Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з цим позовом зазначаючи, що в зареєстрованому шлюбі вона з відповідачем перебуває з 15.12.2017 року. Шлюб зареєстрований 94600033 Відділом ЗАЦС адміністрації Зілізничного округу м. Курська, актовий запис №859. Від шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини було припинено з 24.02.2022 року, після військового вторгнення військ російської федерації на територію України. Підставою для розірвання шлюбу є різність поглядів подружжя на відносини між державами, що унеможливлює спільне проживання. Спільного господарства з відповідачем не ведуть. Зазначила, що примиреня між ними неможливе, тому просила не надавати строк для примирення. Спору про поділ майна немає. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала на адресу суду заяву, в котрій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с. 23). Відповідно до позовної заяви відповідач є громадянином російської федерації, який не проживає та не є зареєстрований на території України. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, відзиву не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочнерішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставінаявних у справідоказів. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 94600033 Відділом ЗАЦС адміністрації Зілізничного округу м. Курська було зареєстровано шлюб між сторонами, актовий запис № 859 (а.с. 14). Шлюбні відносини припинені з 24.02.2022 року, спільне господарство не ведеться. За цей час сторони не дійшли згоди щодо примирення. Спір про поділ майна відсутній. За таких обставин суд вважає, що подальше сумісне життя сторін та збереження сім`ї неможливе. Шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.\~ Відповідно до вимог ч.1 ст.58 Закону України «Про міжнародне приватне право», шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Відповідно до ст.279 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, а також шлюбу іноземців між особою в Україні здійснюється за законом України. Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно п. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначається правовий статус та закріплюються основні права, свободи та обов`язки іноземців. У ст.18 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено права у шлюбних і сімейних відносинах», зазначено, що іноземці можуть укладати і розривати шлюби з громадянами України та іншими особами відповідно до законодавства України, та вказано, що іноземці мають рівні з громадянами України права і обов`язки у шлюбних і сімейних відносинах. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав,і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу проводиться за законодавством України. Згідно рекомендації Пленуму Верховного Суду України, викладених у постанові "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11, Верховний Суд України зазначає, що в разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає на території України, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими статтею 110 Цивільного процесуального кодексу України. На час розгляду даної справи судом це норми ст.ст.27,28 ЦПК України в новій редакції 2017 року. Таким чином, розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, а також шлюбу іноземців між собою в Україні здійснюється за законом України. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ст.112СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу,якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюб носить формальний характер, подружні стосунки між сторонами не підтримуються з 24.02.2022 року, проживають окремо, спільного господарства сторони не ведуть, спору щодо поділу спільного майна не існує. Загальна декларація прав людини у ч.2 ст.16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст.23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. Суд доходить до висновку, що подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання та право одного з них розірвати шлюб, не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що поміж сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їхня сім`я розпалася та існує формально, а подальше спільне життя їхнього подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі1073 рн.60 коп.

Outcome: approved