Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів за договором позики посилаюсь на наступне. 15 грудня 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено письмовий договір позики, у вигляді розписки за умовами якого відповідачу було надано у позику грошові кошти у розмірі 8 500,00 гривень, які він зобов`язався повернути до 18.12.2021 року. З урахуванням викладеного просить суд, стягнути з відповідача заборгованість за договором позики, яка станом на 12.12.2022 року становить 98 942,32 грн та складається з основної суми боргу у розмірі 8 500,00 грн, інфляційних втрат у розмірі 2 186,47 грн, 3 % річних у розмірі 250,81 грн., 85 000,00 грн. додаткова сплата штрафу, а також понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник позивача звернувся до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити та розглядати справу за його відсутності та позивача. Надав до суду оригінал розписки. Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності позивача та його представника. Відповідач в судове засідання не з`явився про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки за адресою його місця проживання, причини неявки суду не відомі. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 15.12.2021 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого відповідачу було надано у позику грошові кошти у розмірі 8 500,00 гривень, які він зобов`язався повернути до 18.12.2021 року. Як вбачається з розписки разі порушення відповідачем зобов`язання в частині повернення кожної окремої суми коштів та/або повернення всієї суми до кінцевої дати, [PERSON] , відповідач зобов`ґзується додатково сплатити суму неустойки, а саме: пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, за кожен день невиконання зобов`язань, від суми боргу; суму річних, відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України в розмірі 365%; суму інфляційних, відповідно до законодавства України. У випадку прострочення повернення коштів більше як на 30 календарних днів, відповідач додатково зобов`язується сплатити штраф в десятикратному розміру від суми боргу. Штраф, у зазначеному розмірі зобов`язується сплачувати, за кожні простроченні 30 календарних днів. Простроченням з виконання зобов`язання є не здійснення повернення всієї суми коштів в 8500,00 грн. до 18.12.2021 року. З моменту укладання договору до дня звернення до суду відповідачем коштів не повернуто. Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку наданого позивачем та перевіреного судом вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики станом на 12.12.2022 року складає: основна сума боргу у розмірі 8 500,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 2 186,47 грн, 3 % річних у розмірі 250,81 грн., штраф у розмірі 3 005,04 грн., додатковий штраф обумовлений договором у розмірі 85 000,00 грн. З урахуванням викладеного, суд вважає, що заявлені у справі вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за підстав, що зазначені вище. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. У відповідності до частини четвертої статті 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем в позовній заяві зазначений попередній розрахунок суми судових витрат у розмірі 3000 грн., та надано Договір № 12/021 про надання правової допомоги від 12.02.2020 року, відповідно п.3 до якого за правову допомогу, передбачену в п.п. 1.2. Договору Замовник сплачує Адвокату винагороду в розмірі визначеною Додатком №1 до цього Договору. Однак, позивачем не надано суду ні детальний опис робіт (наданих послуг), ні Додатку №1 до цього Договору, ні акту виконаних робіт адвокатом, ні документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, а тому суд позбавлений можливості перевірити обґрунтованість витрат на професійну правничу допомогу, що є підставою для відмови у їх компенсації (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постановах від 24 березня 2020 року у справі № 1740/2428/18, від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18). Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved