Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] в особі представника адвоката Мазурової К.Д. звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] та свої вимоги мотивує тим, що відповідач є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 62, 42 кв.м., житловою площею 37, 6 кв.м. Зазначає,\~що позивачка\~з 28\~квітня 1979\~року перебуває\~у шлюбі\~з відповідачем,\~за період\~якого подружжям була спільно набута кооперативна квартира за вказаною адресою. 23 червня 1981 року відповідач став членом житлово-будівельного кооперативу - 48 «Монтажник». З 1981 року почав сплачувати пайові внески за кооперативну квартиру, що є предметом спору, після сплати більшості пайових внесків, які були зроблені за рахунок спільних коштів, подружжя отримало ордер на квартиру. Ордер №911 у будинку житлово-будівельного кооперативу 48 «Монтажник» відповідачу був виданий 12 листопада 1982 року, як члену кооперативу, відповідно до рішення загальних зборів житлово-будівельного кооперативу на квартиру [ADDRESS] з 28 грудня 1982 року, на склад сім`ї: дружина [PERSON] та їх спільний син. Позивачка зареєструвалась у даній квартирі 28 грудня 1982 року, 22 січня 1992 року внесений останній пайовий внесок за квартиру. Таким чином, квартира, по якій пайові внески сплачені у шлюбі, вважається спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач, будучи членом кооперативу отримав довідку №б/н від 30 листопада 2018 року, відповідно до якої зазначено, що вартість квартири в [ADDRESS] сплачено повністю. Посилаючись на зазначені обставини, просить визнати квартиру загальною площею 62,42 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] ; визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за позивачкою право власності на частину вказаної квартири, залишивши за відповідачем право власності на частину цієї квартири. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 31 січня 2023 року відкрите провадження у вказаній справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 14 березня 2023 року, об 11 год. 30 хв. 14 березня 2023 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 20 квітня 2023 року 09 год. 00 хв. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 квітня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено дану справу до судового розгляду на 15 червня 2023 року 09 год. 30 хв. У зазначене судове засідання позивачка не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином. Представник позивачки надала заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не надіслав. Зі згоди позивача, викладеної в його письмовій заяві його представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.\~\~ В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Під час судового розгляду встановлено, що 28 квітня 1979 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано Виконавчим комітетом Присеймівської сільської ради Конотопського району Сумської області, актовий запис № 06, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 9). [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 62,42 кв.м., житловою площею 37,6 кв.м., що підтверджується довідкою б/н від 30 листопада 2018 року, виданою Житлово-будівельним кооперативом - 48 «Монтажник» (а.с.14) та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.15). Згідно копії платіжної вимоги № 115 від 18 червня 1981 року здійснено сплату пайових внесків у зазначеному вище кооперативі щодо спірної квартири (а.с. 12). 12 листопада 1982 року відповідачу [PERSON] видано ордер № 911, як члену кооперативу, відповідно до рішення загальних зборів житлово-будівельного кооперативу, на квартиру [ADDRESS] , на склад сім`ї: [PERSON] , [PERSON] дружина, [PERSON] син (а.с.10). Позивачка [PERSON] зареєстрована у квартирі за адресою: [ADDRESS] з 28 грудня 1982 року, що підтверджується відміткою у її паспорті, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.5-7). Згідно довідки Житлово-будівельного кооперативу - 48 «Монтажник» №б/н від 30 листопада 2018 року, вартість квартири в [ADDRESS] сплачена повністю 22 січня 1992 року (а.с.14). Відповідно до ч. 1 ст .60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього \~господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, а також постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 1316/3987/12-ц. Згідно ст.ст. 68, 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Під час судового розгляду встановлено, що сплату пайових внесків за квартиру [ADDRESS] в кооперативі подружжя Нагорних здійснили в період перебування у шлюбі, що не спростовано відповідачем, а тому вказане житлове приміщення належить сторонам на праві спільної сумісної власності. З огляду на вказане суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати в розмірі 2263 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved