Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

У червні 2022 року позивач звернувся з позовом до Дарницького районного суду міста Києва про стягнення суми сплаченого майнового відшкодування. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 26.09.2022 року цивільну справу за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про стягнення суми сплаченого майнового відшкодування передано до Києво-Святошинського районного суду Київської області за підсудністю. Свої вимоги мотивувало тим, що водій [PERSON] 26.04.2021 року о 10 год. 35 хв., керуючи транспортним засобом «HYUNDAI AVANTE», державний номерний знак [NUMBER] , в м. Києві по вул. Машинобудівна, 32/22, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на автомобіль «GEELY», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку, що призвело до механічних пошкоджень та матеріальних збитків. Згідно постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 24.05.2021 року, ДТП сталося внаслідок порушення відповідачем ПДР. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована за договором обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів. Тому, позивач просив суд стягнути з [PERSON] витрати у розмірі 12 867,46 грн. та судовий збір. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2022 року відкрито провадження за даним позовом, розгляд справи призначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У встановлений судом строк сторони не надіслали заперечень щодо такого розгляду справи. Ухвалу про відкриття, позовну заяву з додатками [PERSON] направлено за місцем реєстрації фізичної особи. Ухвалу про відкриття, позовну заяву з додатками [PERSON] отримав 02 лютого 2023 року, що підтверджено зворотнім повідомленням. Відзиву, пояснень, будь-яких клопотань чи заяві від відповідача до суду не надходило на час прийняття рішення. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Уст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При розгляді справи встановлено, що водій [PERSON] 26.04.2021 року о 10 год. 35 хв., керуючи транспортним засобом «HYUNDAI AVANTE», державний номерний знак [NUMBER] , в м. Києві по вул. Машинобудівна, 32/22, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на автомобіль «GEELY», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку, що призвело до механічних пошкоджень та матеріальних збитків, чим порушив вимоги п. 10.4 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 24 травня 2021 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. 05 травня 2021 року до МТСБ України надійшла заява від [PERSON] про відшкодування йому завданої шкоди особою, яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність. Згідно звіту № 81/М/2021 від 23 травня 2021 року вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, завданого власникові автомобіля «GEELY», державний номерний знак [NUMBER] , в результаті пошкодження при ДТП складала 11 474,46 грн. [PERSON] було виплачено страхове відшкодування відповідно до наказу МТСБ України № 3.1/3761 від 29 червня 2021 року - в сумі 11 474,46 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1031880 від 30 червня 2021 року. Також МТСБУ було сплачено ТОВ «Сател Груп» за послуги аварійного комісара у розмірі 1 393,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1031596 від 22 червня 2021 року. За ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБ України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб визначених у ст. 13.1 Закону. У ст. 1.6 вищевказаного Закону власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власники або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Таким чином суд вважає, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують вимоги про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, а саме на виплата страхового відшкодування в розмірі 11 474,46 грн. та витрати за послуги аварійного комісара в розмірі 1 393,00 грн., що разом становить 12 867,46 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 2481,00 грн. підлягають задоволенню. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved