Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про зобов`язання перевернути об`єкт оренди шляхом виселення. Від відповідача до суду надійшла зустрічна позовна заява про стягнення моральної шкоди в розмірі 1\~000\~000 грн. та зобов`язання Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради надати в оренду приміщення, площею 46,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] для творчої майстерні, шляхом укладення договору оренди строком на п`ять років. Позивач за первісним позовом такий мотивує тим, що 24.02.2017 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (далі - позивач), та [PERSON] (далі - відповідач), укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Л-10512-17, згідно якого позивач здав, а відповідач прийняв в оренду нежитлові приміщення, загальною площею 46,4 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , із цільовим призначенням приміщень для творчої майстерні. Договір укладено на термін з 24.02.2017 року до 23.02.2020 включно. Позивачем на адресу відповідача було надіслано повідомлення №2302-вих-17273 від 02.03.2020, в якому орендодавець повідомив відповідача про припинення договірних відносин у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди та вказав на обов`язок повернути орендоване приміщення, здійснити розрахунок. Таким чином, догові був припинений у зв`язку із закінченням терміну його дії 23.02.2020 року. На момент подання даної позовної заяви відповідач свого обов`язку щодо повернення орендованого майна не виконав, і воно фактично перебуває в його незаконному користуванні. Незаконне займання відповідачем зазначеного нежитлового приміщення, яке знаходиться у власності територіальної громади міста Львова, порушує вимоги статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та перешкоджає ефективному використанню та розпорядженню вищезазначеним об`єктом комунальної власності в інтересах територіальної громади міста Львова, тобто Львівська міська рада позбавлена передбаченого ст.ст. 13,41,141 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України, права самостійно на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй на праві власності майном. Станом на день звернення до суду відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань, зокрема, як уже було зазначено, починаючи з моменту припинення договірних відносин жодним чином не приступив до передачі об`єкта оренди позивачу. Таким чином, позивач має усі достатні підстави для звернення до суду із вимогою про повернення об`єкту оренди шляхом виселення Відповідача із нежитлових приміщень. Ухвалою від 01 березня 2021 року відкрити загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до [PERSON] про зобов`язання перевернути об`єкт оренди шляхом виселення та призначено підготовче засідання. Відповідач подав до суду зустрічний позов, який мотивує тим, що з 1979 року працює творчо в орендованій майстерні за адресою [ADDRESS] . 3 2007 року змушений здійснювати творчу діяльність на професійній основі, яка стала основним заняттям та головним джерелом доходів, так як пенсії вистачає лише на покриття витрат за комірне. В період творчої діяльності, а саме з 1979 року по сьогодні в майстерні ним було виготовлено ряд пам`ятників, які стали культурною спадщиною та надбанням всього українського народу, зробив благочинні внески у культурну спадщину українського народу, нагороджений державними нагородами. УКВ вводить суд в оману, посилаючись на повідомлення від 02.03.2020 року та списки згрупованих рекомендованих відправлень, які не можуть слугувати належними, достовірними та допустимими письмовими доказам в розумінні ст.77-80 ЦПК України, а саме: у списках згрупованих рекомендованих відправлень зазначено 38 адресатів, натомість у фіскальному чеку від 05.03.2020 року в сумі 526 гривень зазначено кількість рекомендованих листів 19, а не 38, тобто є не зрозумілим яким саме адресатам були відправлені рекомендовані листи. У матеріалах справи відсутні будь-які належні, достовірні та допустимі письмові докази в розумінні ст.77-80 ЦПК України, які б свідчили про отримання відповідачем повідомлення від 02.03.2020 року та опис вкладення до рекомендованих листів зазначених у п.8.9 списку згрупованих рекомендованих відправлень. Повідомлення від 02 03.2020 року він не отримував. Відповідно до п.4.1 Договору оренди №Л-19512-17 термін лії договору по 23 лютого 2020 року включно. Подати заяву про укладення договору на новий строк відповідно до п.4.5 фізично подати було не можливо, так як позивач пересуватися практично не міг, відповідно причина пропуску строку подачі заяви на дев`ять днів є поважною. Подавши 04 березня 2020 року заяву із відповідними документами, в середині квітня 2020 року отримав відповідь УКВ від 02.04.2020 року №2302-вих-27193, із змісту якої вбачається, що УКВ підготовлено проект ухвали «Про включення до передку другого типу та надання гр. [PERSON] в оренду нежитлових приміщень на [ADDRESS] », які після візування в структурних підрозділах Львівської міської ради буде пропонуватися для розгляду на сесії Львівської міської ради. 25 травня 2020 року через засоби поштового зв`язку на адресу УКВ ним було надіслано заяву, в додатках до якої було додано виписку від 30.03.2020 року. Дана обставина підтверджується належним, достовірним та допустимим письмовим доказом в розумінні ст.77-80 ЦПК України, а саме описом вкладення від 25.05.2020 року. 3 17 березня 2020 року на всій території країни було введено карантин, відповідно особистий прийом громадян УКВ не здійснювало. Систематично двічі на місяць з травня 2020 року він телефонував до УКВ, де йому систематично повідомляли, що у зв`язку з карантином відбуваються лише пленарні позачергові засідання сесії Львівської міської ради, що в свою чергу не дає можливості винести на розгляд сесії проект ухвали про надання в оренду мені приміщення. 3 огляду на викладене позиція УКВ с незрозумілою, зокрема: повідомленням від 02..03.2020 року, яке йому не надсилалося зобов`язувало його повернути орендоване приміщення, згідно відповіді від 02.04.2020 року №2302-вих-27193 підготувало проект ухвали для розгляду на сесії Львівської міської ради, а 17.12.2020 року подає позов до суду про виселення мене з приміщення. Зазначені в позовній заяві УКВ норми матеріального права, а саме: ст. 15, ч. 1 ст.24, ч. 1 ст.25 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» (далі Закон), ст.764, ст.785, ч.2 ст. 795 ЦК України, п.4.7, 9.1, 9.3, 9.4 Договору не підлягають до застосування, так як ним через ЦНАП ЛМР 04.03.2020 року було подано заяву відповідно до п. 4.5 договору а саме про укладення договору оренди приміщення на новий строк, натомість пропущений строк подачі даної заяви на дев`ять днів є поважним. Більш того УКВ у відповіді від 02.04.2020 року №2302-вих-27193 абз. 3 визнає: «...відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» підготовлено проект ухвали «Про включення до переліку другого типу та надання гр.. [PERSON] в оренду нежитлових приміщень на [ADDRESS] ». Відповідно до п.14 ч.1 Закону є Перелік другого типу - Перелік об`єктів, щодо яких прийнято рішення про передачу в оренду без проведення аукціону. Разом з тим, УКВ не мало права 02 квітня 2020 року ініціювати перед органом місцевого самоврядування ,а саме Львівською міською радою питання про включення спірного приміщення у будь-який з переліків. Матеріали справи не містять належних, достовірних та допустимих письмових доказів в розумінні ст.77-80 ЦПК України, щодо заперечень УКВ щодо продовження строку дії договору, більш того підготувало проект ухвали на сесію Львівської міської ради щодо надання [PERSON] в оренду спірного приміщення. Також, відповідач, який мав намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, подав відповідну заяву ід 04 березня 2020 року № 3-C-165-60/АГ-Л-2302, а пропущений строк у дев`ять днів є поважним. Щодо відшкодування моральної шкоди. Протиправні діяння, бездіяльність відповідача підтверджується відсутністю прийняття законного рішення після отримання заяви від 04.03.20220 року №3-С-16560/АП-Л-2302 всупереч положенням законодавства. Натомість УКВ підготувало ухвалу про включення приміщення до Переліку другого типу та напротязі майже року в телефонному режимі повідомляло відповідача, що у зв`язку з карантином відбуваються лише пленарні позачергові засідання сесії Львівської міської ради, що в свою чергу не дає можливості винести на розгляд сесії проект ухвали про надання в оренду [PERSON] приміщення, а 17.12.2020 року без жодних повідомлень подали позов до суду, щодо виселення [PERSON] з приміщення. У зв`язку із діями позивача відповідач жив лише одним переживанням, стан здоров`я різко погіршився, він проходив лікування та був визнаний інвалідом II групи загального захворювання. Вважає, що існує прямий причинний зв`язок між протиправною поведінкою УКВ, а саме відмові в укладанні договору оренди приміщення на новий строк, що в свою чергу призвела до душевних страждань, хвилювання-переживання призвели до розладів мого здоров`я. Окрім цього, протиправна поведінка УКВ призвела до необхідності застосування додаткових зусиль для організації свого побуту та професійної діяльності, а саме витрачати час на пошук адвоката для отримання правничої допомоги, написання зустрічного позову, ходіння до суду для ознайомлення з матеріалами справи, оскарження процесуальних рішень, відповідно скорочувався час запланований на професійну діяльність. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням всіх обставин справи та вимог розумності, добросовісності. справедливості, яку він оцінив у 1\~000\~000 гривень. Від позивача за первісним позову надійшов відзив на зустрічний позов. В такому зазначає, що 24.02.2017 року міх сторонами укладено договір оренди нерухомого майна. Проте управлінням на адресу позивача було надіслано повідомлення №2302-вих-17273 від 02.03.2020, в якому орендодавець повідомив позивача про припинення договірних відносин у зв`язку із закінчення терміну дії договору оренди та вказав на обов`язок позивача протягом 15 днів повернути балансоутримувачу орендоване приміщення у належному санітарно-технічному стані по акту приймання передачі, а також провести повний розрахунок по сплаті орендної плати, а в разі наявності заборгованості - погасити її в повному обсязі. Таким чином, договір було припинено у зв`язку із закінченням терміну його дії 23.02.2020 року, автоматичного продовження цього договору не відбулось. Тому у відповідача виник обов`язок повернути орендоване майно Позивач дійсно звернувся із заявою 04.03.2020 з додатками. Проте мало місце невідповідність документів вимогами та дотримання яких перевірялося в момент одержання документів, про що є відмітка «НЕ ВІДПОВІДАЄ». При цьому, спірний договір оренди діяв до 23.02.2020 і саме з цієї дати припинив свою дію, оскільки одна із сторін договору - Управління комунальної власності повідомила про небажання його продовжувати. Таким чином, заява про продовження договору оренди була подана позивачем після події припинення цього договору. Це суперечить суті продовження договору оренди, яке передбачає безперервність договірних відносин. Також зазначає, що листом від 23.10.2020 №2302-вих-84015 позивача за зустрічним позовом повідомлено, що питання щодо використання нежитлових приміщень загальною площею 41,0 кв.м на [ADDRESS] розглянуто 19.03.2020 на засіданні комісії з підготовки пропозицій для надання в оренду майна територіальної громади м. Львова (протоколо4, питання №32). Оскільки, орендар подав заяву на продовження договору оренди після закінчення терміну дії договору, комісією рекомендовано управлінню комунальної власності підготувати проект ухвали про включення до Переліку другого типу та надання члену Національної спілки художників України гр. [PERSON] нежитлових приміщень на [ADDRESS] в оренду без права передачі в суборенду терміном на 5 років для творчої майстерні. 01.02.2020 вступив в дію новий Закон України «Про оренду державного та комунального майна». Відповідно до ч.2 ст.15 цього Закону право на отримання в оренду державного та комунального майна, що не міститься в Переліку першого типу, без проведення аукціону мають, зокрема, громадські організації у сфері культури і мистецтв (у тому числі національні творчі спілки або їх члени під творчі майстерні). Постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 No483 «Деякі питання оренди державного та комунального майна» затверджено Порядок передачі в оренду державного та комунального майна (далі Порядок). Відповідно до п.п. 111 та 113 Порядку, передача майна в оренду без проведення аукціону здійснюється у випадку, якщо об`єкт оренди включений до Переліку другого типу. Потенційні орендарі, в тому числі члени національних творчих спілок, які бажають орендувати об`єкт, що був включений до Переліку другого типу, подають через свій особистий кабінет заяву на оренду об`екта оренди шляхом заповнення електронної форми (перелік доступний за посилання Mhttps:// prozorro sale/) та завантаження документів, що позбавляє можливості застосувати про оренду комунального майна. Додатково повідомляємо, що члени національних творчих спілок завантажують документ, який підтверджує членство заявника у відповідній національній творчій спілці. Рішення про включення майна до Переліку другого типу може бути підготовлено за ініціативою потенційного орендаря шляхом подання заяви в електронній торговій системі та приймається представницьким органом місцевого самоврядування. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, о межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Також управління проінформувало позивача, що у зв`язку з введенням карантину від 17.03.2020 відбувались тільки пленарні позачергові засідання сесії Львівської міської ради до 19.06.2020, що не давало можливості управлінню комунальної власності підготувати та винести на розгляд сесії проект ухвали про надання в оренду нежитлових приміщень на [ADDRESS] члену Національної творчої спілки України гр. [PERSON] . Враховуючи вищенаведене, управління комунальної власності позбавлено можливості продовжити договір оренди укладений з гр. [PERSON] на нежитлові приміщення загальною площею 41,0 кв.м на [ADDRESS] та повернуло [PERSON] поданий пакет документів. Управління також повідомило, що [PERSON] необхідно повернути балансоутримувачу ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради» орендовані приміщення акту приймання-передачі. Оригінал цього документу потрібно скерувати на адресу управління. У разі не скерування акту, управлінням комунальної власності будуть вчинятися відповідні дії щодо припинення договору оренди та виселення з займаних нежитлових приміщень. Отже право позивача щодо укладення договору оренди на новий строк не порушено, оскільки після процедури, яка передбачена законодавством, позивач має право на отримання спірного приміщення закиду на загальних підставах, проте позивачем не вчинялось жодної дії щодо подачі заяви в електронній торговій системі про включення майна до Переліку другого типу. Стосовно переважного права на укладення договору оренди в цьому контексті звертають увагу на помилкове ототожнення позивачем правового інституту пролонгації договору оренди нерухомого майна (продовження договору на той же строк і на тих самих умовах), врегульованого положеннями статті 764 ЦК України, частини 2 статті 17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», який реалізується внаслідок мовчазної згоди сторін договору, та правового інституту продовження договору оренди на новий строк внаслідок реалізації переважного права добросовісного орендаря (стаття 777 ЦК України та частина 3 статті 17 зазначеного Закону), сутністю якого є укладення договору оренди на новий строк, а не його автоматичне поновлення. Вказані правові інститути є взаємовиключними, оскільки реалізація орендарем переважного права можлива тільки у разі припинення дії попереднього договору оренди, а суть такої реалізації зводиться до надання добросовісному орендарю переваги перед іншими особами за рівних запропонованих орендодавцю умов договору оренди. (Аналогічна правова позиція викладена у постанов Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №904/5126/19). Як зазначено вище, спірний договір оренди закінчився 23.02.2020 і не був продовжений на тих самих умовах на той самий строк. Відповідно до усталених правових висновків ВС порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК, відбуватиметься при укладенні договору оренди: - з новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право; - у випадку недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права; - укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об`єкт оренди для власних потреб. Проте за обставинами цієї справи не вбачається порушення позивачем переважного права відповідача на укладення договору оренди. Стосовно законодавства, яке підлягає до застосування. Позивач у своїй зустрічній позовній заяві весь час посилається на положення нового Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 р. Проте, відповідно до частини 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 р. договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом п?ятим частини другої статті 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року. Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом. Таким чином, лише починаючи з 01.07.2020 р. договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому Законом України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 р. Враховуючи те, що спірний договір оренди припинив свою дію 23.02.2020 р. до відносин з приводу продовження його дії застосовуються положення старого Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 р. Щодо повідомлення про припинення договірних стосунків та доказів його надіслання. Відповідно до п. 5.4. Інструкції з діловодства у Львівській міській раді та її виконавчих органах, установах, організаціях, комунальних підприємствах, затвердженої Рішенням Львівської міської ради №35 від 21.01.2011 відправлення вихідної кореспонденції здійснює загальний відділ адміністративно-господарського управління. Документи на відправлення подаються виконавчими органами разом з заповненими реєстрами. Згідно з п.4.7 Договору №10512-17 від 24.02.2017, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов Договору оренди протягом одного місяця, після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих же умовах, які були передбачені договором. Управління, скориставшись своїм правом, не маючи на меті продовжувати в подальшому договірні відносини з відповідачем за первісним позовом, надіслав йому письмове повідомлення №2302-вих-17273 від 02.03.2020. Вказане письмове повідомлення, яке відправлялося на адресу [PERSON] , було подане через поштове відділення 05.03.2020 року, тобто в строк, передбачений Договором. Про це свідчить Реєстр рекомендованих листів та касовий чек про оплату послуг зв`язку від 05.03.2020 (містяться в матеріалах справи). Договором (п.4.7) та Законом України «Про оренду державного та комунального майна» (від 10.04.1992 № 2269-XII) передбачено повідомити відповідача за первісним позовом про припинення договірних відносин, та не передбачено, що потрібно підтвердити чи отримав він це повідомлення. Договір оренди припинив свою дію 23.02.2020 та його автоматична пролонгація не відбулася. Звернення [PERSON] із будь-якими заявами до або після закінчення строку дії договору не скасовує цього факту. Таку ж правову позицію виклав Верховний Суд Касаційного цивільного суду у постанові від 25.01.2018р. у справі №461/8742/15-ц. Вважають фіскальний чек та список згрупованих відправлень рекомендованих листів є достатнім, належним та допустимим доказом направлення [PERSON] повідомлення про припинення. Згідно з Рекомендаціями президії Вищого господарського суду України від 19.07.2010 №04-06/113 «Про внесення змін і доповнень до деяких роз`яснень президії Вищого арбітражного суду України і президії Вищого господарського суду України», розрахунковий документ встановленої форми, що підтверджує надання послуг поштового зв`язку (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), та реєстр поштових відправлень, поданий в оригіналі або в належній чином засвідченій копії може вважатися належним доказом надсилання відповідачеві. Згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.09р. № 270, розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку. Відповідно до вищевказаного, фіскальний чек, виданий ДПЗ «Укрпошта» ви 05.03.2020 час 15:48:32, група - рекомендовані листи, є доказом оплати послуг поштового зв`язку та прийняття відділенням зв`язку 05.03.2020 до відправлення листа Управління від 02.03.2020 № 2302-вих-17273 адресованого [PERSON] . Визначальним є місячний термін надіслання повідомлення, а не докази отримання даного повідомлення позивачем. Щодо моральної шкоди. Як вбачається із позовної заяви, не наведено правомірних дій чи бездіяльності управління комунальної власності, а відтак відсутні правові підстави для відшкодування матеріальної шкоди. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода, яка відшкодовується винною особою, може полягати: - у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо ней самої членів і сім`ї чи близьких родичів - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна: - у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Також визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: 1) характеру правопорушення: 2) глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації 3) ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; 4) інших обставин, які мають істотне значення. Вважають, що позивачем не доведено факт протиправних дій або бездіяльності управління комунальної власності (його посадових осіб), причинний зв`язок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди. У позовній заяві [PERSON] зазначає, що зазнав сильних душевних страждань, почав хворіти. Проте, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що саме через неправомірні дії, бездіяльність управління комунальної власності погіршився стан здоров`я. Згідно долучених довідок із медичних установ вбачається, що позивач хворів і раніше, що сам і підтверджує в своїй позовній заяві як підставу пропуску подачі заяви на продовження договору оренди. Враховуючи зазначене у довідках з медичної установи, можна дійти до висновку, що захворювання спричинено віковими особливостями позивача. Більше того, [PERSON] користувався об`єктом оренди та неустойка йому не нараховувалась протягом року, оскільки відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 27.03.2020 № 287 на період з 17.03.2020 до завершення карантину, передбаченого відповідними рішеннями Львівської міської ради та її виконавчих органів, на території м. Львова не нараховується та не сплачується орендна плата за користування нежитловими приміщеннями, які належать до власності територіальної громади м. Львова. Згідно пункту 2.1 Ухвали ЛМР № 121 від 25.02.2021 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 28.04.2020 №6464 «Про заходи підтримки суб`єктів підприємницької діяльності на період дії карантину» дія цієї ухвали поширюється з 17.03.2020 до 28.02.2021 включно. Тому згідно ухвали ЛМР від 28.04.2020 №6464 «Про заходи підтримки суб`єктів підприємницької діяльності на період дії карантину» (зі змінами) неустойка по договору оренди № Л-10512-17 за період з 17.03.2020 по 28.02.2021 не нараховувалась. За таких обставин, з урахуванням вимог статей 1167, 1174, 1175 ЦК України, підстави для покладення на управління комунальної власності відповідальності за завдану позивачу шкоду відсутні. Враховуючи наведене, просять у зустрічних позовних вимогах відмовити повністю, а первісну позовну заяву задоволити повністю. В судовому засіданні представник позивача первісний позов підтримала, дала пояснення аналогічні наведеним в позовній заяві, просить позов задоволити. Проти зустрічного позову заперечила з підстав, зазначених у відзиві. При цьому пояснила, що 01.02.2020 вступив в дію новий Закон України «Про оренду державного та комунального майна». Відповідно до ч.2 ст.15 цього Закону право на отримання в оренду державного та комунального майна, що не міститься в Переліку першого типу, без проведення аукціону мають, зокрема, громадські організації у сфері культури і мистецтв (у тому числі національні творчі спілки або їх члени під творчі майстерні). Відповідач має зібрати пакет документів і у визначеному Законом порядку подати заяву на передачу майна у оренду і після чого може бути прийняте позитивне рішення. Разом з тим відповідач не бажає виконати вимоги закону, сам створює проблеми в отриманні спірного майна у оренду і на це вказує поданий ним зустрічний позов. Відповідач у останні судові засідання неодноразово не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив. Тому суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у його відсутності на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 24.02.2017 року між управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та [PERSON] укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Л-10512-17, згідно якого позивач здав, а відповідач прийняв в оренду нежитлові приміщення загальною площею 46,4 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , із цільовим призначенням приміщень для творчої майстерні. Договір укладено на термін з 24.02.2017 року до 23.02.2020 включно (п.4 Договору). Відповідно до п. 4.7 Договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Відповідно до частини 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 р. договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом п`ятим частини другої статті 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року. Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом. Таким чином, лише починаючи з 01.07.2020 р. договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому Законом України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 р. З матеріалів справи вбачаєтеся, що строк дії договору визначено до 23.02.2020 р., тобто до 01.07.2020 р., а відтак до відносин з приводу продовження його дії застосовуються положення старого Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 р. Також встановлено, що управлінням на адресу позивача було надіслано повідомлення №2302-вих-17273 від 02.03.2020, в якому Орендодавець повідомив позивача про припинення договірних відносин у зв`язку із закінчення терміну дії договору оренди та вказав на обов`язок позивача протягом 15 днів повернути балансоутримувачу орендоване приміщення у належному санітарно-технічному стані по акту приймання передачі, а також провести повний розрахунок по сплаті орендної плати, а в разі наявності заборгованості - погасити її в повному обсязі. Суд не погоджується з доводами відповідача щодо неналежності доказу про направлення йому повідомлення. Так, відповідно до п. 5.4. Інструкції з діловодства у Львівській міській раді та її виконавчих органах, установах, організаціях, комунальних підприємствах, затвердженої Рішенням Львівської міської ради №35 від 21.01.2011 відправлення вихідної кореспонденції здійснює загальний відділ адміністративно-господарського управління. Документи на відправлення подаються виконавчими органами разом з заповненими реєстрами. Згідно з п.4.7 Договору №10512-17 від 24.02.2017, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов Договору оренди протягом одного місяця, після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих же умовах, які були передбачені договором. Управління, скориставшись своїм правом, не маючи на меті продовжувати в подальшому договірні відносини з відповідачем за первісним позовом, надіслав йому письмове повідомлення №2302-вих-17273 від 02.03.2020. Вказане письмове повідомлення, яке відправлялося на адресу [PERSON] , було подане через поштове відділення 05.03.2020 року, тобто в строк, передбачений Договором. Про це свідчить Реєстр рекомендованих листів та касовий чек про оплату послуг зв`язку від 05.03.2020 (містяться в матеріалах справи). Договором (п.4.7) та Законом України «Про оренду державного та комунального майна» (від 10.04.1992 № 2269-XII) передбачено виключно обов`язок повідомити відповідача за первісним позовом про припинення договірних відносин. Обов`язкової наявності підтвердження отримання такого положення не містять. Таким чином, фіскальний чек та список згрупованих відправлень рекомендованих листів є достатнім, належним та допустимим доказом направлення [PERSON] повідомлення про припинення. Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що договір оренди припинив свою дію 23.02.2020 у зв`язку із закінченням терміну його дії та його автоматична пролонгація не відбулася. Звернення [PERSON] із будь-якими заявами до або після закінчення строку дії договору не скасовує цього факту. Таку ж правову позицію виклав Верховний Суд Касаційного цивільного суду у постанові від 25.01.2018 р. у справі №461/8742/15-ц. Тому у відповідача виник обов`язок повернути орендоване майно (п. 9.3 Договору, ст. 785 ЦК України). Суд також погоджується із доводами позивача щодо того, що спірний договір оренди закінчився 23.02.2020 і не був продовжений на тих самих умовах на той самий строк. Відповідно до усталених правових висновків ВС порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК, відбуватиметься при укладенні договору оренди: - з новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право; - у випадку недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права; - укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об`єкт оренди для власних потреб. Проте за обставинами цієї справи не вбачається порушення позивачем переважного права відповідача на укладення договору оренди, відповідачем дійсно безпідставно ототожнено правовий інститут пролонгації договору оренди нерухомого майна (продовження договору на той же строк і на тих самих умовах), врегульованого положеннями статті 764 ЦК України, частини 2 статті 17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», який реалізується внаслідок мовчазної згоди сторін договору, та правового інституту продовження договору оренди на новий строк внаслідок реалізації переважного права добросовісного орендаря (стаття 777 ЦК України та частина 3 статті 17 зазначеного Закону), сутністю якого є укладення договору оренди на новий строк, а не його автоматичне поновлення. Вказані правові інститути є взаємовиключними, оскільки реалізація орендарем переважного права можлива тільки у разі припинення дії попереднього договору оренди, а суть такої реалізації зводиться до надання добросовісному орендарю переваги перед іншими особами за рівних запропонованих орендодавцю умов договору оренди. (Аналогічна правова позиція викладена у постанов Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №904/5126/19). Таким чином, суд приходить до переконання, що спірний договір оренди закінчився 23.02.2020 і не був продовжений на тих самих умовах на той самий строк, відповідач повідомлявся про необхідність звільнення спірних приміщень, а тому позов є підставним і слід такий задоволити. З аналогічних підстав, суд приходить до переконання, що зустрічний позов є безпідставним, ним не доведено факт протиправності дій чи бездіяльності позивача, як і спричинення таким шкоди, та причинно-наслідковий зв`язок між ними, а тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Outcome: dismissed