Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Бік добрі справи» про стягнення коштів, сплачених за договором, штрафу, інфляційних втрат, 3% річних, коштів зі сплати вартості робіт (послуг) та моральної шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що 21 травня 2019 року між ним та ТОВ «Бік добрі справи» було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області за № 267. Предметом договору була умова про укладення сторонами у строк до 31 грудня 2019 року, або на момент введення об`єкта нерухомості в експлуатацію, але не пізніше 31 грудня 2019 року, укласти і належним чином посвідчити договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Загальна вартість квартири становила 561 323,00 грн, площа квартири становила 47,17 кв.м. На виконання зобов`язань за попереднім договором купівлі-продажу позивач сплатив відповідачу грошові кошти на суму 490 568,00 грн, яка була зарахована на рахунок відповідача та визнана останнім як належно сплачені кошти. Закінчення строку будівництва було відтерміновано відповідачем до 31 грудня 2020 року, в зв`язку з чим до попереднього договору купівлі-продажу були внесені зміни, а саме передбачено зобов`язання укласти основний договір купівлі-продажу квартири до 31 грудня 2020 року, а також змінено умови оплати покупцем квартири залишку суми у розмірі 70 755,00 грн. Позивач неодноразово звертався до відділу продаж для з`ясування питання щодо остаточного введення будинку в експлуатацію, проте станом на час подання позову відповіді позивачем не було отримано. Відповідачем не було виконано зобов`язання за попереднім договором купівлі-продажу у встановлений договором строк, а саме до 31 грудня 2020 року не укладено договір купівлі-продажу квартири, вартість якої була у повному обсязі оплачена позивачем. Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що відповідач порушив його право неналежним виконанням зобов`язання, чим заподіяв моральну шкоду позивачу. Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача: 1.суму грошових коштів у розмірі 1 228 030,89 грн, яка включає в себе грошові кошти, яка була сплачені [PERSON] у розмірі 490 568,00 грн, штраф у розмірі 56 132,30 грн, інфляційні втрати у розмірі 57 175,78 грн, 3% річних у розмірі 33 587,11 грн, 100% вартості робіт у розмірі 490 568,00 грн, моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн; 2.вирішити питання про розподіл судових витрат. Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 14 вересня 2021 року відкрив загальне провадження у справі та призначив підготовче судове засідання. Правом на подання відзиву інший учасник справи не скористався. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 серпня 2022 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач ТОВ «Бік добрі справи» в судове засідання не з`явилося, про дату, час та місце слухання справи сповіщене належним, причини неявки не повідомило. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 21 травня 2019 року між [PERSON] та ТОВ «Бік добрі справи» укладено попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Сподіним І.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 267. За умовами договору сторони зобов`язувалися не пізніше, ніж до 31 грудня 2019 року, укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . При цьому ТОВ «Бік добрі справи» мало бути продавцем, а [PERSON] - покупцем. [PERSON] було сплачено грошові кошти за вищевказаним договором у розмірі 490 568,00 грн, що підтверджується квитанціями від 30 листопада 2016 року № 1-36-1 та від 30 листопада 2016 року № 0.0.661689523.1. Договором «Про внесення змін до попереднього договору» від 26 грудня 2019 року, яким внесено зміни до попереднього договору купівлі-продажу від 21 травня 2019 року № 267, а саме змінено дату в пункті 1.1 попереднього договору купівлі-продажу, до якої сторони зобов`язані були укласти основний договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] . Також змінено умови здійснення оплати залишкової суми вартості квартири згідно з пунктом 4.2 попереднього договору купівлі-продажу. Крім того, вказаним договором внесено зміни до пункту 5.3 попереднього договору купівлі-продажу стосовно строку укладення основного договору купівлі-продажу квартири та зобов`язань, які сторонам належало виконати у разі неукладення основного договору купівлі-продажу квартири у встановлений договором строк. 04 листопада 2020 року [PERSON] направив до ТОВ «Бік добрі справи» лист з проханням надати інформацію щодо завершення будівництва багатоквартирного будинку, в якому позивачем було викуплено квартиру, орієнтовану дату укладення основного договору купівлі-продажу квартири, причину проведення перевірки Службою безпеки квартири, яка є предметом попереднього договору купівлі-продажу між [PERSON] та ТОВ «Бік добрі справи», інформації стосовно служби безпеки, якою проводиться перевірка. Вказаний лист був направлений рекомендованим поштовим повідомленням до ТОВ «Бік добрі справи» з трек-номером 0318629601716 та повернувся адресанту внаслідок невручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання». 05 січня 2021 року [PERSON] надіслав до ТОВ «Бік добрі справи» лист-попередження, за змістом якого повідомив відповідача про намір звернутися з позовом до суду про стягнення всіх понесених позивачем витрат у разі невиконання відповідачем покладених на нього обов`язків за попереднім договором купівлі-продажу квартири. Вказана кореспонденція з трек-номером 0813300469761 теж не була отримана адресатом та повернулася [PERSON] внаслідок невручення. 22 лютого 2021 року ТОВ «Бік добрі справи» надіслало [PERSON] лист-відповідь з трек-номером 0311009897858, за змістом якого просило [PERSON] в термін не пізніше 30-ти робочих днів повідомити актуальні банківські реквізити для перерахування йому грошових коштів згідно з умовами попереднього договору купівлі-продажу квартири від 21 травня 2019 року та доповненнями до договору від 26 грудня 2019 року. 22 березня 2021 року [PERSON] надіслав ТОВ «Бік добрі справи» лист-претензію 1/2021 з трек-номером 0318630896428, в якому просив відповідача повернути йому сплачені ним грошові кошти у розмірі 490 568,00 грн, штраф, інфляційні втрати та 3% річних у розмірі 128 075,37 грн,та витрати на правову допомогу та моральну шкоду у розмірі 112 000,00 грн. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] вважає, що відповідачем порушено його право на отримання права власності на квартиру [ADDRESS] , внаслідок неналежного виконання умов зобов`язання за попереднім договором купівлі-продажу квартири. Отже, між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, які суду слід оцінити на предмет дотримання сторонами умов зобов`язання та обсягу відповідальності за невиконання умов зобов`язання. Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема, договори та інші правочини (п.2 ч.2 ст.11 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Відповідно до вимог ст.627 ЦК України та статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, з пункту 1.1 Договору купівлі-продажу спірної квартири від 21 травня 2019 року (далі - Договір) вбачається, що сторони зобов`язувалися в майбутньому, на умовах і в порядку, передбачених цим договором, у строк до 31 грудня 2019 року або на той момент, коли буде введено об`єкт нерухомості в експлуатацію, але не пізніше 31 грудня 2019 року, укласти і належним чином нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , проектною площею 47,17 кв.м. Згідно з пунктом 2.2 Договору ціна квартири була встановлена у розмірі 561 323,00 грн. Відповідно до пункту 4.1 Договору [PERSON] до підписання цього Договору здійснив попередню оплату ТОВ «Бік добрі справи» у розмірі 490 568,00 грн, що оцінені сторонами Договору як забезпечувальний платіж в рахунок сплати за основним договором купівлі-продажу квартири. Цим же пунктом сторони посвідчили факт розрахунку між ними цією сумою в національній валюті. Залишок грошових коштів у розмірі 70 755,00 грн [PERSON] зобов`язувався сплатити на користь ТОВ «Бік добрі справи» до 31 грудня 2019 року, або достроково проводити оплату рівним платежем кожного місяця, або розрахуватися з ТОВ «Бік добрі справи» в день укладення основного договору купівлі-продажу. У разі зупинення будівельних робіт на строк більше 10 робочих днів на об`єкті «Одеський квартал», [PERSON] має право надіслати ТОВ «Бік добрі справи» запит-претензію стосовно причин зупинення будівельних робіт та зупинити проведення оплати за цим Договором. У разі не проведення повної оплати у строк до 31 грудня 2019 року ТОВ «Бік добрі справи» зобов`язувалося повернути [PERSON] всі сплачені ним кошти, отримані станом на 31 грудня 2019 року, але Толопченко наділявся правом звернутися до ТОВ «Бік добрі справи» з проханням надати додатково строк для повного розрахунку за квартиру (пункт 4.2 Договору). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 757/39725/19-ц (провадження № 61-15916св20) зазначено: «тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до частин першої - третьої стаття 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. За змістом пунктів 5.1, 5.2, 5.4 Договору сторонам було відомо, що відповідно до статті 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім Договором, повинна відшкодувати іншій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Сторона, яка не виконала зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено цим Договором або законом. Невиконанням цього Договору є факт необґрунтованого (без поважних причин) ухилення однієї сторони від укладання Основного договору (за наявності пропозиції від іншої сторони, згідно з пунктом 6.11 цього Договору), а також відмова сторін від передання грошових коштів на визначених цим Договором умовах у разі коригування площі об`єкту відповідно до пункту 2.3 Договору. У випадку невиконання цього Договору з вини ТОВ «Бік добрі справи» (при наявності пропозиції згідно з пунктом 6.11 Договору), а саме відмова від укладення Основного договору, затримка укладення Основного договору, ТОВ «Бік добрі справи» зобов`язане повернути [PERSON] грошові кошти, у національній валюті України, отримані відповідно до пункту 4 Договору, стягнувши при цьому з ТОВ «Бік добрі справи» один штраф у розмірі 10% від загальної вартості нерухомого майна, з врахуванням інфляційних втрат та 3% річних. Після цього всі зобов`язання сторін за Договором припиняються. Пунктом 5.5 Договору передбачено, що ТОВ «Бік добрі справи» звільняється від відповідальності за невиконання п. 1.1 Договору, якщо затримка строку укладання Основного договору відбулася з вини органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, комунальних підприємств, експлуатуючих організацій, органів дозвільної системи, що підтверджуються відповідними довідками цих органів. В такому випадку строк укладання Основного договору продовжується сторонами на підставі нотаріально посвідченого договору про внесення змін до цього Договору. За змістом пункту 6.11 Договору зміни та доповнення до Договору можливі за письмовою згодою сторін, що має бути посвідчено нотаріально та стає невід`ємною частиною Договору. [PERSON] було сплачено грошові кошти за вищевказаним договором у розмірі 490 568,00 грн, що підтверджується квитанціями від 30 листопада 2016 року № 1-36-1 та від 30 листопада 2016 року № 0.0.661689523.1, тобто, позивачем було частково здійснено оплату квартири, а залишок коштів відповідно до умов Договору у розмірі 70 755,00 [PERSON] міг оплатити у строк до дня укладення основного договору включно. Договором про внесення змін до попереднього договору від 26 грудня 2019 року було внесено зміни до пункту 1.1 Договору, а саме передбачено, що сторони зобов`язувалися до 30 грудня 2020 року або на момент введенню в експлуатацію багатоквартирного будинку, укласти і належним чином нотаріально посвідчити основний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , проектною площею 47,17 кв.м. Пункт 4.2. викладено в такій редакції: залишок грошових коштів у розмірі 70 755,00 грн [PERSON] зобов`язався сплатити на користь ТОВ «Бік добрі справи» до підписання основного договору купівлі-продажу квартири, або достроково проводити оплату рівними частинами кожного місяця. У разі не проведення повної оплати вартості квартири протягом 3-х місяців з моменту введення будинку в експлуатацію ТОВ «Бік добрі справи» зобов`язувалася повернути [PERSON] всі сплачені останнім грошові кошти з врахуванням пункту 5.3 Договору, а [PERSON] наділявся правом звернутися до ТОВ «Бік добрі справи» з проханням надати додатково строк для повного розрахунку за квартиру. Також було внесено зміни до пункту 5.3 Договору щодо відповідальності у разі невиконання вимог Договору з вини [PERSON] . Отже, останній день строку виконання зобов`язань за Договором шляхом укладення основного договору купівлі-продажу спірної квартири припав на 30 грудня 2020 року, що також було визнано ТОВ «Бік добрі справи» у листі від 22 лютого 2021 року № 13/02, яким відповідач запропонував [PERSON] надати банківські реквізити для перерахування грошових коштів згідно з умовами Договору, включаючи зміни за Договором від 26 грудня 2019 року, який є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Матеріали справи не містять доказів стосовно того, що закінчення будівництва та прийняття в експлуатацію багатоквартирного будинку, що було підставою для укладення Основного договору купівлі-продажу, не відбулося у строк, встановлений Договором, з причин, незалежних від волі ТОВ «Бік добрі справи», а надання згоди ТОВ «Бік добрі справи» у листі від 22 лютого 2021 року № 13/02 на перерахування сум грошових коштів на користь [PERSON] згідно з умовами Договору за порушення відповідачем його умов на переконання суду свідчить про визнання ТОВ «Бік добрі справи» обставин настання цивільно-правової відповідальності. Відповідно до п. 4.2. Попереднього Договору передані Відповідачу кошти не є завдатком. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Отже, завдаток є способом забезпечення виконання зобов`язання та одночасно є способом платежу. Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12, а також висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19, від 13 січня 2021 року у справі № 686/6823/14-ц (провадження № 61-6475св20) та від 08 квітня 2021 року у справі № 640/19696/17 (провадження № 61-2624св20). Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Враховуючи викладене, суд встановив, що між сторонами була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу квартири, позивач у рахунок попередньої оплати вартості зазначеного нерухомого майна передав відповідачу грошову суму в розмірі 490 568,00 грн, як авансовий платіж в рахунок сплати вартості об`єкту нерухомого майна, однак основний договір купівлі-продажу не був укладений, тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача внесеного позивачем авансу. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постановах від 13 лютого 2013 року в справі № 6-176цс12, від 25 вересня 2012 року в справі № 6-82цс13 та підтриманий Верховним Судом, зокрема, у постановах від 27 травня 2020 року в справі № 757/76875/17-ц, від 30 жовтня 2019 року в справі № 523/15764/16-ц, від 30 січня 2019 року в справі № 461/5297/16-ц, від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18, від 13 січня 2021 року у справі № 686/6823/14. При цьому, відсутність вини у неукладенні договору купівлі-продажу правового значення не мають та не можуть бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку повернути сплачений за попереднім договором аванс, оскільки чинним законодавством не передбачено залишення авансу або його частини у сторони попереднього договору у випадку неукладення основного договору. В силу положень частини третьої статті 635 ЦК України припиняються зобов`язання сторін укласти основний договір, що унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов`язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов`язання як правової підстави для виникнення у набувача права власності на майно. Проте припинення зобов`язання за попереднім договором не звільняє сторін від відповідальності, зокрема, передбаченої умовами попереднього договору, за порушення, вчинене під час його дії. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про доведеність порушення права [PERSON] , яке підлягає поновленню шляхом покладення цивільно-правової відповідальності на ТОВ «Бік добрі справи» згідно з умовами Договору та актами цивільного законодавства. Суд надає оцінку також претензії № 1/2021, направленій [PERSON] до ТОВ «Бік добрі справи», за якою позивач роз`яснив відповідачу обсяг відповідальності та розмір грошових коштів, які на його переконання підлягають стягненню з відповідача за невиконання умов Договору. Доказів виконання вимог претензії чи заперечень ТОВ «Бік добрі справи» проти виплати зазначених в претензії сум грошових коштів матеріали справи не містять. На підставі наявних у справі доказів суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 490 568,00 грн, сплачених [PERSON] до укладення Договору. Щодо стягнення штрафу, передбаченого попереднім договором. Положеннями статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі статтею 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Згідно з пунктом 5.4 Договору за невиконання умов зобов`язання з вини ТОВ «Бік добрі справи» підлягають стягненню штраф у розмірі 10% від загальної вартості нерухомого майна з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про стягнення штрафу у розмірі 56 132,30 грн. Щодо стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Також Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок про те, що положеннями статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Отже, положення даної статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Частиною 4 ст.263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте стягувачем, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Отже, відсутність реального виконання не свідчить про припинення зобов`язання і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє стягувача права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Виходячи із положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з наведеного, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що має місце неналежне виконання відповідачем зобов`язання, яке виникло на підставі попереднього договору купівлі-продажу квартири, що тягне за собою цивільно-правову відповідальність, яка передбачена вищенаведеними нормами цивільного законодавства України, тому позивачем правомірно заявлені вимоги про застосування до відповідача заходів відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, в частині нарахування на суму боргу трьох відсотків річних та індексу інфляції. Водночас, суд зауважує, що Договором про внесення змін до попереднього договору від 26 грудня 2019 року було внесено зміни до пункту 1.1 Договору, а саме передбачено, що сторони зобов`язувалися до 30 грудня 2020 року або на момент введенню в експлуатацію багатоквартирного будинку, укласти і належним чином нотаріально посвідчити основний договір купівлі-продажу квартири, тобто вказаним договором сторони змінили строк виконання зобов`язання - укладення основного договору, а отже розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, здійснений позивачем, включаючи період з 21 травня 2019 року (дати укладання договору) і до 30 грудня 2020 року не відповідає вимогам закону. Період, за який підлягають нарахуванню 3% річних та інфляційні втрати слід обчислювати з 31 грудня 2020 року (строк укладення основного договору, визначений в Договорі про внесення змін до попереднього договору) і до 31 серпня 2021 року (в межах позовних вимог), який становить 243 дні. Під час обрахунку 3% річних за прострочення грошового зобов`язання суд застосовує методику, прийняту у судовій практиці (постанова КАС від 06.11.2020 року у справі № 22-ц/824/10324/2020): збитки від інфляції = (сума боргу)*(індекс інфляції):100%-(сума боргу). 3% річних = (сума боргу)*(процентна ставка):100%:365 днів*(кількість днів прострочення). На підставі наведеного, суд, обрахувавши розмір трьох відсотків річних та індексу інфляції на суму боргу, встановив, що сума 3% річних річних та інфляційних втрат за вказаний період становить 9 797,92 грн та 30 653,41 грн відповідно, а позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. З приводу позовних вимог про покладення на ТОВ «Бік добрі справи» відповідальності за пунктом пункту 11 частини першої статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів» суд вказує, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав. Статтею першою Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. За правилами частини першої статті 10 споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до вимог пункту 11 частини першої статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за порушення умов договору між споживачем і виконавцем про виконання роботи, надання послуги - у розмірі ста відсотків вартості виконаної роботи (наданої послуги), а за ті самі дії, вчинені щодо групи споживачів, - у розмірі від одного до десяти відсотків вартості виконаних робіт (наданих послуг) за попередній календарний місяць, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Положення пункту 11 частини першої статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають відповідальність надавача послуги за порушення умов договору між споживачем і виконавцем про виконання роботи, надання послуги - у розмірі ста відсотків вартості виконаної роботи. Відповідно до вимог частини першої статті 902 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. За змістом статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Отже, цивільне законодавство розрізняє вищевказані договори за своєю правовою природою, а саме за предметом договору, цивільно-правовим інструментарієм регулювання відносин та за наслідками для сторін договору. Відповідальність, передбачена пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає відповідальність виконавця за порушення умов договору про надання послуг чи виконання робіт. Послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Водночас, між учасниками спірних правовідносин було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, грошові кошти були сплачені позивачем як частина вартості спірного нерухомого майна, які відповідно до умов пункту 4.1 Договору виступали забезпечувальним платежем за основним договором купівлі-продажу квартири. Отже, вказане свідчить про те, що між позивачем та відповідачем не виникли договірні правовідносини з надання послуг в розумінні положень статті 902 ЦК України, а позивачем такі послуги не оплачувалися. Враховуючи вищенаведене, відсутні підстави для покладення на ТОВ «Бік добрі справи» відповідальності за пунктом 11 першої статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів» та у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Щодо стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне. Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно з положенням частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з частинами другою, третьою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Надавши оцінку доказам в матеріалах справи, суд дійшов висновку про те, що позивачем не обґрунтовано у передбачений законом спосіб завдання йому моральної шкоди на суму 100 000,00 грн у зв`язку з його моральними стражданнями, нервуванням та безсиллям внаслідок невиконання відповідачем покладених на нього зобов`язань. Водночас, суд вважає, що вжиття позивачем додаткових заходів для захисту свого права, порушеного невиконанням відповідачем покладених на нього обов`язків за Договором, апріорі сприяє порушенню звичайних життєвих укладів, пов`язаних з додатковими затратами часу, зусиль та фінансів для відновлення порушеного права. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що розмір заподіяної моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн вбачається судом обґрунтованим та розумним. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково. Відповідно до вимог частин першої та шостої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі вимог частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Позовні вимоги задоволені на 50,15%, а отже з відповідача до Державного бюджету України підлягає стягненню частина суми судового збору, компенсованого у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у розмірі 5 692,03 грн.

Outcome: partial