Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом у якому просив суд ухвалити рішення, яким визначити, що частка померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку загальною площею 0,0824 га кадастровий номер 7410700000:04:003:0527, що розташована по [ADDRESS] становила 1/2 (одну другу) її частину. Позов мотивований тим, що позивач є спадкоємцем за заповітом на майно своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , та своєчасно прийняв спадщину, подавши до нотаріуса відповідну заяву про прийняття спадщини. До спадкового майна, зокрема, входить належна їй 1/2 частка на земельної ділянки. Вказана земельна ділянка належить позивачеві та його матері на праві спільної сумісної власності. Однак, оформити спадкове майно, належне [PERSON] позивач не може, в зв`язку з тим що у правовстановлюючому документі на зазначену земельну ділянку не визначені частки співвласників. Про зазначене позивачеві нотаріус надав письмове роз`яснення. Таким чином, оскільки вищевказана обставина виключає для позивача можливість спадкування, а в позасудовому порядку це питання вирішити неможливо в зв`язку зі смертю співвласника земельної ділянки, останній змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач не з`явився в судове засідання, в заяві до суду клопоче про розгляд справи у його відсутності, позов просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, по суті заявлених позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10 березня 2022 року, серія [NUMBER] (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку загальною площею 0,0824 га кадастровий номер 7410700000:04:003:0527, що розташована по [ADDRESS] . Вказана земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності позивачу та належала померлій [PERSON] . Вказане підтверджується витягом з Державного реєстру речових права щодо державної реєстрації права власності відповідно до закону без видачі документу, що підтверджує таке право, яку проведено державним реєстратором Управління адміністративних послуг (Центру надання адміністративних послуг м. Прилуки) Прилуцької міської ради Чернігівської області Веремійчик Інною Станіславівною 07.02.2023 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2689647974107 (а.с.12). Позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, який був складений спадкодавцем [PERSON] 02.08.2021 року (а.с.9). В березні 2023 року позивач звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину на 1/2 частку у праві власності на земельну ділянку загальною площею 0,0824 га кадастровий номер 7410700000:04:003:0527, що розташована по [ADDRESS] , однак приватний нотаріус Колодуб С.М. надала пояснення в якому повідомлялось, що згідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат» видати свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві власності на спадщину на 1/2 частку у праві власності на земельну загальною площею 0,0824 га кадастровий номер 7410700000:04:003:0527, що розташована по [ADDRESS] після смерті матері позивача [PERSON] , померлої [INFO] не має можливості у зв`язку з не визначеністю частки спадкодавцеві у спільному майні. Така відмова мотивувалась на підставі того, що згідно до п. 1.5 розділу 3 частини III Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя: «Не видаються свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка належала спадкоємцеві на праві спільної сумісної власності, оскільки нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки спадкодавця у спільному майні». Цим же листом було роз`яснено позивачу, що він має право звернутись до Прилуцького міськрайонного суду з відповідною заявою про визначення часток у праві спільної сумісної власності на зазначену земельну ділянку, в тому числі щодо частки спадкодавці (а.с.10). За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За приписами ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів. Як встановлено судом, провести розрахунок часток у спільній власності, а саме: земельної ділянки, на даний час не є можливим, оскільки для цього необхідно подати заяви всіх співвласників, а як вбачається з матеріалів справи, співвласник, а саме: спадкодавець [PERSON] померла. Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 370 ЦК України, розмір часток у праві спільної сумісної власності є рівними. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Позивач посилається на ту обставину, що через не визначеність розміру частки померлої у спірній земельній ділянці, він не може належним чином оформити свої спадкові права на спадщину, яка відкрилася після смерті його матері. Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування. Видачу нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає, відтак для успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті іншого учасника спільної сумісної власності, справа про визначення належної йому частки має вирішуватися в суді. Таким чином, оскільки при спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено також після відкриття спадщини, спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яким відповідно до ст. 1216 ЦК України, є перехід права та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та обтяжень здійснюється на підставі рішень судів, які набрали законної сили. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Згідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав (пункт 17), розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19.06.1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Таким чином, враховуючи, що будь-якої домовленості між співвласниками щодо розміру їх часток не було, що співвласник спірної земельної ділянки [PERSON] померла, враховуючи презумпцію рівності часток, суд вважає, що частка кожного співвласника у спільній сумісній власності на спірну земельну ділянку є рівною і становить по 1/2 частці. При цьому в судовому засіданні не було встановлено існування обставин, які б могли бути підставою для збільшена або зменшена часток співвласників майна.

Outcome: approved