Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

23.07.2018\~р. до Ладижинського міського суду Вінницької області Кірса\~Н.Б. подала позовну заяву (цивільний позов) [PERSON] до Комунального підприємства «Ладижинський міський ринок» про повернення заробітної плати, у якому позивачем було заявлено дві позовні вимоги: 1. визнати неправомірними дії КП\~«Ладижинський міський ринок»; 2. стягнути з КП\~«Ладижинський міський ринок» на користь [PERSON] 19688\~грн. 76\~коп. 23.07.2018\~р. ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області позовна заяви [PERSON] від 22.07.2018\~р. залишена без руху для усунення недоліків. 07.08.2018\~р. ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за цим позовом, судовий розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження. 11.10.2018\~р. [PERSON] подала до Ладижинського міського суду Вінницької області уточнену та доповнену позовну заяву, у якій позивачем було заявлено такі позовні вимоги: 1. Поновити позивачу [PERSON] , пропущений з поважних причин строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення. 2. Визнати незаконним та скасувати наказ Комунального підприємства «Ладижинський міський ринок» №7 від 30.03.2018 року про звільнення [PERSON] з 01.04.2018 року, у зв`язку з скороченням штату КП «Ладижинський міський ринок» згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. 3. Поновити [PERSON] з 01.04.2018 року на посаді касира торгівельного залу КП «Ладижинський міський ринок», з робочим місцем: соціальний магазин за адресою: [ADDRESS] , на підставі укладеного між [PERSON] та КП «Ладижинський міський ринок» безстрокового договору від 01.10.2015 року, з посадовим окладом у розмірі 4380,50 грн. на місяць. 4. Стягнути з Комунального підприємства «Ладижинський міський ринок» на користь [PERSON] середній заробіток за увесь час вимушеного прогулу, починаючи з 01.04.2018 року по момент поновлення її на посаді, із врахуванням розміру її посадового окладу на посаді касира торгівельного залу соціального магазину КП\~«Ладижинський міський ринок», - 4380,50\~грн. 5. Стягнути з Комунального підприємства «Ладижинський міський ринок» на користь [PERSON] 12981,70 грн. недоплаченої заробітної плати за період роботи на посаді касира торгівельного залу соціального магазину КП «Ладижинський міський ринок» за період з 01.11.2015 року по 01.04.2018 року. 6. Стягнути з Комунального підприємства «Ладижинський міський ринок» на користь [PERSON] 50000 грн. моральної шкоди. В наступному у зв`язку із закінченням повноважень у листопаді 2018\~року у головуючого на той час у справі судді Корнієнка\~О.М., звільнення у відставку у січні 2019\~року судді Патраманського\~І.О., задоволення відводу судді Волошиній\~Т.В. та відсутністю інших суддів в суді, Ладижинським міським судом направлено справу до Гайсинського районного суду Вінницької області, де автоматизованою системою документообігу суду визначено головуючого у справі суддю Гайсинського районного суду Дєдова\~С.М. 07.03.2019\~р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області прийнято до свого провадження складом суду під головуванням судді Гайсинського районного суду Дєдова\~С.М. цивільну справу №\~135/946/18 за позовом [PERSON] та призначено справу №\~135/946/18 до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в приміщенні Гайсинського районного суду Вінницької області. 08.10.2019\~р. [PERSON] подала до Гайсинського районного суду Вінницької області нову уточнену та доповнену позовну заяву від 07.10.2019\~року, у якій позивачем було заявлено такі позовні вимоги: 1. Поновити позивачу [PERSON] пропущений з поважних причин строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення. 2. Визнати незаконним та скасувати наказ Комунального підприємства «Ладижинський міський ринок» №\~7 від 30.03.2018 року про звільнення [PERSON] , продавця продовольчих товарів Соціального магазину, 01.04.2018 року, у зв`язку з скороченням штату КП «Ладижинський міський ринок», згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. 3. Поновити [PERSON] , з 01.04.2018 року на посаді продавця продовольчих товарів Соціального магазину КП «Ладижинський міський ринок». 4. Стягнути з Комунального підприємства «Ладижинський міський ринок» на користь [PERSON] середній заробіток за увесь час вимушеного прогулу, починаючи з 01.04.2018 року по момент поновлення її на посаді, із врахуванням розміру її середньомісячного заробітку в розмірі 392,96 грн. на день. (Станом на 10.04.2023\~року розмір її, [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за період з 01.04.2018 р. по 01.10.2019 р. (1296 робочих днів) складає: 498666,24\~грн. (392,96 грн. х 1296 робочих днів = 498666,24\~грн. (відповідно до наданого суду розрахунку від 10.04.2023 р. (а.с.\~194 т.2). 5. Стягнути з Комунального підприємства «Ладижинський міський ринок» на користь [PERSON] 12981,70 грн. недоплаченої заробітної плати за період роботи на посаді касира торгівельного залу соціального магазину КП «Ладижинський міський ринок» за період з 01.11.2015 року по 01.04.2018 року. 6. Стягнути з відповідача Комунального підприємства «Ладижинський міський ринок» на користь [PERSON] 50 000 грн. моральної шкоди. 7. Вирішити питання про судові витрати у справі. Свої уточнені викладені у позовній заяві від 07.10.2019\~року позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтувала тим, що Відповідно до наказу №7 від 01.09.2015 року, виданого КП «Ладижинський міський ринок» [PERSON] , з 02.09.2015 року була прийнята на роботу продавцем продовольчих товарів соціального магазину. В подальшому, 01.10.2015 року, між [PERSON] та відповідачем КП «Ладижинський міський ринок» було укладено письмовий трудовий договір від 01.10.2015 року, згідно із яким її було прийнято (а фактично переведено) до 01.01.2016 року на посаду «касира торгівельного залу», з випробувальним терміном 3 місяці, з посадовим окладом у розмірі 4380,50 грн. (п. 1.1, п. 1.2., п.6.1. Договору). Відповідно до п.2.3. Договору, місце здійснення трудової діяльності [PERSON] , - соціальний магазин за адресою: [ADDRESS] . Оскільки, з 01.01.2016 року, після закінчення строку дії трудового договору, трудові відносини з відповідачем фактично продовжувались, вона, [PERSON] , виконувала ту ж саму роботу, на тому самому робочому місці, жодна із сторін договору не вимагала припинення його дії, тому у відповідності до вимог ст.\~39-1 КЗпП України, зазначений строковий договір став безстроковим, так як вказана норма закону зазначає, що в такому разі трудовий договір вважається продовженим на невизначений строк. Факт роботи її, [PERSON] , саме на зазначеній посаді «касира торгівельного залу» підтверджується, крім трудового договору від 01.10.2015 року, також наступними документами: - посадовою інструкцією касира (касира торгівельного залу), яка затверджена директором КП «Ладижинський міський ринок», з якою я була ознайомлена під підпис під час укладення трудового договору; - копією заяви [PERSON] від 12.03.2018 року про надання їй відпустки з виплатою допомоги на оздоровлення у березні 2018 року, в якій я вона зазначила свою посаду «касир соціального магазину»; - копією наказу КП «Ладижинський міський ринок» №4/1 від 14.03.2018 року, згідно із яким їй, [PERSON] , було надано відпустку з 14 березня 2018 р. згідно із її заявою, з виплатою матеріальної допомоги у розмірі посадового окладу касира разом з премією. Згідно із п.4 даного наказу, встановлено здійснювати доплату [PERSON] , на яку покладено виконання обов`язків [PERSON] на період відпустки, в розмірі 50% від посадового окладу касира із премією; - договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність касира від 11.04.2016 року, укладеного між нею, [PERSON] , та відповідачем КП Ладижинський міський ринок», з якого вбачається, що вона, [PERSON] , саме як касир взяла на себе повну матеріальну відповідальність за збереження довірених їй матеріальних цінностей. Разом з тим, 30.01.2018 року директором КП\~«Ладижинський міський ринок» було видано наказ №3 «Про наступне вивільнення працівника КП «Ладижинський міський ринок» у зв`язку із затвердженням штатного розпису підприємства в новій редакції». З даним наказом її, [PERSON] , не було ознайомлено. Згідно із зазначеним наказом, у зв`язку з прийняттям рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради №6 «Про затвердження штатного розпису КП «Ладижинський міський ринок» в новій редакції від 25.01.2018 року, наказано «виключити з 02.04.2018 року зі штатного розпису, який затверджений 25.01.2018 року виконавчим комітетом Ладижинської міської ради 1 штатну одиницю посади продавець продовольчих товарів, яку займає працівник [PERSON] ». Бухгалтеру [PERSON] наказано підготувати персональне повідомлення для працівника ( [PERSON] ) про майбутнє звільнення 02.04.2018 року. Відповідно до п.1). ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. При цьому, ст.42 КЗпП України визначає переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. Але, в даному випадку в наказі №3 від 30.01.2018 року порушено всі вимоги закону, які лише можна порушити та порушено трудові права позивачки. Зокрема, з тексту наказу вбачається, що мова йде не про скорочення чисельності або штату працівників КП «Ладижинський міський ринок», у відповідності до вимог п.1) ч.1. ст.40 КЗпП України, а в даному випадку наказано виключити штатну одиницю посади, яку займає саме « [PERSON] ». Про дотримання гарантій, визначених ст.42 КЗпП України, відповідач навіть не переймався. При цьому, для відповідача навіть не було важливо, що відповідно до чинного трудового договору від 01.10.2015\~року, позивач [PERSON] займала посаду «касира торгівельного залу», а не посаду, яку передбачалось скоротити - «продавця продовольчих товарів». Крім того, згідно з наданими відповідачем до суду примірників штатного розпису, до квітня 2018 року, в штатному розписі КП «Ладижинський міський ринок» було дві штатних одиниці продавця продовольчих товарів. В подальшому, 30.03.2018\~року, директором КП «Ладижинський міський ринок» було видано наказ №7 «Про звільнення [PERSON] ». Згідно із зазначеним наказом, відповідно до рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради «Про затвердження штатного розпису КП «Ладижинський міський ринок» в новій редакції від 25.01.2018 року №6, п.1) ст.40, ст.44 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з скороченням штатної одиниці підприємства, наказано «звільнити [PERSON] , продавця продовольчих товарів Соціального магазину, 01.04.2018 року, у зв`язку з скороченням штату КП «Ладижинський міський ринок», згідно п.1) ст.40 Кодексу законів про працю України». З даним наказом її, [PERSON] , було ознайомлено відповідачем 30.03.2018 року, але, в порушення вимог ст.47 КЗпП України, відповідачем не було видано мені копію цього наказу на руки при звільненні. Також, як і трудову книжку мені не було видано при звільненні, так як вона ще до мого звільнення була загублена бухгалтером КП «Ладижинський міський ринок» [PERSON] , про що [PERSON] було написано на моїй заяві про видачу мені трудової книжки від 26.03.2018 року. Копія оскаржуваного наказу про її, [PERSON] , звільнення №7 від 30.03.2018 року вона отримала лише в жовтні 2018 p., разом з клопотанням (відзивом на позовну заяву) відповідача у цій справі. Обґрунтування позивачки з приводу її звільнення. З наказом №7 від 30.03.2018 року про її, [PERSON] , звільнення позивачка не погоджується, про що нею було зазначено в самому наказі при ознайомленні з ним. Вважає зазначений наказ неправомірним та таким, що порушує її, [PERSON] , трудові права та підлягає скасуванню з наступних підстав. Відповідно до наказу №3 від 30.01.2018 року у зв`язку із змінами в штатному розписі КП «Ладижинський міський ринок» передбачалось виключення з 02.04.2018 року зі штатного розпису 1 одиницю посади «продавець продовольчих товарів». Хоча в зазначеному наказі і вказано, що саме [PERSON] займає цю саму одиницю посади, але насправді, вона, [PERSON] , на цій посаді працювала лише 1 місяць, - у вересні 2015 року, згідно із наказом №7 від 01.09.2015 року, до укладення із нею, позивачкою, трудового договору від 01.10.2015 року. При цьому, її, [PERSON] , приймали на посаду продавця продовольчих товарів соціального магазину не на підставі штатного розпису, так як в наказі про прийняття [PERSON] на роботу не зазначено нічого про прийняття її на посаду згідно із штатним розписом. Крім того, в наданому відповідачем примірнику затвердженого штатного розпису КП\~«Ладижинський міський ринок», який введено в дію з 03.08.2015 року, відсутня посада «продавця продовольчих товарів соціального магазину», на яку [PERSON] було прийнято згідно із наказом №7 від 01.09.2015\~р. Також, в зазначеному штатному розписі відсутні посади інших посадових осіб, які підписували та видавали ряд документів, пов`язаних з трудовою діяльністю [PERSON] в зазначеній установі, зокрема, директора КП\~«Ладижинський міський ринок» та бухгалтера. Тому, надані відповідачем примірники штатного розпису КП «Ладижинський міський ринок» за різні періоди часу викликають у позивача значні сумніви в їх достовірності та законності. Разом з тим, з 01.10.2015 року по 30.03.2018 року, по момент звільнення позивачки з КП «Ладижинський міський ринок», вона, [PERSON] , постійно працювала на посаді касира торгового залу з робочим місцем: соціальний магазин за адресою: [ADDRESS] . Жодних наказів про її переведення з цієї посади на іншу посаду чи її звільнення з цієї посади відповідачем не видавалось. Крім того, враховуючи формулювання наказу №3 від 30.01.2018 року «Про наступне вивільнення працівника КП «Ладижинський міський ринок» у зв`язку із затвердженням штатного розпису підприємства в новій редакції», в якому зазначено про виключення зі штатного розпису однієї штатної одиниці посади продавець продовольчих товарів, яку займала саме вона, [PERSON] , хоча цих посадових одиниць в штатному розписі було дві, вважала, що насправді мало місце не зменшення чисельності штатної одиниці, а намагання відповідача звільнити саме її, [PERSON] , з посади, незалежно від назви посади та незалежно від наявності чи відсутності змін в організації виробництва і праці. В будь-якому разі, відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п.п.1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Але, відповідач навіть не намагався дотриматись вимог закону та вживати будь-яких дій з метою переведення її, [PERSON] , на іншу роботу. Відповідно до ст.\~141 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно з п. 1), 6) ч. 1ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України вільний вибір виду діяльності та правовий захист від незаконного звільнення. Як роз`яснено в п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 09.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. З правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15, вбачається, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Але, на момент її, [PERSON] , звільнення ніхто їй не пропонував будь-якого іншого робочого місця і працевлаштувати її, [PERSON] , не входило в плани відповідача. Із вказаних підстав вважає наказ відповідача №7 від 30.03.2018 року про її, [PERSON] , звільнення з посади «продавця продовольчих товарів соціального магазину» неправомірним, таким, що порушує її трудові права та таким, що підлягає скасуванню. За приписами ч.\~1 ст.\~233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у справах про звільнення - в місячних строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Оскільки, при звільненні її, [PERSON] , з посади, відповідачем у день звільнення не було видано їй ні копії наказу про моє звільнення, ні належним чином оформленої трудової книжки, в зв`язку з чим вона вимушена була звернутись за захистом своїх порушених трудових прав спочатку до правоохоронних органів, а вже потім, 23.07.2018 року - до суду, вважає, що нею, позивачем, з поважних причин було пропущено визначений законом строк звернення до суду за захистом її порушених прав. В разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 КЗпП України, суд може поновити ці строки (ст.234 КЗпП України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Тому, враховуючи зазначене, оскільки на даний час відповідачем заперечується наявність такої посади як «касир торгівельного залу», вважала, що її, [PERSON] , має бути поновлено з 01.04.2018\~року на посаді, з якої позивачку на її думку було неправомірно звільнено відповідачем, а саме: на посаді «продавця продовольчих товарів Соціального магазину» з робочим місцем: Соціальний магазин за адресою: [ADDRESS] , зі стягненням з відповідача КП «Ладижинський міський ринок» на користь позивачки середнього заробітку за увесь час вимушеного прогулу, з 01.04.2018 року по момент поновлення мене на посаді. Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до зазначеного Порядку, розрахунок середньомісячної заробітної плати здійснюється за два останні місяці роботи. Відповідно до п.8 зазначеного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Розмір нарахованої їй, [PERSON] , заробітної плати за 2 останні місяці роботи (лютий та березень 2018 року), без врахування компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги, склав 16111,53 грн. (4829,78 грн.(з/плата за лютий 2018 р.) + 18844,52 грн.(з/плата за березень 2018 р.) - 3438,30 грн. (компенсація за невик.\~відпустку) - 4124,47 грн.(вихідна допомога) = 16 111,53 грн.). Кількість робочих днів за лютий-березень 2018 року складає: 41 день. Отже, розмір її, [PERSON] , середньомісячного заробітку за 1 робочий день складає 392,96 грн. на день: 16111,53 грн.: 41 дн. = 392,96 грн. Станом на 10.04.2023\~року розмір її, [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за період з 01.04.2018 р. по 01.10.2019 р. (1296 робочих днів) складає: 498666,24\~грн. (392,96 грн. х 1296 робочих днів = 498666,24\~грн. (відповідно до наданого суду розрахунку від 10.04.2023 р. (а.с.\~194 т.2). Обґрунтування щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми недоплаченої [PERSON] заробітної плати за період її роботи на посаді касира торгівельного залу в КП «Ладижинський міський ринок». Згідно із укладеним із нею, [PERSON] , трудового договору від 01.10.2015 року, п.1.1. та п.6.1. Договору, її було прийнято на посаду «касира торгівельного залу», з посадовим окладом у розмірі 4380,50 грн. на місяць. Дана обставина підтверджується самим трудовим договором від 01.10.2015 р. З наданого відповідачем до суду в якості доказу Колективного договору між власником і трудовим колективом КП «Ладижинський міський ринок» на 2016 - 2017 роки вбачається, що положення договору поширюється на всіх найманих працівників підприємства незалежно від того, чи є вони члени профспілок (п.1.7. Колективного договору). Умови цього колективного договору є обов`язковими для Сторін, що його підписали. Ці умови у випадку будь-яких спорів і розходжень не можуть трактуватись погіршуючи положення працівників порівняно з діючим законодавством України (п.1.9. Договору). Згідно п.1.10. Колективного договору, строк його дії починається з 01.01.2016 року, діє протягом 2016-2017 років, до укладення нового договору. Згідно п.5.11. Колективного договору, сторона директора зобов`язалась надавати премію 50% посадового окладу до Дня бухгалтера з поточного рахунку. Згідно п.8.3. Колективного договору, сторона директора зобов`язалась щомісяця виплачувати за безперервний стаж роботи на посаді, зокрема, за стаж роботи від 1 до 6 років - 10% від посадового окладу. Відповідно до статті 97 КЗпП України форми і система оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Отже, щомісячний розмір нарахованої їй, [PERSON] , заробітної плати мав складати: з 01.10.2015 року до 01.10.2016 року: 4 \~ \~ \~ \~380,50 грн. на місяць, згідно п.6.1. Трудового договору від 01.10.2015 року. А з 01.10.2016 року по 01.04.2018 року (до дня звільнення мене з посади): 4815,55 грн. на місяць (4380,50 грн. (посадовий оклад згідно трудового договору) + 438,05 грн.(10% від посадового окладу згідно п.8.3. Колективного договору за безперервний стаж від 1 до 6 років роботи). Крім того, у липні 2016 року та у липні 2017 року, відповідно до п.5.11. Колективного договору, відповідач мав виплатити їй, [PERSON] , як члену трудового колективу премію в розмірі 50% посадового окладу, що складає 2190,25 грн., до Дня бухгалтера, який відповідно до Указу Президента України від 18.06.2004 року щорічно святкується 16 липня. Разом з тим, з наданих їй, [PERSON] , відповідачем довідок про доходи №1 від 13.04.2018 року та №3 від 13.04.2018 року та з наданої відповідачем відомості про нарахування їй, [PERSON] , заробітної плати, вбачається, що визначений трудовим договором розмір її посадового окладу 4380,50 грн. було нараховано та виплачено їй, [PERSON] , з урахуванням утриманих податків, відповідачем лише в жовтні 2015 року. В подальшому, з листопада 2015 року до дня її, [PERSON] , звільнення з роботи, заробітна плата нараховувалась їй відповідачем у розмірі 4355,80 грн., а премія до Дня бухгалтера в розмірі 50% від окладу та 10% від посадового окладу за безперервний стаж від 1 до 6 років роботи, згідно умов Колективного договору, їй жодного разу не нараховувались та не виплачувались відповідачем. Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» до складу заробітної плати входять також інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Отже, з урахуванням виплачених їй, [PERSON] , відповідачем сум заробітної плати, за період з 01.11.2015 року по 01.04.2018 року розмір недоплаченої мені заробітної плати та премій складає 12981,70 грн. Зазначена сума складається з наступного. Щомісячний розмір недоплаченого посадового окладу (різниця між визначеним трудовим договором окладом - 4380,50 грн. та нарахованою заробітною платою - 4355,80 грн.) за період з 01.11.2015 року по 01.04.2018 року (29 місяців) складає: 4380,50 грн. - 4355,80 грн. = 24,70 грн. х 29 міс. = 716,30 грн. Розмір не виплаченої суми 10% від посадового окладу за безперервний стаж від 1 до 6 років роботи, згідно п.8.3. Колективного договору, в розмірі 438,05 грн. на місяць, за період роботи з 01.10.2016 року по 01.04.2018 року (18 місяців) складає: 438,05 грн. х 18 міс. = 7 884,90 грн. Розмір не виплаченої премії в розмірі 50% посадового окладу до Дня бухгалтера (2190,25 грн.) за 2016 рік та за 2017 рік складає: 2190,25 грн. + 2190,25 грн. = 4380,50 грн. Загальна сума недоплаченої їй, [PERSON] , заробітної плати за період її роботи з 01.11.2015\~року по 01.04.2018 року складає: 716,30 грн. + 7884,90 грн. + 4380,50 грн. = 12981,70 грн. Обґрунтування позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст.\~15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Зокрема, ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.\~237-1 КЗпП України. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного суду України від 25.04.2012 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції. Отже, в зв`язку з незаконним звільненням її, [PERSON] , з посади, в зв`язку з втратою відповідачем її трудової книжки та в зв`язку з систематичною недоплатою їй визначених трудовим договором та колективним договором сум заробітної плати, позивач вважала, що відповідачем було завдано їй моральної шкоди. Враховуючи характер і тривалість моральних страждань позивачки, тяжкості завданої їй моральної травми, яка полягає у втраті нормальних життєвих зв`язків, неможливості влаштуватись на іншу роботу, в необхідності звертатись за захистом її порушених відповідачем трудових прав до суду та правоохоронних органів. Всі ці обставини вимагають від позивачки додаткових зусиль для організації свого життя, вона втратила спокій та нормальний сон, оскільки вимушена думати лише про те, як захистити свої права та відновити своє становище в суспільстві. Із врахуванням зазначеного, вважала за необхідне вимагати стягнення з відповідача на її, [PERSON] , користь моральну шкоду в розмірі 50000\~гривень. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 13.11.2019\~р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області постановлено: Задовольнити клопотання позивача. Залучити до участі у цивільній справі №\~135/946/18 за цим позовом як третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: - [PERSON] , жителя [ADDRESS] (колишнього керівника КП «Ладижинський міський ринок»); - [PERSON] , жителя [ADDRESS] , (чинного керівника КП «Ладижинський міський ринок». Копію цієї ухвали направити [PERSON] та [PERSON] . Підготовче засідання у справі відкласти та призначити справу до розгляду в підготовчому засіданні в приміщенні Гайсинського районного суду Вінницької області (м.\~Гайсин, вул.\~Соборна, буд.\~47) на 13.12.2019\~року о 10:00\~год. Запропонувати третім особам, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] та [PERSON] протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення цієї ухвали надіслати: 1) суду пояснення третьої особи щодо позову або відзиву в порядку визначеному ст.\~181 ЦПК України; 2) позивачу та відповідачу, - копію пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. 13.12.2019\~р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області постановлено зобов`язати Комунальне підприємство «Ладижинський міський ринок» (код ЄДРПОУ 31819304, юридична адреса 24321, вул.\~Ентузіастів-51, м.\~Ладижин Вінницької області) надати Гайсинському районному суду Вінницької області до 11.02.2020\~р. належним чином завірені копії документів (накази, листи, письмові повідомлення, розпорядження, інші документи) щодо звільнення 30.03.2018 року [PERSON] у зв`язку із змінами в штатному розписі, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП, а також належним чином завірені копії документів (накази, листи, письмові повідомлення, розпорядження, інші документи), які засвідчують обставини відмови [PERSON] від переведення на іншу роботу та відсутності можливості у КП\~«Ладижинський міський ринок» переведення працівника [PERSON] з її згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві. 19.02.2020 р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області постановлено: 1. Закрити підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Ладижинський міський ринок», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] , [PERSON] про стягнення недоплаченої заробітної плати, поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. 2. Призначити справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні в приміщенні Гайсинського районного суду Вінницької області (м.\~Гайсин, вул.\~Соборна, буд.\~47) на 09.04.2020\~року о 10\~год. 30\~хв. 4. Клопотання представника відповідача про виклик свідків задовільнити. 5. Викликати та допитати як свідків у цій цивільній справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 6. Встановити порядок дослідження доказів у цивільній справі №\~135/946/18 під час розгляду справи по суті, згідно із яким суд після заслуховування вступних слів позивача, представника позивача, представника відповідача, третіх осіб без самостійних вимог, допитує свідків у справі, безпосередньо досліджує докази у справі, - ознайомлюється та оглядає письмові докази у справі. 14.03.2023\~р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області постановлено: 1. Судове засідання у справі за цим позовом відкласти на 10.04.2023\~р. о 12:00\~год. 2. Визнати явку в судове засідання обов`язковою, - позивача [PERSON] , її представника [PERSON] та представника відповідача [PERSON] для з`ясування усіх обставин у справі, позиції сторін, отримання особистих пояснень сторін з приводу клопотання про поновлення позивачу [PERSON] , пропущеного з поважних причин строку звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, а також вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 464478\~грн. 72\~коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.\~ 13.06.2023\~р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області постановлено: 1. Клопотання представника відповідача задовільнити. 2. Поновити відповідачу КП\~«Ладижинський міський ринок» строк для подання письмового доказу, який був наданий суду 13.06.2023 року. 3. Клопотання відповідача від 12.06.2022 про приєднання до матеріалів справи письмового доказу задовольнити. 4. Приєднати до матеріалів цивільної справи №\~135/946/18 письмовий доказ, - копію постанови слідчого СВ Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області від 10.04.2020\~року про закриття кримінального провадження №12018020070000113, відомості про яке було внесено до ЄРДР 25.05.2018 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172 КК України, за заявою про злочин, поданою [PERSON] . Упродовж судового розгляду справи судом неодноразово відкладалися судові засідання за клопотанням сторін, під час чого судом надавався час сторонам для укладення мирової угоди. 13.06.2023\~року позивач [PERSON] та її представник [PERSON] до суду не з`явився, позивач подала раніше до суду 08.05.2023 року письмову заяву (а.с.\~198 т.2), в якій просила судовий розгляд справи №\~135/946/18 здійснювати у відсутність її, позивача, та її представника, позовні вимоги задовольнити, а також підтримала вимоги заяви про поновлення їй пропущеного з поважних причин процесуального строку звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, а також розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період за період з 01.04.2018 р. по 01.10.2019 р. (а.с.а.с.\~198-199, 191-192, 193-194 т.2). 13.06.2023\~року представник відповідача адвокат Бодачевський\~Р.В. в судове засідання у справі не з`явився, представник відповідача подав 13.06.2023\~року заяву (а.с.201), в якій просив здійснювати судовий розгляд справи №\~135/946/18 у відсутність сторони відповідача, у задоволенні позову просив відмовити повністю з підстав зазначених у відзиві, письмових поясненнях, доданих стороною відповідача доказів, заяві про застосування до позовних вимог строку давності, а по суті справи в своїх запереченнях, викладених у зазначених документах надав наступні пояснення. У поданому 24.09.2018 року клопотанні представник відповідача щодо первісних позовних вимог пояснив, що в провадженні Ладижинського міського суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до КП «Ладижинський міський ринок» про визнання дій адміністрації КП «Ладижинський міський ринок неправомірними» та стягнення недоплаченої заробітної плати в розмірі 19688\~грн. 76 коп. за період роботи на підприємстві КП «Ладижинський міський ринок». Згідно ч.1 ст.182 ЦПК України , при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Відповідач по справі Комунальне підприємство «Ладижинський міський ринок» заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання дій адміністрації підприємства протиправними та стягнення сум недоплаченої заробітної плати з наступних підстав. Підприємство «Ладижинський міський ринок» є комунальним підприємством засновником якого є Ладижинська міська рада, що підтверджується статутом підприємства та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Згідно із розділом І «Загальні відомості», Комунальне підприємство «Ладижинський міський ринок» засновано Ладижинською міською радою на комунальній власності і підпорядковано Ладижинській міській раді. За змістом п.5 розділу І «Загальні відомості», статут підприємства є головним документом, що регламентує діяльність підприємства і визначає юридичний статус при взаємодії з іншими організаціями, установами, підприємствами, окремими особами, спілками, громадськими організаціями. Згідно із розділом 6 «Управління і самоврядування трудового колективу», управління підприємством здійснює його директор, призначення директора підприємства здійснюється міським головою шляхом укладення з ним контракту. Директор самостійно вирішує питання діяльності підприємства за винятком тих, що віднесені статутом до компетенції Ладижинської міської ради та інших органів управління. Директор підприємства видає накази що стосуються внутрішньої діяльності підприємства. Штатний розклад та структура управління підприємством затверджується Виконавчим комітетом Ладижинської міської ради . Позивач по справі [PERSON] була прийнята на роботу в КП «Ладижинський міський ринок» згідно із наказом №\~7 від 01.09.2015 року та виконувала роботи продавця продовольчих товарів соціального магазину та була звільнена з роботи згідно із наказом №7 від 30.03.2018 року у зв`язку із скороченням штату у відповідності до ст.40 КЗпП України. Згідно із ст.96 КЗпП України, системами оплати праці є тарифна та інші системи, що формуються на оцінках складності виконуваних робіт і кваліфікації працівників. Тарифна система оплати праці включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і професійні стандарти (кваліфікаційні характеристики). Тарифна система оплати праці використовується при розподілі робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою для формування та диференціації розмірів заробітної плати. Згідно із ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. В Комунальному підприємстві «Ладижинський міський ринок» запроваджено оплати праці працівників на основі тарифної системи, згідно із штатним розкладом. Згідно із затвердженим штатним розкладом директором КП «Ладижинський міський ринок» від 03.08.2015 року [PERSON] введено з 03.08.2015 року посадовий оклад продавця продовольчих товарів , робота яку виконувала [PERSON] в розмірі 3755 грн. 00 коп. Згідно із колективним договором, що укладений між власником та трудовим колективом КП «Ладижинський міський ринок» від 05.05.2016\~року та зареєстрований Виконавчим комітетом Ладижинської міської ради за №\~12 від 23.05.2016 року розділ 5 «Оплата праці» сторони домовились про наступне: здійснювати оплату праці на основі тарифної системи, згідно із штатним розкладом. Згідно із ч.1 ст.9 Закону України «Про колективні договори і угоди», положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Колективний договір, угода набирають чинності з дня їх підписання представниками сторін або з дня, зазначеного у колективному договорі, угоді. Після закінчення строку дії колективний договір, угода продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором, угодою. Після прийняття колективного договору на підприємстві КП «Ладижинський міський ринок» посадовий оклад продавця продовольчих товарів не змінився та залишився на рівні 3755 грн. 00 коп. на місяць. Щодо трудової угоди укладеної між [PERSON] та КП «Ладижинський міський ринок» від 01.10.2015 року, то з даного приводу було проведено службову перевірку та встановлено, що проект угоди від 01.10.2015 року було виготовлено помилково та термін дії угоди до 01.01.2016 року, проте за цією угодою [PERSON] на посаді касира торгівельного залу в КП «Ладижинський міський ринок» жодного дня не працювала. З урахуванням вказаних обставин представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до КП «Ладижинський міський ринок» повністю. У поданому 13.06.2023\~року до суду письмовому поясненні (заяві) представник відповідача просив суд, - застосувати позовну давність до позовних вимог [PERSON] у цивільній справі №\~135/946/18 в частині визнання незаконним та скасування наказу КП «Ладижинський міський ринок» №7 від 30.03.2018 року про звільнення [PERSON] з 01.04.2018 року у зв`язку із скороченням штату працівників КП «Ладижинський міський ринок» в порядку ч.1 ст.40 КЗпП України; поновлення [PERSON] на роботі з 01.04.2018 року на посаді продавця продовольчих товарів соціального магазину КП «Ладижинський міський ринок»; стягнення з КП «Ладижинський міський ринок» середнього заробітку за увесь час вимушеного прогулу починаючи з 01.04.2018 року по момент поновлення на посаді із врахуванням розміру середньомісячного заробітку позивача в розмірі 392 грн. 96 коп. на день та стягнення з відповідача по справі 50000\~грн. моральної шкоди та у зв`язку із цим відмовити в цій частині в задоволенні позовних вимог. Також представник відповідача пояснив, що на розгляді в Гайсинському районному суді знаходиться цивільна справа №135/946/18 за позовом [PERSON] до КП «Ладижинський міський ринок» про захист трудових прав. \~ \~ \~ \~Свої заперечення щодо позовних вимог [PERSON] до КП «Ладижинський міський ринок» підтримує повністю та просить застосувати позовну давність до позовних вимог позивача у справі. Крім того, вказував на те, що наказом №7 від 01.09.2015 року керівника КП «Ладижинський міський ринок» [PERSON] була прийнята на роботу на посаду продавця продовольчих товарів соціального магазину з 02.09.2015 року (арк. а.с. 57). Згідно наказу №3 від 30.01.2018 року [PERSON] звільнено з посади продавця продовольчих товарів соціального магазину (а.с. 58). Згідно видаткового касового ордеру від 02.04.2018 року (арк. справи 150) КП «Ладижинський міський ринок» здійснило повний розрахунок при звільненні [PERSON] в сумі 8509 грн. 48 коп. Також повний розрахунок при звільненні підтверджується відомостями про виплату грошей №5 за березень 2018 року (арк. справи 151). Жодного дня [PERSON] на посаді касира торгівельного залу соціального магазину не працювала, тому заборгованості по заробітній платі КП «Ладижинський міський ринок» перед позивачкою по цій посаді немає. Первинна позовна заява [PERSON] до КП «Ладижинський міський ринок», що датована 22.07.2018 року стосувалась визнання неправомірними дій адміністрації КП «Ладижинський міський ринок» та стягнення на користь позивача коштів в розмірі 19688 грн. 76 коп. недоплаченої заробітної плати по трудовій угоді від 01.10.2015 року . Згідно уточненої та доповненої позовної заяви від 10.10.2018 року позивач по справі [PERSON] просить суд поновити строк звернення до суду, що пропущений з поважних причин про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення; визнати незаконним та скасувати наказ КП «Ладижинський міський ринок» №\~7 від 30.03.2018 року про звільнення [PERSON] з 01.04.2018\~року у зв`язку із скороченням штату працівників КП «Ладижинський міський ринок»; поновити [PERSON] на роботі з 01.04.2018 року на посаді касира торгівельного залу КП «Ладижинський міський ринок» з посадовим окладом в розмірі 4380 грн. 50 коп. на місяць; стягнути з КП «Ладижинський міський ринок» середній заробіток за увесь час вимушеного прогулу починаючи з 01.04.2018 року по момент поновлення на посаді; стягнути з КП «Ладижинський міський ринок» на користь [PERSON] 12981 грн. 70 коп. недоплаченої заробітної плати за період роботи на посаді касира торгівельного залу соціального магазину КП «Ладижинський міський ринок» з 01.11.2015 року по 01.04.2018 року; стягнути з відповідача по справі 50000 грн. моральної шкоди; стягнути понесені судові витрати. В подальшому, згідно уточненої та доповненої позовної заяви вже від 07.10.2019 року [PERSON] просить суд: поновити строк звернення до суду, що пропущений з поважних причин про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення; визнати незаконним та скасувати наказ КП «Ладижинський міський ринок» №\~7 від 30.03.2018 року про звільнення [PERSON] з 01.04.2018 року у зв`язку із скороченням штату працівників КП «Ладижинський міський ринок» в порядку ч.1 ст.40 КЗпП України\~; поновити [PERSON] на роботі з 01.04.2018 року на посаді продавця продовольчих товарів соціального магазину КП\~«Ладижинський міський ринок»; стягнути з КП «Ладижинський міський ринок» середній заробіток за увесь час вимушеного прогулу, починаючи з 01.04.2018 року по момент поновлення на посаді із врахуванням розміру середньомісячного заробітку позивача в розмірі 392\~грн. 96\~коп. на день; стягнути з КП «Ладижинський міський ринок» на користь [PERSON] 12981 грн. 70 коп. недоплаченої заробітної плати за період роботи на посаді касира торгівельного залу соціального магазину КП «Ладижинський міський ринок» з 01.11.2015 року по 01.04.2018 року; стягнути з відповідача по справі 50000 грн. моральної шкоди; стягнути понесені судові витрати . Згідно п.2) ч.1 ст.232 КЗпП України, безпосередньо в судах розглядаються трудові спори про поновлення працівника на роботі незалежно від причин звільнення, стягнення оплати за час вимушеного прогулу. Згідно ч.1 ст.233 КЗпП України , працівник може\~звернутися з\~заявою про\~вирішення трудового\~спору безпосередньо\~до районного,\~районного у\~місті,\~міського чи\~міськрайонного суду\~в тримісячний\~строк з\~дня,\~коли він\~дізнався або\~повинен був\~дізнатися про\~порушення свого\~права,\~а у\~справах про\~звільнення -\~в місячний\~строк з\~дня вручення\~копії наказу\~про звільнення\~або з\~дня видачі\~трудової книжки. За змістом рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року у справі №\~1-5\\2012, суд роз`яснив, в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233\~Кодексу законів про працю України\~у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1\~цього кодексу\~слід розуміти\~так,\~що для\~звернення працівника\~до суду\~з заявою\~про вирішення\~трудового спору\~щодо стягнення\~середнього заробітку\~за весь\~час затримки\~по день\~фактичного розрахунку\~при звільненні\~та про\~відшкодування завданої\~при цьому\~моральної шкоди\~встановлено тримісячний\~строк,\~перебіг якого\~розпочинається з\~дня,\~коли звільнений\~працівник дізнався\~або повинен\~був дізнатися\~про те,\~що власник\~або уповноважений\~ним орган,\~з вини\~якого сталася\~затримка виплати\~всіх належних\~при звільненні\~сум,\~фактично з\~ним розрахувався. Згідно рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013\~року №\~1-13/2013, суд роз`яснив, в аспекті конституційного звернення положення\~частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України\~у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12\~Закону України «Про оплату праці"\~від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Статтею 256 ЦК України, визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України , сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З наказом про звільнення [PERSON] від 30.03.2018 року позивачка по справі була ознайомлена 30.03.2018 року, про що висловила свою незгоду із звільненням письмово поклавши власноручний підпис. За наказом позивачка по справі підлягала звільненню з 01.04.2018 року . Остаточний розрахунок роботодавцем із [PERSON] було зроблено 02.04.2018 року. Таким чином, з дня вручення позивачу по справі копії наказу про звільнення від 30.03.2018\~року до часу звернення до суду, тобто до 23.07.2018\~року минуло три місяці і 22 дні, що перевищує втричі строк визначений ч.1 ст.\~233 КЗпП України для звернення до суду із вимогою про звільнення та на 20 днів перевищує строк звернення до суду із вимогою про стягнення середньомісячного заробітку за весь час вимушеного прогулу та моральної шкоди у зв`язку із цим. Щодо строків давності по позовній вимозі [PERSON] про стягнення недоплаченої заробітної плати за період роботи на посаді касира торгівельного залу соціального магазину КП «Ладижинський міський ринок» в даному випадку строки давності згідно роз`яснень Конституційного Суду України не застосовуються . Як на поважність причин пропуску строків позовної давності в частині позовних вимог про поновлення на роботі та скасуванні наказу про звільнення позивач по справі вказує, що зверталась до поліції, тому пропустила строки, однак звернення до поліції не може вважатись поважною причиною, оскільки звернення до поліції в даному випадку не припиняє перебіг строків давності , органи поліції не підміняють органи які повноважні розглядати трудові спори, зокрема комісії по трудовим спорам, крім того, звернення до поліції не перешкоджало позивачці паралельно звернутись до суду із позовними вимогами у строки визначені законом . Згідно ч.1 ст.126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. За таких обставин сторона відповідача просила відмовити в позові з зазначених підстав. Крім того, представник відповідача подав до суду 13.06.2023 року письмові заперечення на заяву [PERSON] про поновлення пропущеного процесуального строку, за змістом якого просив суд відмовити [PERSON] в поновленні строків звернення до суду із позовом про захист трудових прав та застосувати позовну давність до позовних вимог [PERSON] у цивільній справі №\~135/946/18 в частині визнання незаконним та скасування наказу КП «Ладижинський міський ринок» №\~7 від 30.03.2018 року про звільнення [PERSON] з 01.04.2018 року у зв`язку із скороченням штату працівників КП «Ладижинський міський ринок» в порядку ч.1 ст.40 КЗпП України; поновлення [PERSON] на роботі з 01.04.2018 року на посаді продавця продовольчих товарів соціального магазину КП «Ладижинський міський ринок»; стягнення з КП «Ладижинський міський ринок» середнього заробітку за увесь час вимушеного прогулу починаючи з 01.04.2018 року по момент поновлення на посаді із врахуванням розміру середньомісячного заробітку позивача в розмірі 392 грн. 96 коп. на день та стягнення з відповідача по справі 50000 грн. моральної шкоди та у зв`язку із цим відмовити в цій частині в задоволенні позовних вимог, з підстав зазначених у вище вказаному письмовому поясненні (заяві) сторони відповідача. Належним чином повідомлені про час та місце судового засідання у справі треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] , [PERSON] , до суду не з`явилися, що відповідно до приписів ч.1 ст. 223 ЦПК України не є перешкодою у проведенні судового розгляду справи, [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову заперечив. Відповідно до положень ч.2 ст.\~211, ч.2 ст.\~247 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; у разі неявки осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи проводиться без фіксування судового засідання технічним засобом. З урахуванням позицій сторін, досліджених доказів та вимог закону суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, встановив, що [PERSON] відповідно до наказу №7 від 01.09.2015\~року, виданого КП «Ладижинський міський ринок», була прийнята на роботу до Комунального підприємства «Ладижинський міський ринок» з 02.09.2015\~року продавцем продовольчих товарів соціального магазину, що визнається та не заперечується сторонами у справі, підтверджується копією наказу №7 від 01.09.2015\~року (а.с.\~6 т.1, а.с.\~57 т.1). Підприємство «Ладижинський міський ринок» є комунальним підприємством засновником якого є Ладижинська міська рада Вінницької області, що визнається та не заперечується сторонами у справі, підтверджується статутом підприємства та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с.\~43-49 т.1, а.с.а.с.\~50-56 т.1). Згідно із розділом І «Загальні відомості», Комунальне підприємство «Ладижинський міський ринок» засновано Ладижинською міською радою на комунальній власності і підпорядковано Ладижинській міській раді. За змістом п.5 розділу І «Загальні відомості», статут підприємства є головним документом, що регламентує діяльність підприємства і визначає юридичний статус при взаємодії з іншими організаціями, установами, підприємствами, окремими особами, спілками, громадськими організаціями. Згідно із розділом 6 «Управління і самоврядування трудового колективу», управління підприємством здійснює його директор, призначення директора підприємства здійснюється міським головою шляхом укладення з ним контракту. Директор самостійно вирішує питання діяльності підприємства за винятком тих, що віднесені статутом до компетенції Ладижинської міської ради та інших органів управління. Директор підприємства видає накази що стосуються внутрішньої діяльності підприємства. Штатний розклад та структура управління підприємством затверджується Виконавчим комітетом Ладижинської міської ради, що визнається та не заперечується сторонами у справі, підтверджується статутом підприємства та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с.\~43-49 т.1, а.с.а.с. 50-56 т.1). У період роботи [PERSON] у КП\~«Ладижинський міський ринок» із 02.09.2015\~року до 01.04.2018\~року на підприємстві діяли штатні розклади (розписи),затверджені рішеннями Ладижинської міської ради Вінницької області, відповідно до яких у штаті КП\~«Ладижинський міський ринок» передбачено лише спершу дві посади продавців продовольчих товарів соціального магазину, а з 01.04.2018\~року після скорочення штату працівників підприємства лише одна посада продавця продовольчих товарів соціального магазину. При цьому, такої посади як «касира торгівельного залу» соціального магазину КП\~«Ладижинський міський ринок» не існувало у період часу із 02.09.2015\~року до 01.04.2018\~року та не було передбачено штатними розкладами (розписами) цього підприємства, що підтверджується копією штатного розпису КП\~«Ладижинський міський ринок» від 2018\~р. (а.с.30 т.1), копією штатного розпису КП\~«Ладижинський міський ринок» від 03.08.2015\~р. (а.с.\~32, 36 т.1), копією штатного розкладу КП\~«Ладижинський міський ринок» від 2016\~р. (а.с.\~33, 35 т.1), копією рішення Ладижинської міської ради Вінницької області від 25.01.2018 р. №6 «Про затвердження штатного розпису КП\~«Ладижинський міський ринок» в новій редакції» (а.с.\~34 т.1). У 2015 році КП\~«Ладижинський міський ринок» було помилково виготовлено проект трудового договору від 01.10.2015\~року, за змістом якого [PERSON] було прийнято з 01.10.2015\~року до 01.01.2016 року на посаду «касира торгівельного залу», з випробувальним терміном 3 місяці, з посадовим окладом у розмірі 4380,50 грн. (п. 1.1, п. 1.2., п.6.1. Договору). 01.10.2015 року [PERSON] та КП\~«Ладижинський міський ринок» було складено та підписано цей письмовий трудовий договір від 01.10.2015\~року. Так як, у період часу із 02.09.2015\~року до 01.04.2018\~року соціального магазину КП\~«Ладижинський міський ринок» не існувало та не було передбачено штатними розкладами (розписами) цього підприємства посади «касира торгівельного залу», то відповідно [PERSON] не працювала на посаді «касира торгівельного залу» соціального магазину КП\~«Ладижинський міський ринок», розташованого за адресою: м.\~Ладижин, Вінницької області, вул.\~Будівельників, 67. У період часу із 02.09.2015\~року до 01.04.2018\~року [PERSON] працювала на посаді продавця продовольчих товарів соціального магазину КП\~«Ладижинський міський ринок», розташованого за адресою: м.\~Ладижин, Вінницької області, вул.\~Будівельників, 67. Після заяв [PERSON] про порушення її трудових прав, і її звернень в правоохоронні органи та суд з цим позовом, КП\~«Ладижинський міський ринок» з приводу існування помилково виготовленої та підписаної трудової угоди, укладеної між [PERSON] та КП «Ладижинський міський ринок» від 01.10.2015 року, комісією створеною на підприємстві було проведено службову перевірку та встановлено, що проект угоди від 01.10.2015 року було виготовлено помилково та термін дії угоди до 01.01.2016 року, проте за цією угодою [PERSON] на посаді касира торгівельного залу в КП «Ладижинський міський ринок» жодного дня не працювала. При цьому, порушень в оплаті праці [PERSON] за вказаний період її роботи на підприємстві не виявлено, проведеними під час службової перевірки КП «Ладижинський міський ринок», перевірки цих фактів поліцією під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, перевірок Управління Держпраці у Вінницькій області. Вказані встановлені судом обставини, підтверджуються у своїй сукупності такими доказами: наказом №22 від 03.09.2018 року КП «Ладижинський міський ринок» «Про створення комісії для проведення службової перевірки щодо неповноти виплати заробітної плати [PERSON] » (а.с.\~31 т.1); Висновком службової перевірки КП «Ладижинський міський ринок» щодо неповноти виплати заробітної плати [PERSON] від 04.09.2018 року (а.с.\~28-29 т.1); відомостями про виплату грошей [PERSON] (а.с.\~60-108 т.1); Актами інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує наймані працю Управління Держпраці у Вінницькій області та іншими їх документами за наслідками перевірок (а.с.\~157-168 т.2, а.с.\~152-156 т.2); винесеною 10.04.2020 року слідчим СВ Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області постановою про закриття кримінального провадження №12018020070000113, відомості про яке було внесено за ч.1 ст.\~172 КК України (Грубе порушення законодавства про працю) за заявою [PERSON] , а також окремими наданими суду копіями документів із цього кримінального провадження\~(а.с.\~201-204 т.2; а.с.\~148-148-151). При цьому, в своїх поясненнях в суді та в позовній заяві [PERSON] , погоджувалась, що вона працювала на посаді продавця, а не касира; отримувала заробітну плату продавця, а не касира; а також відповідно до уточнених позовних вимог просила поновити її на роботі саме продавця магазину, а не касира; позивачка також вказувала, що вона працювала в магазині виключно на одній посаді, а не за сумісництвом на двох посадах. Рішенням Ладижинської міської ради Вінницької області від 25.01.2018 р. №6 «Про затвердження штатного розпису КП\~«Ладижинський міський ринок» в новій редакції» було затверджено новий штатний розпис КП\~«Ладижинський міський ринок», який мав набути чинності з 01.04.2018\~року, та відповідно до якого скорочувалася одна діюча посада продавця продовольчих товарів соціального магазину КП\~«Ладижинський міський ринок», що підтверджується копією рішення Ладижинської міської ради Вінницької області від 25.01.2018 р. №6 «Про затвердження штатного розпису КП\~«Ладижинський міський ринок» в новій редакції» (а.с.\~34 т.1). 30.01.2018\~року директором КП\~«Ладижинський міський ринок» видано наказ №3 від 30.01.2018 року «Про наступне вивільнення працівника КП\~«Ладижинський міський ринок» у зв`язку із затвердженням штатного розпису підприємства в новій редакції», за змістом якого зобов`язано бухгалтера [PERSON] підготувати персональне повідомлення для працівника [PERSON] про майбутнє звільнення 02.04.2018 року (а.с.\~51 т.1). Допитана в судовому засіданні 23.06.2022 р. як свідок бухгалтер [PERSON] пояснила, що [PERSON] було доведено персонально повідомлення про її майбутнє звільнення 02.04.2018 року. Таке рішення на підприємстві було прийняте, оскільки [PERSON] не мала відповідних знань та навиків роботи з комп`ютером для перевірки даних покупців, які мають пільгове право купувати товари в соціальному магазині за пільговими цінами, а інший продавець мала такі навики та освіту бухгалтера. [PERSON] не пропонувались інші посади рівнозначні, оскільки рівнозначних посад не було на підприємстві, тому їй нічого не пропонувалось. При цьому, [PERSON] відмовлялась ознайомлювати та засвідчувати своїм підписом повідомлення про її майбутнє звільнення, про що було складено відповідний акт про відмову поставити підпис з ознайомленим наказом, що також підтверджується копією письмового попередження [PERSON] про вивільнення та майбутнє звільнення в зв`язку із скороченням штату (а.с.\~12 т.2), копією акту про відмову поставити підпис з ознайомленим наказом (а.с.\~13 т.2). 30.03.2018\~року директором КП\~«Ладижинський міський ринок» видано наказ №7 від 30.03.2018 року «Про звільнення [PERSON] », на підставі якого [PERSON] звільнено з 01.04.2018\~року з посади продавця продовольчих товарів соціального магазину КП\~«Ладижинський міський ринок» (а.с.\~59). З вказаним наказом про звільнення [PERSON] ознайомлено 30.03.2018 року, однак вона відмовилась отримувати копію наказу про своє звільнення, про що власноручно виконала запис про незгоду із наказом (а.с.\~59), показами допитаної в судовому засіданні 23.06.2022\~р. як свідка бухгалтера [PERSON] 02.04.2018 року КП\~«Ладижинський міський ринок» здійснило повний розрахунок при звільненні [PERSON] , виплативши їй всі належні працівнику при звільнені виплати в сумі 8509 грн. 48 коп., що підтверджується видатковим касовим ордером від 02.04.2018 року КП «Ладижинський міський ринок» та відомістю про виплату грошей №5 (а.с.\~150, 151 т.2), показами допитаної в судовому засіданні як свідка бухгалтера [PERSON] ; винесеною 10.04.2020 року слідчим СВ Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області постановою про закриття кримінального провадження №12018020070000113, відомості про яке було внесено за ч.1 ст.\~172 КК України (Грубе порушення законодавства про працю) за заявою [PERSON] , а також окремими наданими суду копіями документів із цього кримінального провадження\~(а.с.\~201-204 т.2; а.с.\~148-148-151). Допитана в судовому засіданні 23.06.2022\~року та 20.10.2022 року як свідок бухгалтер КП\~«Ладижинський міський ринок» [PERSON] пояснила, що у період часу приблизно у листопаді 2017 року вона, бухгалтер КП\~«Ладижинський міський ринок» [PERSON] , на прохання [PERSON] надала останній без будь-яких розписок на один день трудову книжку [PERSON] , так як вона просила сходити в органи пенсійного фонду, щоб мати можливість зробити собі перерахунок по пенсії як працюючий пенсіонер. Однак [PERSON] свою трудову книжку не повернула назад на підприємство, звинувативши бухгалтера у втраті її трудової книжки. Після чого, після винесення наказу про звільнення [PERSON] з КП\~«Ладижинський міський ринок», було виготовлено 30.03.2018 року дублікат трудової книжки [PERSON] і вона, [PERSON] , направила поштою 31.03.2018 року [PERSON] дублікат трудової книжки, про що на підприємстві залишалось поштове повідомлення із відміткою про отримання поштового відправлення (трудової книжки) 03.05.2018 року, оскільки [PERSON] не з`являлась на підприємство та відмовлялась отримувати дублікат трудової книжки. Позивачка [PERSON] , не погодившись із своїм звільненням з роботи, 23.07.2018\~р. звернулась до Ладижинського міського суду Вінницької області, подавши позовну заяву (цивільний позов) [PERSON] до Комунального підприємства «Ладижинський міський ринок» про повернення заробітної плати касира. 11.10.2018\~р. [PERSON] подала до Ладижинського міського суду Вінницької області уточнену та доповнену позовну заяву, у якій позивачем було заявлено позовні вимоги про поновлення її на посаді касира торгівельного залу КП «Ладижинський міський ринок», а саме: 1. Поновити позивачу [PERSON] , пропущений з поважних причин строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення. 2. Визнати незаконним та скасувати наказ Комунального підприємства «Ладижинський міський ринок» №7 від 30.03.2018 року про звільнення [PERSON] з 01.04.2018 року, у зв`язку з скороченням штату КП «Ладижинський міський ринок» згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. 3. Поновити [PERSON] з 01.04.2018 року на посаді касира торгівельного залу КП «Ладижинський міський ринок», з робочим місцем: соціальний магазин за адресою: [ADDRESS] , на підставі укладеного між [PERSON] та КП «Ладижинський міський ринок» безстрокового договору від 01.10.2015 року, з посадовим окладом у розмірі 4380,50 грн. на місяць. В наступному, 08.10.2019\~р. [PERSON] подала до Гайсинського районного суду Вінницької області нову уточнену та доповнену позовну заяву від 07.10.2019\~року, у якій позивачем було заявлено інші позовні вимоги про поновлення її, [PERSON] , з 01.04.2018 року на посаді продавця продовольчих товарів Соціального магазину КП «Ладижинський міський ринок». Зазначені спірні правовідносини регламентуються такими нормами права, які підлягають застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. 5 ЦК України: 1. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. 2. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. 3. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно із\~чинною у\~період часу\~дії спірних\~правовідносин (звільнення\~працівника 01.04.2018\~р.)\~редакції п.\~1)\~ч.1\~ст.\~40\~КЗпП України\~трудовий договір,\~укладений на\~невизначений строк,\~а також\~строковий трудовий\~договір до\~закінчення строку\~його чинності\~можуть бути\~розірвані власником\~або уповноваженим\~ним органом\~лише у\~випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ч.2 ст.\~40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у\~пунктах 1,\~2\~і\~6\~цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно із чинними у період часу дії спірних правовідносин (звільнення працівника 01.04.2018 р.) редакції частинами 1, 2, 3 ст.\~49-2 КЗпП України, якими регламентовано порядок вивільнення працівників, визначено таке: 1. Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. 2. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. 3. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до\~статті 48\~Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Відповідно до чинної у період часу дії спірних правовідносин (звільнення працівника 01.04.2018 р.) редакції ст.\~116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до чинної у період часу дії спірних правовідносин (звільнення працівника 01.04.2018 р.) редакції ст.\~117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до чинної у період часу дії спірних правовідносин (звільнення працівника 01.04.2018 р.) редакції ч.\~1, ч.2 ст.\~235 КЗпП України: 1. У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог\~Закону України\~"Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. 2. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до чинної у період часу дії спірних правовідносин (звільнення працівника 01.04.2018 р.) редакції ч.\~5 ст.\~235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до чинної в теперішній час ч.\~5 ст.\~235 КЗпП України у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Згідно із чинною у період часу дії спірних правовідносин (звільнення працівника 01.04.2018 р.) редакції ч.1 ст.\~233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до чинної у період часу дії спірних правовідносин (звільнення працівника 01.04.2018 р.) редакції ст.\~237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Позов [PERSON] в частині її позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу Комунального підприємства «Ладижинський міський ринок» №\~7 від 30.03.2018 року про звільнення [PERSON] , продавця продовольчих товарів Соціального магазину, 01.04.2018 року, у зв`язку з скороченням штату КП «Ладижинський міський ринок», згідно п.1 ст. 40 КЗпП України та поновлення [PERSON] , з 01.04.2018 року на посаді продавця продовольчих товарів Соціального магазину КП «Ладижинський міський ринок» не підлягає задоволенню з таких міркувань. Згідно із чинними у період часу дії спірних правовідносин, а саме у період звільнення позивачки 01.04.2018 р., діяли норми права в такій редакції, - ч.1 ст.\~233 КЗпП України, які встановлювали строки звернення\~до районного,\~районного у\~місті,\~міського чи\~міськрайонного суду\~за вирішенням\~трудових спорів,\~за змістом\~яких працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Ст. 256 ЦК України передбачає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; Частиною 1 ст.\~258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Частинами 3, 4, 5 ст.\~267 ЦК України передбачено: 3. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. 4. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 5. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Представником відповідача до винесення рішення у цій справі зроблено заяву про відмову у задоволенні позову [PERSON] через пропуск нею встановленого ч.1 ст.\~233 КЗпП України строку позовної давності один місяць для звернення до суду у справах про звільнення з роботи (а.с.\~204-206 т.2). Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, [PERSON] дізналася про звільнення її з посади продавця продовольчих товарів Соціального магазину КП «Ладижинський міський ринок» 30.03.2018\~року, а про її майбутнє звільнення їй було повідомлено та вона була з цим обізнана ще раніше 30.01.2018\~року, про що судом детально викладено у мотивувальній частині рішення, - фактичні обставини, встановлені судом, однак позивачка звернулася із позовом до суду лише 23.07.2018\~р., а позовні вимоги про поновлення її, [PERSON] , з 01.04.2018 року на посаді продавця продовольчих товарів Соціального магазину КП «Ладижинський міський ринок» заявила 08.10.2019\~р., тобто більше як через один рік після звільнення, а тому [PERSON] пропустила без поважних причин встановлений ч.1 ст.\~233 КЗпП України строк один місяць, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права, що є підставою для відмови у задоволенні цивільного позову [PERSON] в частині її позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу Комунального підприємства «Ладижинський міський ринок» №\~7 від 30.03.2018 року про звільнення [PERSON] , продавця продовольчих товарів Соціального магазину, 01.04.2018 року, у зв`язку з скороченням штату КП «Ладижинський міський ринок», згідно п.1 ст. 40 КЗпП України та поновлення [PERSON] , з 01.04.2018 року на посаді продавця продовольчих товарів Соціального магазину КП «Ладижинський міський ринок». При цьому, суд, ухвалюючи рішення про відмову у частині позову через сплив строку позовної давності, дійшов висновку про відмову у вимозі позивача про поновлення позивачу [PERSON] пропущеного з поважних причин строку звернення до суду з позовними вимогами про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, оскільки позивачем не доведено в суді наявності у [PERSON] поважних причин пропущеного з поважних причин процесуального строку звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення. Як на поважність причин пропуску строків позовної давності в частині позовних вимог про поновлення на роботі та скасуванні наказу про звільнення позивач по справі вказує, що зверталась до поліції, тому пропустила строки, однак звернення до поліції не може вважатись поважною причиною, оскільки звернення до поліції в даному випадку не припиняє перебіг строків давності, органи поліції не підміняють органи які повноважні розглядати трудові спори, зокрема, суди та комісії по трудовим спорам, крім того, звернення до поліції не перешкоджало позивачці паралельно звернутись до суду із позовними вимогами у строки визначені законом. При ухваленні рішення у справі суд відхиляє та не приймає доводи позивачки про поважність пропуску нею строку звернення до суду з позовом про те, що при звільненні її, [PERSON] , з посади, відповідачем у день звільнення не було видано їй ні копії наказу про її звільнення, ні належним чином оформленої трудової книжки, в зв`язку з чим вона вимушена була звернутись за захистом своїх порушених трудових прав спочатку до правоохоронних органів, а вже потім, 23.07.2018 року - до суду, оскільки ці твердження позивачки спростовані встановленими судом обставинами у справі, про що судом детально викладено у мотивувальній частині рішення, - фактичні обставини, встановлені судом. Також при ухваленні рішення у справі суд відхиляє та не приймає доводи позивачки про порушення відповідачем вимог ст.\~49-2 КЗпП України, якими регламентовано порядок вивільнення працівників, оскільки ці твердження позивачки спростовані встановленими судом обставинами у справі, про що судом детально викладено у мотивувальній частині рішення, - фактичні обставини, встановлені судом, а саме рішенням Ладижинської міської ради Вінницької області від 25.01.2018 р. №6 «Про затвердження штатного розпису КП\~«Ладижинський міський ринок» в новій редакції» було затверджено новий штатний розпис КП\~«Ладижинський міський ринок», який мав набути чинності з 01.04.2018\~року, та відповідно до якого скорочувалася одна діюча посада продавця продовольчих товарів соціального магазину КП\~«Ладижинський міський ринок», що підтверджується копією рішення Ладижинської міської ради Вінницької області від 25.01.2018 р. №6 «Про затвердження штатного розпису КП\~«Ладижинський міський ринок» в новій редакції» (а.с.\~34 т.1). 30.01.2018\~року директором КП\~«Ладижинський міський ринок» видано наказ №3 від 30.01.2018 року «Про наступне вивільнення працівника КП\~«Ладижинський міський ринок» у зв`язку із затвердженням штатного розпису підприємства в новій редакції», за змістом якого зобов`язано бухгалтера [PERSON] підготувати персональне повідомлення для працівника [PERSON] про майбутнє звільнення 02.04.2018 року (а.с.\~51 т.1). Допитана в судовому засіданні 23.06.2022 р. як свідок бухгалтер [PERSON] пояснила, що [PERSON] було доведено персонально повідомлення про її майбутнє звільнення 02.04.2018 року. Таке рішення на підприємстві було прийняте, оскільки [PERSON] не мала відповідних знань та навиків роботи з комп`ютером для перевірки даних покупців, які мають пільгове право купувати товари в соціальному магазині за пільговими цінами, а інший продавець мала такі навики та освіту бухгалтера. [PERSON] не пропонувались інші посади рівнозначні, оскільки рівнозначних посад не було на підприємстві, тому їй нічого не пропонувалось. При цьому, [PERSON] відмовлялась ознайомлювати та засвідчувати своїм підписом повідомлення про її майбутнє звільнення, про що було складено відповідний акт про відмову поставити підпис з ознайомленим наказом, що також підтверджується копією письмового попередження [PERSON] про вивільнення та майбутнє звільнення в зв`язку із скороченням штату (а.с.\~12 т.2), копією акту про відмову поставити підпис з ознайомленим наказом (а.с.\~13 т.2). 30.03.2018\~року директором КП\~«Ладижинський міський ринок» видано наказ №7 від 30.03.2018 року «Про звільнення [PERSON] », на підставі якого [PERSON] звільнено з 01.04.2018\~року з посади продавця продовольчих товарів соціального магазину КП\~«Ладижинський міський ринок» (а.с.\~59). З вказаним наказом про звільнення [PERSON] ознайомлено 30.03.2018 року, однак вона відмовилась отримувати копію наказу про своє звільнення, про що власноручно виконала запис про незгоду із наказом (а.с.\~59), показами допитаної в судовому засіданні 23.06.2022\~р. як свідка бухгалтера [PERSON] 02.04.2018 року КП\~«Ладижинський міський ринок» здійснило повний розрахунок при звільненні [PERSON] , виплативши їй всі належні працівнику при звільнені виплати в сумі 8509 грн. 48 коп., що підтверджується видатковим касовим ордером від 02.04.2018 року КП «Ладижинський міський ринок» та відомістю про виплату грошей №5 (а.с.\~150, 151 т.2), показами допитаної в судовому засіданні як свідка бухгалтера [PERSON] ; винесеною 10.04.2020 року слідчим СВ Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області постановою про закриття кримінального провадження №12018020070000113, відомості про яке було внесено за ч.1 ст.\~172 КК України (Грубе порушення законодавства про працю) за заявою [PERSON] , а також окремими наданими суду копіями документів із цього кримінального провадження\~(а.с.\~201-204 т.2; а.с.\~148-148-151). Допитана в судовому засіданні 23.06.2022\~року та 20.10.2022 року як свідок бухгалтер КП\~«Ладижинський міський ринок» [PERSON] пояснила, що у період часу приблизно у листопаді 2017 року вона, бухгалтер КП\~«Ладижинський міський ринок» [PERSON] , на прохання [PERSON] надала останній без будь-яких розписок на один день трудову книжку [PERSON] , так як вона просила сходити в органи пенсійного фонду, щоб мати можливість зробити собі перерахунок по пенсії як працюючий пенсіонер. Однак [PERSON] свою трудову книжку не повернула назад на підприємство, звинувативши бухгалтера у втраті її трудової книжки. Після чого, після винесення наказу про звільнення [PERSON] з КП\~«Ладижинський міський ринок», було виготовлено 30.03.2018 року дублікат трудової книжки [PERSON] і вона, [PERSON] , направила поштою 31.03.2018 року [PERSON] дублікат трудової книжки, про що на підприємстві залишалось поштове повідомлення із відміткою про отримання поштового відправлення (трудової книжки) 03.05.2018 року, оскільки [PERSON] не з`являлась на підприємство та відмовлялась отримувати дублікат трудової книжки. При цьому, порушень в оплаті праці [PERSON] за вказаний період її роботи на підприємстві не виявлено, проведеними під час службової перевірки КП «Ладижинський міський ринок», перевірки цих фактів поліцією під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, перевірок Управління Держпраці у Вінницькій області. Вказані встановлені судом обставини, підтверджуються у своїй сукупності такими доказами: наказом №22 від 03.09.2018 року КП «Ладижинський міський ринок» «Про створення комісії для проведення службової перевірки щодо неповноти виплати заробітної плати [PERSON] » (а.с.\~31 т.1); Висновком службової перевірки КП «Ладижинський міський ринок» щодо неповноти виплати заробітної плати [PERSON] від 04.09.2018 року (а.с.\~28-29 т.1); відомостями про виплату грошей [PERSON] (а.с.\~60-108 т.1); Актами інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує наймані працю Управління Держпраці у Вінницькій області та іншими їх документами за наслідками перевірок (а.с.\~157-168 т.2, а.с.\~152-156 т.2); винесеною 10.04.2020 року слідчим СВ Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області постановою про закриття кримінального провадження №12018020070000113, відомості про яке було внесено за ч.1 ст.\~172 КК України (Грубе порушення законодавства про працю) за заявою [PERSON] , а також окремими наданими суду копіями документів із цього кримінального провадження\~(а.с.\~201-204 т.2; а.с.\~148-148-151). Вимоги позову [PERSON] про стягнення з Комунального підприємства «Ладижинський міський ринок» на користь [PERSON] середнього заробітку за увесь час вимушеного прогулу, починаючи з 01.04.2018 року по момент поновлення її на посаді, із врахуванням розміру її середньомісячного заробітку в розмірі 392,96 грн. на день не підлягають задоволенню з таких міркувань. Відповідно до чинної у період часу дії спірних правовідносин (звільнення працівника 01.04.2018 р.) редакції ч.2 ст.\~235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Оскільки під час судового розгляду справи суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] про поновлення її на роботі, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, а позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за увесь час вимушеного прогулу є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, то й у задоволенні позову [PERSON] в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за увесь час вимушеного прогулу, а саме про стягнення з Комунального підприємства «Ладижинський міський ринок» на користь [PERSON] середнього заробітку за увесь час вимушеного прогулу, починаючи з 01.04.2018 року по момент поновлення її на посаді, із врахуванням розміру її середньомісячного заробітку в розмірі 392,96 грн. на день необхідно відмовити через їх безпідставність та недоведеність. Відповідно до ч.\~3 ст.\~12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.\~1, ч.\~6 ст.\~81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.\~1, ч.\~2 ст.\~13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Оскільки суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; позивачем заявлено одну із позовних вимог про стягнення з Комунального підприємства «Ладижинський міський ринок» на користь [PERSON] 12981,70 грн. недоплаченої заробітної плати за період роботи на посаді касира торгівельного залу соціального магазину КП «Ладижинський міський ринок» за період з 01.11.2015 року по 01.04.2018 року; натомість позивачем під час судового розгляду справи не доведено належними, допустимими, достатніми доказами обставини про те, що [PERSON] у період часу з 01.11.2015 року по 01.04.2018 року працювала, виконувала роботу і трудові обов`язки саме касира торгівельного залу соціального магазину КП «Ладижинський міський ринок», а не продавця цього магазину, а стороною відповідача вимоги позову в цій частині не визнаються, та ці твердження позивачки про її роботу касиром спростовані встановленими судом обставинами у справі, про що судом детально викладено у мотивувальній частині рішення, - фактичні обставини, встановлені судом, то підстав для задоволення позову у цій частині не має, а тому у задоволенні позовних вимог про стягнення з Комунального підприємства «Ладижинський міський ринок» на користь [PERSON] 12981,70 грн. недоплаченої заробітної плати за період роботи на посаді касира торгівельного залу соціального магазину КП «Ладижинський міський ринок» за період з 01.11.2015 року по 01.04.2018 року необхідно відмовити через недоведеність обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог. При вирішенні справи не приймає та відхиляє як докази обґрунтованості цих вимог позивачки, - копії трудового договору від 01.10.2015 року; посадової інструкції касира (касира торгівельного залу); копії заяви [PERSON] від 12.03.2018 року про надання їй відпустки з виплатою допомоги на оздоровлення у березні 2018 року, в якій я вона зазначила свою посаду «касир соціального магазину»; копії наказу КП «Ладижинський міський ринок» №4/1 від 14.03.2018 року про відпустку; копії договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність касира від 11.04.2016 року, укладеного між нею, [PERSON] , та відповідачем КП «Ладижинський міський ринок», оскільки судом встановлено, що у 2015 році КП\~«Ладижинський міський ринок» було помилково виготовлено проект трудового договору від 01.10.2015\~року, за змістом якого [PERSON] було прийнято з 01.10.2015\~року до 01.01.2016 року на посаду «касира торгівельного залу», з випробувальним терміном 3 місяці, з посадовим окладом у розмірі 4380,50 грн. (п. 1.1, п. 1.2., п.6.1. Договору). 01.10.2015 року [PERSON] та КП\~«Ладижинський міський ринок» було складено та підписано цей письмовий трудовий договір від 01.10.2015\~року. Так як, у період часу із 02.09.2015\~року до 01.04.2018\~року соціального магазину КП\~«Ладижинський міський ринок» не існувало та не було передбачено штатними розкладами (розписами) цього підприємства посади «касира торгівельного залу», то відповідно [PERSON] не працювала на посаді «касира торгівельного залу» соціального магазину КП\~«Ладижинський міський ринок», розташованого за адресою: м.\~Ладижин, Вінницької області, вул.\~Будівельників, 67. У період часу із 02.09.2015\~року до 01.04.2018\~року [PERSON] працювала на посаді продавця продовольчих товарів соціального магазину КП\~«Ладижинський міський ринок», розташованого за адресою: м.\~Ладижин, Вінницької області, вул.\~Будівельників, 67. Після заяв [PERSON] про порушення її трудових прав, і її звернень в правоохоронні органи та суд з цим позовом, КП\~«Ладижинський міський ринок» з приводу існування помилково виготовленої та підписаної трудової угоди, укладеної між [PERSON] та КП «Ладижинський міський ринок» від 01.10.2015 року, комісією створеною на підприємстві було проведено службову перевірку та встановлено, що проект угоди від 01.10.2015 року було виготовлено помилково та термін дії угоди до 01.01.2016 року, проте за цією угодою [PERSON] на посаді касира торгівельного залу в КП «Ладижинський міський ринок» жодного дня не працювала. При цьому, порушень в оплаті праці [PERSON] за вказаний період її роботи на підприємстві не виявлено, проведеними під час службової перевірки КП «Ладижинський міський ринок», перевірки цих фактів поліцією під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, перевірок Управління Держпраці у Вінницькій області. Вказані встановлені судом обставини, підтверджуються у своїй сукупності такими доказами: наказом №22 від 03.09.2018 року КП «Ладижинський міський ринок» «Про створення комісії для проведення службової перевірки щодо неповноти виплати заробітної плати [PERSON] » (а.с.\~31 т.1); Висновком службової перевірки КП «Ладижинський міський ринок» щодо неповноти виплати заробітної плати [PERSON] від 04.09.2018 року (а.с.\~28-29 т.1); відомостями про виплату грошей [PERSON] (а.с.\~60-108 т.1); Актами інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує наймані працю Управління Держпраці у Вінницькій області та іншими їх документами за наслідками перевірок (а.с.\~157-168 т.2, а.с.\~152-156 т.2); винесеною 10.04.2020 року слідчим СВ Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області постановою про закриття кримінального провадження №12018020070000113, відомості про яке було внесено за ч.1 ст.\~172 КК України (Грубе порушення законодавства про працю) за заявою [PERSON] , а також окремими наданими суду копіями документів із цього кримінального провадження\~(а.с.\~201-204 т.2; а.с.\~148-148-151). При цьому, в своїх поясненнях в суді та в позовній заяві [PERSON] , погоджувалась, що вона працювала на посаді продавця, а не касира; отримувала заробітну плату продавця, а не касира; а також відповідно до уточнених позовних вимог просила поновити її на роботі саме продавця магазину, а не касира; позивачка також вказувала, що вона працювала в магазині виключно на одній посаді, а не за сумісництвом на двох посадах. Вимоги позову [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в сумі 50000\~грн. не підлягають задоволенню з таких міркувань. Відповідно до ст.\~237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Оскільки під час судового розгляду справи суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення недоплаченої заробітної плати, поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування їй моральної шкоди в сумі 50000\~грн. є похідними від позовних вимог про стягнення недоплаченої заробітної плати, поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то й у задоволенні позову [PERSON] в частині позовних вимог про стягнення з КП «Ладижинський міський ринок» на користь [PERSON] 50000\~грн. на відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити через їх безпідставність та недоведеність. Інші пояснення та доводи сторони позивача, надані ним суду та викладені у позовній заяві, письмовому поясненні, додатках про обґрунтованість та законність позовних вимог [PERSON] , судом під час ухвалення рішення у справі відхиляються, оскільки дані твердження позивача повністю спростовуються викладеними в рішенні суду доводами та наявними у справі і дослідженими судом доказами.

Outcome: dismissed