачем було заявлено клопотання про допит свідків, яке було задоволене судом. Так, свідок [PERSON] дала в судовому засіданні такі показання: позивач є її свекрухою, має невелику пенсію, тому має намір оформити субсидію. [PERSON] (відповідач) по [ADDRESS] , не проживає майже три роки, оскільки виїхав до Польщі працювати. З того часу до м. Березань не приїжджав жодного разу. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] про відомі їй обставини дала такі показання: відповідача по справі [PERSON] не бачила більше двох років за адресою [ADDRESS] , з того часу як він поїхав працювати до Польщі. Вказані відомості їй відомі з огляду на те, що вона є сусідкою, проживає по вул. Трубізька , поруч три будинки, які мають спільний двір. Заслухавши пояснення позивача, її представника, свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України закріплює право особи на захист цивільних прав та інтересів. Так, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу приписів ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 зазначено, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності № 64/07 від 27 квітня 2007 року серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Березанської міської ради квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] . На зворотньому боці свідоцтва проставлено відмітку «зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно «18» травня 2007 року» (а.с. 4). Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Переяслав-Хмельницьким бюро технічної інвентаризації № 14601062 від 18.05.2007, реєстраційний номер 18903309, власником квартири трикімнатної в [ADDRESS] є [PERSON] , форма власності: приватна власність, (частка 1/1), підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності/ № [NUMBER] /27.04.2007/Березанська міська рада (а.с. 5). Відповідно до розпорядження виконавчого комітету Березанської міської ради № 13 від 19.02.2016 року «Про перейменування вулиць та провулків міста Березань» вул. Щорса в м. Березань Київської області перейменована на [ADDRESS] , що суд згідно з ч. 3 ст. 82 ЦПК України визнає загальновідомою обставиною, яка не потребує доказування. До позовної заяви долучено копію акту обстеження житлово-побутових умов № 122 від 16.02.2023, скаденого депутатом Березанської міської ради Київської області Дегтярьовою Л.П. в присутності господарки [PERSON] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , та свідків. Так, в акті зазначено, що зі слів господарки за даною адресою зареєстровані: [PERSON] , 1955 р.н., [PERSON] , 1983 р.н., а фактично проживає: [PERSON] [PERSON] з 10 березня 2021 року проживає в Польщі. Підпис депутата посвідчено секретарем міської ради (а.с. 6). [PERSON] не скористався своїми процесуальними правами, несучи ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій, не подав відзиву на позов, не надав будь-яких заперечень проти позову чи доказів на спростування позиції позивача, не навів обставин, які мають значення для справи і на які він би послався як на підставу своїх заперечень. Таким чином, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, і питання як розподілити між сторонами судові витрати. Позивач при пред`явленні позову до суду сплатила судовий збір в сумі 1073,60 грн (а.с. 18). Однак, вимоги про стягнення судових витрат з відповідача позивач не заявила, тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. В силу приписів п. 3 ч. 1 ст. 270, ч. 2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати . Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. На підставі наведеного та

Outcome: approved