Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

Фізична особа підприємець [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги, в якому зазначила, що 01 грудня 2016 року між забудовником [PERSON] та виконавцем фізичною особою підприємцем [PERSON] укладено договір № 1/1-0. Відповідно до п. 1.1 вищезазначеного договору та відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України №529 від 20 травня 2009 року «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», Забудовник уповноважує Виконавця: організувати самостійно, або з залученням третіх сторін, надання оплачуваних послуг з утримання будинку та прибудинкової території (далі - послуги) мешканцям (далі -Споживачі) житлового будинку [ADDRESS] ; розраховувати тариф на послуги з утримання будинку та прибудинкової території; укладати договори про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території зі Споживачами; при необхідності Виконавець може представляти інтереси Забудовника перед третіми сторонами (органами місцевого самоврядування, підприємствами тощо); вносити за погодженням з Виконавцем зміни у даний Договір. Відповідно до п. 2.3 Виконавець зобов`язаний: Забезпечувати Забудовника всіма необхідними інструментами, матеріалами (інвентарем, приладдям тощо) та всім іншим необхідним для виконання вимог п.2.4; Організувати вчасне та відповідної якості надання послуг згідно із законодавством; Розрахувати тариф на послуги; Укласти договори про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території із Споживачами; Своєчасно ознайомлювати Забудовника з нормативно-правовими актами у сфері житлово-комунальних послуг. Таким чино відповідно до п.2.3 договору № 1/1-0 від 01 грудня 2016 року Виконавець зобов`язаний укласти договори про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території із Споживачами. Виконуючи обов`язки виконавця житлово-комунальних послуг фізична особа підприємець [PERSON] постійно повідомляє споживачів про обов`язок укладання договорів та про заборгованість мешканців будинку. Вказана робота виражається в регулярних оголошеннях на дошці об`яв яка розміщена біля під`їзду із всією необхідною інформацією, направлення персональних пропозицій і нагадувань шляхом опускання в поштові ящики мешканців будинку. Укладання договорів здійснюється по гнучкому графіку роботи, що забезпечує зручність для споживачів. Власниця квартира [ADDRESS] не бажає укласти договір про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території. На адресу боржника неодноразово були направлені повідомлення з вимогою укласти договір про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, але жодних реагувань від боржника щодо укладення договорів про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території до фізичної особи підприємця [PERSON] не надходило. В статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Отже, не зважаючи на те, що між відповідачем та фізичною особою підприємцем [PERSON] не має письмового договору, боржник користується послугами з утримання будинку і споруд та прибудинкової території чим проявляє добровільне волевиявлення, що виражається у фактичному споживанні послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, тобто одностороннім правочином, виникає зобов`язання з сплати споживчих послуг на користь виконавця цих послуг - [PERSON] . До цього зобов`язання застосовуються норми як до договору. Квартира боржника [ADDRESS] є упорядкованим житловим приміщенням, забезпеченим всередині технічною можливість споживання всіх комунальних послуг. Відмов від споживання послуг споживач не заявляв, претензій по несправному інженерному устаткуванню в середині квартири та будинку не пред`являла, технічних заходів щодо обмеження можливості вжитку комунальних послуг не проводилось. Щомісяця фізична особа підприємець [PERSON] виконувала по будинку в якому розташована квартира відповідача, повний комплекс житлово-комунальних послуг відповідно до тарифу на послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території. Претензій щодо якості або кількості послуг боржником не пред`являлось. Виходячи з цього суб`єкт підприємницької діяльності [PERSON] нараховувала розмір оплати за утримання будинку і споруд та прибудинкової території відповідно до повідомлення та взаєморозрахунку із фізичними особами і направляла боржнику квитанцію з розрахунками, в поштовий ящик який розміщений на першому поверсі будинку, однак боржник зобов`язання по оплаті не виконував. Відповідно до взаєморозрахунку із фізичними особами, відповідач [PERSON] без укладання договору сплатила 22.06.2020 року грошові кошти в сумі 1473,12гривень та 21.08.2020 року грошові кошти в сумі 736,56гривень за надані послуги виконавцем фізичною особою підприємцем [PERSON] , тобто підтвердила, що вона користується послугами з утримання будинку і споруд та прибудинкової території чим проявляє добровільне волевиявлення, що виразилось у фактичній сплаті грошових коштів в сумі 2209,68гривень за спожиті послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території та вирішила продати вищезазначену квартиру. Таким чином заборгованість за комунальні послуги по даній позовній заяві складає 3600,96гривень за період з 01.03.2020 по 31.12.2020 рік включно. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму богу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір цроцентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку 3% річних за період з 01.03.2020 року по 14.04.2021 року становить 121,02гривень, а індекс інфляції за період з 01.03.2020року по 14.04.2021року становить 857,26гривні. 12.04.2021 року суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа підприємець [PERSON] звернувся за професійною правничою допомогою до адвоката з приводу захисту своїх фінансових інтересів та понесла судові витрати. Просить суд стягнути з [PERSON] податковий номер платника податку [NUMBER] на користь фізичної особи підприємця [PERSON] заборгованість за житлово-комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] в сумі 3600,96 гривень за період з 01.03.2020 року по 31.12.2020 року включно. Стягнути з [PERSON] податковий номер платника податку [NUMBER] на користь фізичної особи підприємця [PERSON] 3% відсотки річних в сумі 121,02гривню за період з 01.03.2020 року по 14.04.2021року включно. Стягнути з [PERSON] податковий номер платника податку [NUMBER] на користь фізичної особи підприємця [PERSON] індекс інфляції в сумі 857,26 гривень за період з 01.03.2020 року по 14.04.2021 року включно. Стягнути з [PERSON] податковий номер платника податку [NUMBER] на користь фізичної особи підприємця [PERSON] судовий збір в сумі 908,00 гривень та 2000гривень, які позивач понесла за надання правничої допомоги у вигляді збирання та формуванням пакету документів, написання позовної заяви та подачу її до суду, а також за участь у судовому засіданні. Відповідачем [PERSON] по справі подано клопотання про закриття провадження у справі, оскільки, між сторонами відсутній предмет спору. Відповідач визнала позовні вимоги позивача та сплатила заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 3600грн. Представником позивача - адвокатом Коляда А.М. подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з [PERSON] податковий номер платника податку [NUMBER] на користь фізичної особи підприємця [PERSON] 3% відсотки річних в сумі 121,02грн за період з 01.03.2020 року по 14.04.2021року включно. Стягнути з [PERSON] податковий номер платника податку [NUMBER] на користь фізичної особи підприємця [PERSON] індекс інфляції в сумі 857,26 грн. за період з 01.03.2020 року по 14.04.2021 року включно. Стягнути з [PERSON] податковий номер платника податку [NUMBER] на користь фізичної особи підприємця [PERSON] судовий збір в сумі 908,00 грн. та 2000грн, які позивач понесла за надання правничої допомоги у вигляді збирання та формуванням пакету документів, написання позовної заяви та подачу її до суду, а також за участь у судовому засіданні. Відповідач подала до суду клопотання в якому зазначила, що від початку широкомасштабного воєнного вторгнення рф в Україну вона отримала статус тимчасового захисту від війни у Королівстві Данія на 2 роки і не проживає в Україні на даний момент. Вона не проживає на території помешкання за адресою: [ADDRESS] , яке обслуговував позивач ФОП [PERSON] . Вона регулярно сплачувала за усі комунальні послуги з моменту зведення будинку у 2013 року, і не мала жодних претензій з боку комунальних служб протягом усіх років існування будинку. В останні місяці 2020 році ФОП [PERSON] вирішила припинити послуги з обслуговування даного будинку, але жодним чином не повідомила її про це (ні письмово, ні по телефону), більше того, ФОП [PERSON] жодного разу не зверталась особисто до неї з проханням про сплату боргу та плани про припинення договору про обслуговування будинку. В результаті чого мешканці будинку були вимушені створити ОСББ, що відбулося на засіданні мешканців будинку 05 січня 2021 року. Вона дізналася про припинення обслуговування ФОП [PERSON] будинку саме від голови новоствореного ОСББ, який зателефонував їй з метою ознайомлення з ситуацією в будинку, де їй належить нежитлове приміщення № 70, а також повідомив про конфлікт між будинком та ЖЕКом, який представляла ФОП [PERSON] , та загальну суму заборгованості під`їзду в якому знаходиться її приміщення, на загальну суму 29369,05грн. (з яких заборгованість її помешкання становить 3600,96грн.). Таким чином, позивач не доклала жодних зусиль для того, щоби повідомити особисто про суму заборгованості і припинення договору про надання житлово-комунальні послуги з будинком в односторонньому порядку, і вирішити це питання у двосторонньому процесі. В позовній заяві вказано, що позивач «направляла боржнику квитанцію з розрахунками, в поштовий ящик, який розміщений на першому поверсі будинку, однак боржник зобов`язання по оплаті не виконував» - але не вказано, що знала проте, що остання не проживає за адресою і мала її номер телефону, одразу звернувшись до суду з даним позовом. Також просить прийняти до уваги, що позивач створила свій позов під час локдауну, коли усі комунікації та питання надають перевагу дистанційному вирішенню в досудовому порядку, взяти до уваги її статус багатодітної родини. Просить суд визнати безпідставним вимогу позивача щодо стягнення з неї 3% відсотків річних в сумі 121,02 грн за період з 01.03.2020 по 14.04.21 роки включно - враховуючи те, що ФОП [PERSON] припинила свої послуги 31.12.2020. Визнати безпідставним вимогу позивача щодо стягнення з неї індекс інфляції в сумі 857,26 грн. за період з 01.03.2020 по 14.04.2021- на вищевказаній підставі також. Оплату судового збору в сумі 908,00 грн. покласти на позивача. Відмовити у стягненні з неї сплати 2000 грн., які понесла позивач за надання правничої допомоги, як безпідставних для вирішення питання оплати боргу в даному випадку. В судове засідання позивач не з`явилась, її представник через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують у зменшеному розмірі відповідно до заяви про зменшення позовних вимог від 12.08.2021 року та просять їх задовільнити, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Заяву про слухання справи за її відсутності не надала, причини неявки суду не повідомила. Про час і місце слухання справи повідомлена належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору № 1/1-0 від 01 грудня 2016 року укладеного між забудовником [PERSON] та виконавцем фізичною особою підприємцем [PERSON] вбачається, що відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Постанови Кабінету Міністрів України №529 від 20 травня 2009 року «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», Забудовник уповноважує Виконавця: організувати самостійно, або з залученням третіх сторін, надання оплачуваних послуг з утримання будинку та прибудинкової території (далі - послуги) мешканцям (далі -Споживачі) житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.3 Виконавець зобов`язаний: організувати вчасне та відповідної якості надання послуг згідно із законодавством; Розрахувати тариф на послуги. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] , дана квартира має 68,2кв.м. загальної площі. Згідно розрахунку та повідомлення щодо оплати послуг вбачається, що за період з 01.03.2020 року по 31.12.2020 року [PERSON] , як власниця квартири за адресою: [ADDRESS] має заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 3600,96грн. Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 20 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком виконавця - є надання таких послуг вчасно та відповідної якості. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно із п. 5 ч. 2. ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний, в тому числі оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Згідно із ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги надаються безперебійно. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Оскільки відповідач не сплачує платежі з утримання будинку та прибудинкової території, чим спричиняє майнову шкоду позивачу та перешкоджає належному виконанню позивачем передбачених зобов`язань по забезпеченню збереження житлового фонду, утриманню будинку та прибудинкової території, тому вони підлягають стягненню у примусовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що 07 червня 2021 року відповідач сплатила суму заборгованості на суму 3601,00грн., даний факт підтверджується дублікатом квитанції № 0.0.2154413422.1 від 07.06.2021 року. Щодо вимоги стягнення індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідач вважає вимогу щодо стягнення 3 % річних в сумі 121,02грн та індексу інфляції в сумі 857,26 грн. за період з 01.03.2020 року по 14.04.2021 року безпідставними враховуючи те, що ФОП [PERSON] припинила послуги 31.12.2020 року. Однак, згідно ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 України. Згідно посвідчення № [NUMBER] від 31 січня 2011 року, строком дії до 17 квітня 2023 року, виданого відділом у справах сім`ї та молоді Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, [PERSON] має право на пільги передбачені законодавством для багатодітних сімей. Згідно пп. 2 ч. 3 ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства» багатодітній сім`ї надаються пільги в тому числі і 50-відсоткова знижка плати за користування комунальними послугами (газопостачання, електропостачання та інші послуги) та вартості скрапленого балонного газу для побутових потреб у межах норм, визначених законодавством. Площа житла, на яку надається знижка при розрахунках плати за опалення, становить 21 кв. метр опалюваної площі на кожного члена сім`ї, який постійно проживає в жилому приміщенні (будинку), та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю. Однак, відповідно вимогам ч. 8 ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства» установити, що пільги, передбачені пунктами 1, 2, 3 та 4 частини третьої та пунктом 1 частини шостої цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідач не надає належних доказів, щодо підтвердження наявності у неї пільги на 50-відсоткову знижку плати за користування комунальними послугами, тому суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] 3 % річних в сумі 121,02грн та індексу інфляцій ї в сумі 857,26 грн. за період з 01.03.2020 року по 14.04.2021 року. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Також, питання гонорару адвоката врегульовані в статтях 28-30 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року 09 червня 2017 року, із змінами затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року. Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанови Верховного Суду усправах № 923/560/17,№ 329/766/18,№ 178/1522/18). Доказами, які підтверджують заявлений розмір витрат, можуть бути: договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі документів, акт здачі-приймання виконаних робіт, протокол наданих послуг, рахунки на оплату, банківські документи про оплату послуг, тощо. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В матеріалах справи міститься: довіреність від 17.09.2018 року на уповноваження Коляди Анатолія Миколайовича представляти інтереси [PERSON] в судових інстанціях, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС № 7619/10, договір про надання правової допомоги № 12/04/2021 від 12 квітня 2021 року, укладений між адвокатом Коляда Анатолієм Миколайовичем та [PERSON] , згідно якого предметом договору є надання Адвокатом послуг на користь Довірителя, від імені та за рахунок Довірителя, які полягають у виконанні правових функцій в сфері представництва інтересів в суді першої інстанції, Апеляційної та Касаційної інстанції, в органах ВДВС, та приватних виконавців, з приводу складання заяв які стосуються виконання судових рішень, подачі до суду заяви про видачу судового наказу, або позовної заяви до [PERSON] яка має заборгованість за житлово-комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] , а також стягнення з [PERSON] 3% річних, індексу інфляції та витрати на професійну правничу допомогу. Згідно п.2.2. договору вартість юридичних послуг щодо предмета договору становить 2000,00грн. Згідно акту наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги від 12.квітня 2021 року № 12/04/2021 від 22 червня 2021 року адвокатом Коляда А.М. надані , а замовник [PERSON] прийняті наступні послуги: зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції, визначення обсягу доказів - вартість 300грн; вивчення документів наданих клієнтом, відповідних нормативних актів - вартість 300грн; визначення правової позиції та судових перспектив вирішення питання клієнта - вартість 300грн; підготовка та подача до Дніпровського районного суду м. Києва, позовної заяви про стягнення заборгованості за комунальні послуги по цивільній справі № 755/7058/21- вартість 900грн; прибуття до суду та участь у судових засіданнях - вартість 200грн. Загальна вартість послуг складає 2000,00грн. Згідно платіжного доручення № 91 від 13 квітня 2021 року вбачається, що [PERSON] перерахувала [PERSON] 2 000,00грн. за надання професійної правничої допомоги по договору № 12/04/2021 від 12.04.2021 року що, на думку суду, є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд приходить до висновку, що заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00грн є неспівмірною, зокрема, зі складністю справи та виконаними роботами. На необхідність дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат неодноразово звертав увагу Верховний Суд. Велика Палата у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial