Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики № 01/2022 від 15.06.2022 року в розмірі 37 078 грн. 55 коп., № 02/2022 від 15.06.2022 року в розмірі 76 139 грн. 85 коп.та суму сплаченого судового збору у розмірі 1984,40 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 15 червня 2022 року між ним та відповідачем укладено договір позики № 01/2022, згідно якого відповідач отримав 37\~078 грн. 55 коп, сторони погодили, що борг має бути повернутий готівкою до кожного 15-го числа місяця відповідно до графіку повернення грошових коштів в розмірі 3089 грн. до 15.05.2023 року та в розмірі 3099 грн. 55 коп до 15.06.2023. Також між\~позивачем та\~відповідачем був\~укладений договір\~позики № 02/2022 відповідно до якого позивач передає грошові кошти у позику в розмірі 2082,11 доларів США, що на дату укладання договору за офіційним курсом НБУ складало 60911,92 грн. 15 червня 2022 року позикодавець передав позичальнику грошові кошти у позику в розмірі 2082,11 доларів США, що підтверджується розпискою. Сторонами погоджено, що позика має бути повернута готівкою з порахунку суми, що підлягає сплаті у гривнях за офіційним курсом долара США за даними НБУ на день платежу кожного місяця до 15 числа включно до 15.12.2002 еквівалентом 173 дол. США, надалі до 15.05.2023 еквівалентом 174 дол. США, та останній місяць до 15.06.2023 еквівалентом 174 дол. США та 11 центів. Станом на дату звернення з позовом, сума у перерахунку складає 76139, 85 грн. Враховуючи, що відповідач не здійснив повернення позики, 01 листопада 2022 року позивач звернувся з вимогою №1 до відповідача в якій останній мав повернути протягом 7 днів на поточний рахунок позивача грошові кошти. По даний час відповідач своїх зобов`язань з повернення боргу не виконала, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість тому на підставі вищевказаного позивач просить суд стягнути вказану суму з відповідача на його користь. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 13.02.2023 відкрито провадження у справі за вказаним позовом, та ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримував, просив їх задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судові засідання не з`явився. Копія ухвали про відкриття провадження по справі , копія позову та долучених до нього документів, направлялася відповідачеві [PERSON] за місцем його реєстрації, в тому числі його неодноразово було повідомлено про розгляд даної справи через оголошення на офіційному веб-сайті суду. Відповідачем в установлений ч. 7 ст.178ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі„ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Суд, вислухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. 15 червня 2022 року між позивачем та відповідачем було укладено договори позики № 01/2022 та № 01/2022 згідно яких [PERSON] , за першим договором отримав гроші в сумі 37078,55 грн., та за другим 2082,11 дол, які зобов`язався повернути в гривневому еквіваленті за офіційним курсом СБУ на день платежу. По даний час відповідач своїх зобов`язань з повернення боргу згідно розписок не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем [PERSON] утворилася заборгованість в розмірі 37078, 55 грн. та 76139, 85 грн. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч.1 ст.627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу тощо), або утриматися від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання зобов`язання. З огляду на ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зіст.530ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 536ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 612 ЦК України). Статтею 527ЦК України передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до вимог статті 545ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Позивачем до суду було надано оригінали розписок про надання [PERSON] коштів [PERSON] , які були досліджені у судовому засіданні. Наявність оригіналу боргової розписки у позикодавця свідчить про невиконання умов договору позики. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] , взявши на себе зобов`язання по поверненню коштів, допустив неналежне його виконання. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести чи спростувати, ті обставини на які вони посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог позивача. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики підляають задоволенню. У відповідності дост.141ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved