Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

03 травня 2023 року позивач звернулася до суду з позовом до Фастівського ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) про зняття арешту з майна, мотивуючи вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.10.2005 року, договору про визначення розміру часток, що є спільною сумісною власністю від 29.03.2023 року та договору дарування частини квартири від 29.03.2023 року позивач є власником частини квартири [ADDRESS] . 31.03.2023 року позивач дізналась про те, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження, а саме арешт на квартиру [ADDRESS] , накладений постановою Фастівської ДВС б/н від 29.07.2000 року (12.08.2004 року вказане обтяження зареєстровано за реєстраційним номером обтяження 1234243 реєстратором Фастівською міською державною нотаріальною конторою, об`єкт обтяження: квартира, власник: [PERSON] ). Крім того, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження, а саме арешт на квартиру [ADDRESS] , накладений постановою Фастівської ДВС б/н від 14.10.2000 року (вказане обтяження зареєстровано за реєстраційним номером обтяження 1234438 реєстратором Фастівською міською державною нотаріальною конторою, об`єкт обтяження: квартира, власник: [PERSON] ). Разом з цим, згідно довідки Фастівського ВДВС у\~Фастівському районі\~Київської області\~ЦМУ МЮ\~(м.\~Київ) перевіркою бази даних АСВП, ВП - Виконавець у відділі відсутні виконавчі провадження, де стороною є [PERSON] . Виконавчі провадження, де стороною є позивач - [PERSON] , на виконанні у Фастівському ВДВС у\~Фастівському районі\~Київської області\~ЦМУ МЮ\~(м.\~Київ) також відсутні. Наявність арешту на майно порушує право власності позивача користуватися та розпоряджатися цим майном на власний розсуд. На підставі викладеного просила зняти арешт з квартири [ADDRESS] , які накладені постановами Фастівської ДВС б/н від 29.07.2000 року та 14.10.2000 року. Ухвалою судді від 04 травня 2023 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. В підготовче судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду від позивача надійшла заява про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, на адресу суду направив клопотання про розгляд справи без участі державного виконавця, проти позову не заперечують. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді\~справи судом\~встановлено,\~що позивачу, [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.10.2005 року, договору про визначення розміру часток, що є спільною сумісною власністю від 29.03.2023 року та договору дарування частини квартири від 29.03.2023 року належить частина квартири [ADDRESS] /а.с.9-12/. 31.03.2023 року позивач дізналась про те, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження, а саме арешт на квартиру [ADDRESS] , накладений постановою Фастівської ДВС б/н від 29.07.2000 року (12.08.2004 року вказане обтяження зареєстровано за реєстраційним номером обтяження 1234243 реєстратором Фастівською міською державною нотаріальною конторою, об`єкт обтяження: квартира, власник: [PERSON] ) /а.с.18/. Крім того, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження, а саме арешт на квартиру [ADDRESS] , накладений постановою Фастівської ДВС б/н від 14.10.2000 року (вказане обтяження зареєстровано за реєстраційним номером обтяження 1234438 реєстратором Фастівською міською державною нотаріальною конторою, об`єкт обтяження: квартира, власник: [PERSON] ) /а.с.19/. Згідно відповіді Фастівського ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) №31867-2 від 26.04.2023 року вбачається, що станом на 12.04.2023 року згідно перевірки бази даних АСВП, ВП - Виконавець у відділі відсутні виконавчі провадження, де сторонами є [PERSON] /а.с.20/. Відповідно до відповіді Фастівського ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) №34046-2 від 03.05.2023 року станом на 01.05.2023 року згідно перевірки бази даних АСВП, ВП Виконавець у відділі відсутні виконавчі провадження, де сторонами є [PERSON] /а.с.21/. Отже, позивач, має намір розпорядитися належним їй майном, в тому числі частиною вищевказаної квартири, проте через наявність арешту, позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно є безпідставним, оскільки порушує право власності позивача. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимога позивача, що ґрунтується на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановлено сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку, що позивач довела ті обставини, на які посилається як на підставу своїх позовних вимог. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, з метою захисту порушеного права власності позивача, внаслідок чого позивач позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовна вимога про зняття арешту з майна підлягає до задоволення.

Outcome: approved