Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

Адвокат Гуйван Н.І., діючи в інтересах [PERSON] , звернулась до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області Гапчук В.М. про розірвання спадкового договору. На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що між позивачем [PERSON] , [INFO] та відповідачем [PERSON] , [INFO] , 29 жовтня 2009 року було укладено Спадковий договір на будинок, який посвідчено приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області Гапчуком В.М. та зареєстровано в реєстрі за № 1767. Згідно пункту 1 Договору позивач (за Договором - відчужувач) передає після її смерті у власність відповідачу (за Договором - набувач) належний їй житловий будинок з господарським та побутовими будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS] , житловою площею 22,00 кв.м., загальною площею 74, 50 кв.м., літня кухня літ. «Б», кам`яна, сараї літ. «В», «Г», «Д», «Е», «Ж», і «К» кам`яні, вбиральня літ. «Л» дощана, огорожа «№ 1- 2» метал/кам`яна, що належить позивачці на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області Геровським Б.М. 15.12.1995 року за реєстром № 474 та зареєстрованого в електронному реєстрі права власності на нерухоме майно 17 вересня 2009 року в реєстровій книзі №3/38 під реєстровим номером 28301441, номер запису 602. У зв`язку з посвідченням цього спадкового договору приватним нотаріусом Гапчуком В.М. на підстав статі 73 Закону України «Про нотаріат» накладено заборону на відчуження зазначеного в Договорі житлового будинку, зареєстровано в реєстрі за № 29. Згідно пункту 4 Договору за згодою сторін на відповідача покладено такі обов`язки: забезпечення згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості, безкоштовним харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою. У той же час згідно пункту 6 Договору у разі невиконання відповідачем розпоряджень позивача Договір може бути розірвано судом на вимогу позивача, а також на вимогу відповідача у разі неможливості виконання ним розпоряджень позивача. Позивачка є\~особою похилого\~віку,\~через проблеми\~зі здоров`ям\~їй важко\~ходити і\~обслуговувати себе\~самостійно,\~вона не\~може самостійно виконувати роботу по господарству, готувати собі їжу, прати одяг, білизну, ходити в магазин за продуктами. З кінця 2019 року відповідач повністю ухиляється від виконання розпоряджень, передбачених спадковим договором, а саме: щодо забезпечення згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості, безкоштовним харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою та ігнорує прохання позивачки про допомогу, посилаючись на небажання та зайнятість. В той же час позивачка через небажання відповідачки виконувати свої зобов`язання по Договору не раз в усній формі пропонувала їй розірвати Договір за спільною згодою, на що остання не погоджувалась. Розуміючи свою безвихідну ситуацію і потребу в сторонній допомозі, позивачка взяла до себе проживати чоловіка [PERSON] 1939 р.н., який також є самотньою особою похилого віку. Він проживає з нею вже три роки, допомагає по господарству, ходить в магазин за продуктами, купує ліку, допомагає з приготуванням їжі. Вказаний чоловік може підтвердити той факт, що за останні три роки відповідачка жодного разу не навідувалася до позивачки і жодним чином не виконувала взяті на себе по Договору зобов`язання. Також факт невиконання взятих на себе по Договору зобов`язань відповідачкою може підтвердити сусідка Позивачки [PERSON] , [INFO] , яка проживає в [ADDRESS] . Дані свідки готові взяти участь у розгляді даної справи, щоб підтвердити факт невиконання відповідачкою своїх зобов`язань по Договору перед позивачкою. Пунктом 6 Договору передбачено, що у разі невиконання набувачем розпоряджень відчужувана, спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувана, а також на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача. Звертаючись до суду з вимогою щодо розірвання укладеного спадкового договору, позивач посилається на невиконання відповідачем вимог вказаного Договору, які визначені у п. 4 Договору. Оскільки відповідач не виконував розпорядження позивача у вигляді покладених на нього зобов`язань, зазначених у спадковому договорі, а тому відповідно до положень ст.1308 ЦК України, спадковий договір підлягає розірванню. Просила суд розірвати Спадковий договір на будинок від 29 жовтня 2009 року, укладений між [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] посвідчений приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області Гапчуком Володимиром Миколайовичем та зареєстрований в реєстрі за № 1767. Крім того, просила зняти заборону відчуження з належного будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , накладеної приватним нотаріусом Гапчуком В.М., зареєстровану в реєстрі за № 29 та Стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] , [INFO] , сплачений судовий збір у розмірі 1073, 60 коп. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та з підстав зазначених у позовній заяві просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, однак будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, 14.06.2023 року в судове засідання не з`явились, доказів про поважність своєї неявки до суду не надали, а також не подали клопотань про відкладення розгляду справи на іншу дату. Представник третьої особи приватний нотаріус Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області - Гапчук В.М. направив до суду письмову заяву про розгляд справи без його присутності. Вирішення позову залишив на розсуд суду за наявними у справі матеріалами. Будучи допитаним в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що із позивачкою [PERSON] познайомився у квітні 2020 року, і з того часу по теперішній час проживає з нею спільно в її будинку, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Йому відомо, що [PERSON] , яка є невісткою позивачки (дружина рідного брата) має доглядати [PERSON] , однак за період їхнього спільного проживання свідок не бачив жодного разу, щоб вона приходила до позивачки, а також вона не купувала їй ліки та не приносила їжу. Свідок з часу їхнього спільного проживання сам обробляє город і піклується про [PERSON] , оскільки вона є інвалідом і потребує постійного догляду. Свідку відомо, що відповідачка [PERSON] відмовлялась і говорила, що не буде здійснювати догляд за позивачкою. Будучи допитаним в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що з позивачкою [PERSON] знайома з 2016 року. Перший рік їхнього знайомства вона була свідком того, що [PERSON] здійснювала догляд за позивачкою та обробляла город, однак останніх три роки [PERSON] не приходить до позивачки та не доглядає її. Свідку це відомо, оскільки вона проживає неподалік від позивачки та щодня її навідує. Також їй відомо, що відповідачка перестала здійснювати догляд, оскільки [PERSON] почала проживати з [PERSON] і вона сказала, що двох доглядати не буде, а також хотіла, щоб позивачка повернула їй гроші, які вона витрачала на неї. [PERSON] проживає із [PERSON] приблизно 4 роки, він піклується про неї, купує їй ліки, обробляє город. Вони спільно проживають як чоловік та жінка. Також свідку відомо, що [PERSON] за власні кошти [PERSON] було зроблено операцію, після чого остання подарувала їй за це дві земельні ділянки. Заслухавши пояснення і доводи представника позивача та представника відповідача, показання свідків, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, однак підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, судом встановлено, що 29 жовтня 2009 року між [PERSON] (відчужувач), [INFO] , жительки [ADDRESS] та [PERSON] , (набувач) жительки [ADDRESS] , укладено спадковий договір на будинок, посвідчений приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області Гапчуком В.М. та зареєстровано в реєстрі за № 1767. Відповідно до умов цього договору сторони домовились про те, що набувач [PERSON] зобов`язується виконувати передбачені у ньому розпорядження відчужувача [PERSON] , і в разі смерті, набуває право власності на належний їй житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 4 договору встановлено, що набувач взяв на себе такі зобов`язання: забезпечення згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами залежно від їх вартості, безкоштовним харчуванням, одягом, необхідною допомогою. Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом, чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до статті 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувана) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувана. Статтею 1305 ЦК України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття. Згідно зі статтею 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувана у разі невиконання набувачем його розпоряджень. За змістом цього правила інші особи, у тому числі спадкоємці відчужувана, не можуть пред`являти вимоги про розірвання спадкового договору. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга статті 614 ЦК України). Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в\~постанові від 30 грудня 2020 року в справі № 607/5404/18 (провадження № 61-18654св19) дійшов висновку, що «вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, а й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати». Як встановлено судом, між позивачкою та відповідачкою 29.10.2009 року виникли правовідносини на підставі укладеного спадкового договору, згідно якого одна сторона набувач [PERSON] зобов`язувалась виконувати розпорядження другої сторони [PERSON] визначені у п. 4 зазначеного договору, і в разі її смерті мала набути право власності на майно відчужувача, визначене у п.1 договору. Предметом спору даної справи є розірвання спадкового договору з посиланням на невиконання набувачем розпоряджень відчужувача, передбачених п.4.спадкового договору, а саме: - забезпечувати відчужувача згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості, безкоштовним харчуванням, одягом доглядом, необхідною допомогою; Відповідно до п.6 спадкового договору, укладеного між сторонами , у разі невиконання набувачем розпоряджень відчужувача, спадковий договір може бути розірвано в судовому порядку на вимогу відчужувача. Оцінюючи належність виконання взятих на себе зобов`язань, а саме за вимогою відчужувача забезпечувати її згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості, безкоштовним харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, відповідно, в матеріалах справи відсутні докази, що [PERSON] виконувала перераховані вищезазначені обов`язки. Крім того, оцінюючи поведінку відповідачки, про яку свідчили свідки [PERSON] та [PERSON] , відносно позивачки, яка є людиною похилого віку, часто хворіє та потребує постійного догляду, суд розцінює як істотне порушення другою стороною договору, оскільки [PERSON] значною мірою була позбавлена того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Більше того, суд приймає до уваги, що на даний час сторони спадкового договору взагалі не підтримують стосунки між собою. Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно приписів статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та безпосередньому\~дослідженні наявних\~у справі\~доказів.\~Жодні докази\~не мають\~для суду\~заздалегідь встановленої\~сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 травня 2020 року в справі № 2-879/13 (провадження № 61-10802св18) зазначено, що «сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом». Оціночне поняття істотного порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склались у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина, як суб`єктивний чинник сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч.2\~ст. 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання істотності порушення повинне вирішуватись з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 05.04.2018 року у справі №587/2931/15-ц, від 15.09.2020 року у справі № 209/3295/18, від 14.06.2021 року у справі № 274/7840/19, від 01.02.2021 року у справі №295/14945/18. Врахувавши зміст спадкового договору, визначені ним обов`язки набувача, суть спору між сторонами, згідно з яким претензії [PERSON] зводяться до того, що відповідачка ухиляється від виконання розпоряджень, передбачених спадковим договором, зокрема не забезпечує її згідно рецептів лікарів належними ліками, продуктами харчування, одягом, доглядом, необхідною допомогою та ігнорує прохання позивачки про допомогу, суд приходить до висновку про наявність встановлених законом підстав для розірвання спадкового договору, оскільки [PERSON] відповідно до\~статті 614 ЦК України\~не довела, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язань за п.4 спадкового договору від 29.10.2009 року. Зміст укладеного між сторонами спадкового договору свідчить про те, що його умовами не передбачена можливість набувача передоручати його виконання іншим особам, зокрема родичам. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] не надали жодних належних, допустимих і достовірних доказів про виконання відповідачкою умов спадкового договору, доказів чинення позивачем перешкод у виконанні спадкового договору відповідачем належним чином, а також не надали доказів на спростування тверджень позивачки. Зважаючи на вік та стан здоров`я позивача, її безпорадний фізичний стан, відсутність змоги самостійно забезпечити себе продуктами харчування, суд приходить до висновку що неналежне виконання цієї умови договору є істотним порушенням умов договору. Таким чином, [PERSON] значною мірою була позбавлена того, на що вона розраховувала при укладанні спадкового договору, оскільки відповідачка допустила істотне порушення умов договору. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. З викладених норм права вбачається, що кожна сторона сама обирає стратегію захисту своїх прав, а суд розглядає справи тільки в межах заявлених сторонами вимог та наданих ними доказів. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Таким чином, як позивач, так і відповідач як сторони по справі, зобов`язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на правову підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~застосування норм\~цивільного процесуального\~законодавства при\~розгляді справ\~у суді\~першої інстанції»\~від 12.06.2009\~№ 2 розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Враховуючи вищевикладене, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку про те, що відповідачка не довела належними та допустимими доказами належного виконання нею умов спадкового договору, своєї вини у невиконанні не спростувала. Разом з тим, відповідно до\~ст.614 ЦК України\~особа є невинуватою у порушенні зобов`язання, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини у зобов`язанні доводить особа, яка порушила зобов`язання. Суд вважає, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт\~невиконання умов спадкового договору укладеного 29.10.2009 року відповідачкою [PERSON] , а тому його слід розірвати. Щодо позовних вимог в частині зняття заборони відчуження житлового будинку що розташований за адресою: [ADDRESS] , накладеної приватним нотаріусом Гапчуком В.М., зареєстровану в реєстрі за № 29, суд встановив наступне. Відповідно до ст.\~1\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Порядок вчинення нотаріальних дій регламентується вказаним законом та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. У відповідності до ст.\~34\~Закону України\~«Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позик (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. У постанові від 10.04.2019 року у справі №161/9939/17 (провадження №61-40053св18) Верховний Суд зазначив, що суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що зняття заборони відчуження житлового будинку відповідно до Закону України\~«Про нотаріат» є виключною компетенцією нотаріуса, а заявлена позовна вимога є передчасною та необґрунтованою, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. На підставі ст. 526, 651, 654,1302, 1308 ЦК України,

Outcome: partial