Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

У жовтні 2021 року Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (далі по тексту -позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), в якому позивач просить суд: - ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані та спожиті послуги з утримання будинків і прибудинкових територій у сумі основного боргу - 21 125,86 грн, з врахуванням 3% річних (з 01 грудня 2017 року по 01 грудня 2020 року) у сумі 1 903,00 грн, інфляційного збільшення (з 01 грудня 2017 року по 01 грудня 2020 року) у сумі 4 235,27 грн, разом сума заборгованості складає 27 264,13 грн, витрат на правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач послався на те, що підприємство здійснює господарське відання житлового фонду Шевченківського району міста Києва та обслуговування закріплених за ним житлових будинків, у тому числі, багатоквартирного будинку [ADDRESS] . Відповідач є співвласником квартири [ADDRESS] та до 01 грудня 2017 року був споживачем житлово-комунальних послуг - з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. 01 грудня 2017 року житловий комплекс за вказаною адресою передано до ОСББ «Гончара 62» на підставі акта прийому-передачі. Крім того, у позові зазначено, що ОСББ «Гончара 62» було подано позов до господарського суду про визнання незаконними нарахування індивідуальним споживачам плати за надані та спожиті ними послуги з утримання будинків та прибудинкових територій з 01 вересня 2017 року до 01 грудня 2017 року, у задоволені якого постановою Верховного Суду від 06 липня 2021 року відмовлено. Таким чином, як стверджує позивач, у судовому порядку підтверджено правомірність здійснення нарахувань споживачам будинку, у тому числі, відповідачу, за період користування наданими та спожитими житлово-комунальними послугами до 01 грудня 2017 року. Станом на день звернення до суду з цим позовом, як зазначає позивач, у відповідача виникла заборгованість по сплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій житлових приміщень у розмірі 21 125,86 грн. Крім того, в зв`язку з простроченням оплати споживчих житлово - комунальних послуг, відповідач, на переконання позивача, зобов`язаний сплатити 3% річних у розмірі 1 903,00 грн та інфляційні витрати у розмірі 4 235,27 грн. Зважаючи на те, що відповідач у добровільному порядку наявну суму заборгованості не сплачує, позивач змушений звернутись до суду з цим позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 жовтня 2021 року для розгляду цивільної справи №761/36733/21 визначено суддю Шевченківського районного суду міста Києва Романишену І.П. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року відкрито провадження у справи, вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення копії ухвали суду подати відзив на позовну заяву у відповідності до статті 274 ЦПК України. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року заява представника позивача про прийняття уточненої позовної заяви повернута заявнику. Так, з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовну заяву з доданими до неї документами відповідачу направлено на адресу його місця реєстрації рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (штрих-код Укрпошти 0305719530791), проте, відповідно до довідки відділення поштового зв`язку копія ухвали суду разом з доданими до неї документами, не вручені та повернуті на адресу суду «за закінченням терміну зберігання» 10.05.2023 р. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, виходить з наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», утворене рішенням Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року №270/270 Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва та віднесено до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. Відповідно до цього рішення Комунальне підприємство Керуюча компанія Шевченківського району , код ЄДРПОУ 34966254. створене за рішенням Шевченківської районної у м. Києві ради від 19 лютого 2007 року № 187, перейменовано у Комунальне підприємство Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва , код ЄДРПОУ 34966254. Відповідно до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09 лютого 2011 року № 80 Про закріплення майна за Комунальним підприємством Керуюча дирекція (КП Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва) здійснює господарське відання житлового фонду Шевченківського району міста Києва та обслуговування закріплених за ним житлових будинків. Житлові будинки, у тому числі й багатоквартирний будинок [ADDRESS] , які знаходяться територіально у Шевченківському районі міста Києва, належав до сфери управління Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» та перебував на його балансовому утриманні. Відповідно до договору доручення про надання послуг з обліку, нарахування, збору платежів власників, наймачів та орендарів від 01 лютого 2012 року №1, укладеного між Комунальним підприємством «Керуюча компанія» Шевченківської районної у місті Києві ради та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у місті Києві ради, облік, нарахування і збір платежів власників та наймачів жилих приміщень за надані та спожиті ними послуги з утримання будинків та прибудинкових територій здійснювався останнім з 01 лютого 2012 року до 31 квітня 2015 року. За договором про надання послуг, укладеним між Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» та Комунальним концерном «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» від 29 травня 2015 року № 639/9 облік, нарахування і збір платежів власників та наймачів жилих приміщень за надані та спожиті ними послуги з утримання будинків та прибудинкових територій здійснювався останнім з 01 травня 2015 року до 31 серпня 2016 року. За договором про надання послуг, укладеним між Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» та Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» від 31 серпня 2016 року № 512 облік, нарахування і збір платежів власників та наймачів жилих приміщень за надані та спожиті ними послуги з утримання будинків та прибудинкових територій здійснювався останнім з 01 вересня 2016 року до 31 грудня 2016 року. За договором про надання послуг, укладеним між Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» та Комунальним концерном «Центр комунального сервісу від 24 січня 2017 року № 21 облік, нарахування і збір платежів власників та наймачів жилих приміщень за надані та спожиті ними послуги з утримання будинків та прибудинкових територій здійснювався останнім з 01 січня 2017 року до 31 грудня 2017 року. Водночас, судом встановлено, що актом приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс від 01 грудня 2017 року Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» передало ОСББ «Гончара 62» житловий будинок [ADDRESS] , за винятком нежитлових приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва загальною площею 50,4 кв.м, що належать комунальної власності територіальної громади міста Києва та віднесені до сфери управління адміністрації. Наведене в сукупності свідчить, що до 01 грудня 2017 року балансоутримувачем будинку [ADDRESS] було саме Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», відповідно, саме останнє надавало послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Між тим, суд зазначає, що звертаючись до суду з цим позовом, позивач стверджує про те, що відповідач [PERSON] , як співвласник квартири [ADDRESS] , був споживачем житлово-комунальних послуг - з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Згідно з довідкою про нарахування та сплату по особовому рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) за адресою: [ADDRESS] , послугами користуються 4 особи, у тому числі, [PERSON] , та у зв`язку з несплатою рахунків за спожиті послуги, у відповідача виникла заборгованість з 01 серпня 2010 року по 30 червня 2018 року у розмірі 21 125,86 грн, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого. Так, відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV. Суд зазначає, що при вирішенні даного спору по суті, застосовуються положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, оскільки на момент виникнення та припинення спірних правовідносин (серпень 2010 року - 01 грудня 2017 року), чинним був саме цей Закон, відповідно положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII не поширюються на спірні правовідносини. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 19 «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд наголошує, що відповідачем у справі про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій має бути споживач таких послуг - власник житлового приміщення або його наймач, у разі, якщо таке житлове приміщення відноситься до державного або громадського житлового фонду, з яким було укладено договір про надання відповідних послуг. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що [PERSON] є споживачем наданих житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд за адресою: [ADDRESS] , та користувався наданими йому послугами. Водночас, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що [PERSON] є власником вказаної вище квартири або її наймачем, та є споживачем наданих послуг у спірний період нарахування заборгованості. Також, в матеріалах справи відсутній договір про надання житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який би був підписаний відповідачем. Додані до позовної заяви копії витягів з договорів про надання послуг, укладені між позивачем та Комунальним концерном «Центр комунального сервісу», витягу з рішення Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва», копія статуту Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», в редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11 лютого 2020 року №256, а також довідка про нарахування та сплату по особовому рахунку № [NUMBER] , на переконання суду, не свідчать про те, що відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , або її наймачем, відповідно й споживачем наданих позивачем послуг. Більш того, слід наголосити, що в матеріалах справи відсутні й докази, які б підтверджували, що Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» дійсно надавались відповідачу житлово-комунальні послуги. Наведене в сукупності свідчить, що позивачем не доведено, а судом не встановлено, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] або її наймачем, та йому надавались позивачем житлово-комунальні послуги з утримання будинків і прибудинкових територій. Крім того, слід зазначити, що посилання позивача на те, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі є необгрунтованими, оскільки відсутність підписаного договору про надання житлово-комунальних послуг не звільняє особу від обов`язку оплати таких послуг у разі, якщо він є власником або наймачем квартири або будинку. Разом з тим, як було зазначено, позивач не надав суду доказів на підтвердження вказаних обставин, відповідно, на переконання суду, позовні вимоги є такими, що не грунтуються на положеннях чинного законодавства. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із частинами 1, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідач процесуальним правом подання відзиву на позовну заяву, не скористався, тому доводи позивача відповідачем не спростовано. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» є необґрунтованими, недоведеними належними та допустимими доказами, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі. Водночас, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що відмова у задоволенні цих позовних вимог із зазначених підстав не позбавляє останнього права повторно звернутися з позовом про стягнення з відповідача заборгованості із зазначенням належних правових підстав та наданням необхідних доказів на підтвердження законності та обґрунтованості позовних вимог. Зважаючи, що у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України відсутні.

Outcome: dismissed