Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-22 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] ,\~через свого\~представника -\~адвоката Бусахіна\~О.С., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 травня 2017 року між позивачем та відповідачем укладений шлюб, зареєстрований Заводським районним у м.\~Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Від шлюбу мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З вересня 2021 року шлюбні відносини між подружжям фактично припинені, у зв"язку з тим, що кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім"ю, через що між ними виникають часті сварки, свідками яких нерідко стають діти. На даний час спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Позивачка вважає, що подальше збереження сім`ї неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати та після розірвання шлюбу залишити прізвище " [PERSON] ". В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача згідно поданої письмової заяви просив справу слухати у за відсутності позивача та її представника, позов підтримує повністю та просить його задовольнити. Відповідач також подав суду заяву, в якій просить справу слухати в його відсутність, позов визнає. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.\~2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 20 травня 2017 року Заводським районним у м.\~Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 260. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] ", що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 20 травня 2017 року (а.с. 9). Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтв про народження (а.с. 10-11). З вересня 2021 року шлюбні відносини між подружжям фактично припинені за відсутності\~взаєморозуміння та\~різних поглядів\~ на подружнє\~ життя,\~що призвело\~до втрати почуття любові та поваги один до одного. Сторони припинили\~спільне проживання\~та ведення\~спільного господарства. Сім`я розпалася остаточно та існує формально. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав, суд вважає, що сім`я розпалася остаточно, примирення між сторонами не відбулося, а тому збереження даної сім`ї не відповідало б інтересам сторін та дітей, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, та суд приходить до висновку, що вимога позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, позивачка має право надалі йменуватися шлюбним прізвищем " [PERSON] ". У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивачкою сплачено судовий збір в сумі 1073,60 грн, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (а. с. 1). Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Наведені положення Закону кореспондуються із ч. 1 ст. 142 ЦПК України. Відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті. За такого, з відповідача на користь позивачки має бути стягнуто судовий збір у розмірі 536,80 грн, з державного бюджету має бути повернуто позивачці судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Outcome: approved