Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

В березні 2023 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про захист прав споживачів, в якому просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» авансовий платіж за попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу від 27 грудня 2021 року №ПКП-11495 у розмірі 345 591,11, що складається з сплаченого авансового платежу - 261 349, 69 грн., 3% річних у сумі 10 065, 76 грн., інфляційних втрат у сумі 74 175, 66 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27 грудня 2021 року між нею, [PERSON] (сторона 2 договору) та ТзОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» в особі директора Калашнікова Сергія Володимировича (сторона 1 договору) було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-11495 марки: Renault, модель: Scenic 1/5 dCi Grand Dynamigue, рік випуску: 2010, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Згідно з п. 1 договору, сторони зобов`язались укласти в майбутньому договір купівлі-продажу (основний Договір) на належний стороні 1 транспортний засіб марки: Renault, модель: Scenic 1/5 dCi Grand Dynamigue, рік випуску: 2010, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] до 28 лютого 2022 року. Сторона 1 договору (відповідач) гарантує, що на момент укладення основного договору, транспортний засіб буде належати їй та не буде знаходитись під забороною відчуження, арештом, не буде предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними та юридичними особами, а також не буде обтяжений будь-яким іншим чином передбаченим чинним законодавством. На виконання умов п. 2 договору 29.12.2021 року позивач перерахувала на рахунок ТзОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» 261 349, 69 грн. (стороні 1 договору) з метою розрахунку. Позивач зазначає, що 261 349, 69 грн. - це кредитні кошти, які вона отримала у відділенні АТ «ОТП БАНК» 29.12.2021 року. Надалі, після спливу терміну виконання умов договору, вона постійно була на зв`язку з директором ТзОВ «Везем Шиппінг» Калашніковим С.В. , який інформував та переконував її, що основний договір буде укладений в найближчі терміни. Перешкодою є воєнний стан, проблеми на митниці, питання розмитнення і інші вагомі причини. 07.06.2022 року маючи надію, що умови договору будуть виконанні позивач звернулась ще й з письмовою заявою про зміну умов попереднього договору, а саме про звільнення від оподаткування ввізним митом, акцизним податком та ПДВ транспортних засобів, які ввозяться фізичними особами. При тому, представник відповідача переконував, що транспортний засіб вже придбаний, але ще знаходиться у Польщі на стоянці авто, і знову ж є проблеми з митною службою. Однак, надалі позивач довідалася, що вона є однією із багатьох потерпілих від цього підприємства. З офіційного сайту торгів COPART вона також довідалась, що 07.10.2022 року транспортний засіб продано. Пояснень з цього приводу від відповідача вона так і не отримала. Позивач зазначає, що вона 09 листопада 2022 року звернулась до відповідача з письмовою заявою та скинула аналогічну заяву на Вайбер про повернення коштів в добровільному порядку. Однак, така вимога була проігнорована відповідачем, а тому, вона змушена звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Позивач стверджує, що відповідач володіє грошовими коштами, що належать їй, без достатніх правових підстав. Позивач посилається на те, що договір вважається укладеним, якщо сторони прийняли його до виконання. Пунктом 1.2 договору передбачено, що сторони зобов`язались до 28 лютого 2022 року укласти основний договір. Крім того, як виявилось пізніше, транспортний засіб Стороні -1 взагалі не належить і до теперішнього часу, право власності сторона-1 на цей транспортний засіб не набула, що робить неможливим виконання в подальшому умов Договору з боку Сторони-1. Відповідно до пункту 4.1. на теперішній час, термін дії договору закінчився, позивач сплатила кошти, але відповідач свої зобов`язання не виконав. На сьогоднішній день позивач не отримала від відповідача жодного письмового чи усного повідомлення із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення Основного договору. Також позивач зазначає, що, в силу положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Стаття 18 Закону України «про захист прав споживачів» містить підстави визнання недійсним умов договорів, що обмежують права споживача. З аналізу норм ст. 18 цього Закону вбачається, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Так, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Укладаючи попередній договір, позивач бажала настання реальних наслідків у виді якнайшвидшого отримання у власність бажаного автомобіля. У випадку повідомлення позивачу правдивої інформації про те, що автомобіль на час укладення попереднього договору не належить відповідачу, а також про те, що позивач не отримає автомобіль у власність в строки, передбачені договором, позивач не укладала б з відповідачем спірного договору. Крім того, за спірним договором відповідач фактично зобов`язався надати послуги позивачу з викупу транспортного засобу за кошти позивача з аукціону, транспортування його до України та розмитнення. Про це свідчить пункт 1.5. договору та розрахунок вартості автомобіля, який був наданий відповідачем. Отже, відповідач не мав на меті здійснювати продаж належного йому транспортного засобу. Його метою було надання послуг, які зазначені в розрахунку вартості як «Дилерські послуги», чим відповідач також ввів в оману позивача. Отже, при таких обставинах відповідно до ч. 1 ст. 213 ЦК України, цей правочин слід тлумачити як надання послуг дилера. Своєю чергою, відповідач не вчинив жодних дій для виконання умов попереднього договору, що свідчить про відсутність у нього намірів до реального настання правових наслідків, передбачених оспорюваним правочином. Спірним договором фактично забезпечено захист інтересів лише продавця, що свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обов`язками сторін. Згідно з положеннями чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). Тобто у разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила. Позивач стверджує, що укладення основного договору між сторонами в майбутньому неможливо, оскільки позивач, як споживач, втратив довіру до відповідача, та неодноразово наполягав на поверненні сплачених коштів. За таких обставин користування відповідачем коштами, які сплачені позивачем, є безпідставним, а тому сплачені кошти в сумі 261 349,69 грн. підлягають поверненню. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України). Укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу є недійсним з моменту його вчинення, внаслідок чого позивачу, в порядку застосування ст. 216 ЦК України, слід повернути сплачені на виконання цього договору кошти шляхом їх стягнення з відповідача. Крім того, позивач зазначає, що частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки ТОВ «Везем Шиппінг» не повернуло кошти, які були сплачені позивачем згідно попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-11495 від 27 грудня 2021 року, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, стягненню підлягають інфляційні втрати за період з 01.12.2021 року по 01.01.2023 року в сумі 74 175,66 грн. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Позивач стверджує, що сума пені розраховується з урахуванням 427 днів прострочки (335 525,35 грн. х 3%=10 065,76 грн.) У зв`язку з наведеним вище, позивач просить стягнути в її користь з Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» авансовий платіж за попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу від 27 грудня 2021 року №ПКП-11495 у розмірі 345 591,11 грн., з яких: сплаченого авансового платежу - 261 349,69 грн., 3% річних у сумі 10 065, 76 грн., інфляційні втрати у сумі 74 175,66 грн. Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 24.03.2023 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, здійснено виклик сторін на 11.05.2023 року (арк. спр. 43-44). 11.05.2023 року ухвалою Жовківського районного суду Львівської області закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду на 13.06.2023 року (арк. спр. 51-52). Позивач в судове засідання не з`явилась, однак надіслала до суду клопотання, в якому просила провести розгляд справи у її відсутності, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі (арк. спр. 57). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча відповідач належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи (арк.спр. 54, 55), про причини неявки суд не повідомлено, клопотань про відкладення розгляду справи не подано. Оскільки відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, що в розумінні ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається неявкою без поважних причин, не подав відзиву на позов, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. 27.12.2021 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» в особі директора Калашнікова Сергія Володимировича було укладено попередній договір ПКП-11495 купівлі-продажу транспортного засобу (арк. спр. 11-12). Згідно з п. 1.1. - п. 1.2. попереднього договору від 27.12.2021 року, сторони зобов`язались укласти в майбутньому договір купівлі-продажу (Основний договір) на належний ТзОВ «Везем Шиппінг» транспортний засіб Марки Renault, модель: Scenic 1/5 dCi Grand Dynamigue, рік випуску: 2010, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , в строк до 28.02.2022 року. Відповідно до п. 1.3. попереднього договору від 27.12.2021 року, ТзОВ «Везем Шиппінг» (сторона - 1) гарантує, що на момент укладання Основного договору транспортний засіб, визначений у п. 1.1. цього договору, буде належати їй та не буде знаходитись під забороною відчуження, арештом, не буде предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичним та юридичними особами, а також не буде обтяжений будь-яким іншим чином, передбаченим чинним законодавством. Згідно з п. 1.5. попереднього договору від 27.12.2021 року, ТзОВ «Везем Шиппінг» (сторона - 1) здійснила викуп транспортного засобу з онлайн-аукціону автомобілів після його погодження з Стороною - 2 ( [PERSON] ), яка жодних заперечень та претензій щодо викупу транспортного засобу з метою подальшого укладення Основного договору не має. Відповідно до п. 2.1. попереднього договору від 27.12.2021 року, продаж транспортного засобу вчиняється між сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 261,349.69 грн., у тому числі ПДВ -43,558.28 грн., та сплачується Стороною - 2 в безготівковій формі на поточний рахунок Сторони - 1 в національній валюті України - гривні. На підставі п. 2.2., п. 2.3., п. 2.4. попереднього договору від 27.12.2021 року, сторони домовилися про такий порядок проведення розрахунків за цим Договором: Сторона - 2 сплачує в день підписання цього Договору Стороні - 1 на розрахунковий рахунок Сторони - 1 в розмірі 261,349.69 грн., у тому числі ПДВ -43,558.28 грн. Наступні розрахунки за транспортний засіб здійснюються Стороною - 2 на розрахунковий рахунок Сторони - 1 відповідно до виставлених нею рахунку, але не пізніше строку, встановлено в п. 1.2. даного договору. Розділом 3 попереднього договору від 27.12.2021 року визначений порядок переходу права власності на транспортний засіб та зазначено, що після укладення Основного договору транспортний засіб підлягає державній реєстрації на власника в одному із сервісних центрів МВС України. Згідно з положеннями розділу 4 попереднього договору від 27.12.2021 року, цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, а саме 27 грудня 2021 року, і діє до 28 лютого 2022 року, або до укладання Основного договору. Термін виконання цього Договору може бути продовжений за взаємною згодою Сторін або за письмовим повідомленням від Сторони - 1 до Сторони - 2, у разі виникнення обставин, які сторона не могла уникнути або подолати під час виконання зобов`язань, або перешкод, що стали наслідком дій/обставин, що знаходяться поза контролем не виконуючої Сторони. Якщо Сторона - 2 після отримання від Сторони - 1 тексту даного Договору для його укладення здійснила оплату, зазначену в п. 2.3. Договору, вважається, що здійснення такої оплати є прийняттям Стороною - 2 пропозиції укласти Договір та Сторона - 2 вступила у договірні відносини з Стороною - 1. Розділом 6 попереднього договору від 27.12.2021 року сторонами погоджено форс-мажорні обставини. Так, у п. 6.1. зазначено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань за цим Договором, якщо таке невиконання настало в результаті обставин непереборної сили, що виникли після укладення договору в результаті подій надзвичайного характеру, які учасник не міг ні передбачити, ні запобігти розумними мірами - форс-мажор. До таких подій надзвичайного характеру відносяться: повінь, пожежа, землетрус або інші стихійні лиха, техногенні катастрофи, а також війна або інші військові дії. Як встановлено з умов попереднього договору купівлі-продажу від 27.12.2021 року (пункт 2.3.) та матеріалів справи, [PERSON] сплачено на користь ТзОВ «Везем Шиппінг» кошти в розмірі 261 349, 69 грн. Відповідно до роздруківки з веб-сайту «copart», транспортний засіб транспортний засіб Марки Renault, модель: Scenic Dynamigue, рік випуску: 2010, під лотом №50183000 був проданий 07.10.2022 року. 09.11.2022 [PERSON] направлено ТзОВ «Везем Шиппінг» вимогу про повернення коштів за попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу від 27.12.2021 року, що підтверджується копією вимоги та копією фіскального чеку від 09.11.2022 року. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором, або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно з ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. В силу положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплатою неустойки і відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до норм ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до ч.1 - ч.3 ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що між сторонами був укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно якого позивачем на рахунок відповідача перераховано грошові кошти в розмірі 261 349, 69 грн. (п. 2.1 попереднього договору). Основний договір купівлі-продажу транспортного засобу, зазначеного у п. 1.1. попереднього договору, в строк до 28 лютого 2022 року, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам чинного законодавства, між позивачем та відповідачем укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому під час укладання попереднього договору. Таким чином, сплачені позивачкою відповідачу грошові кошти в розмірі 261 349, 69 грн., є авансом в розумінні ст. 570 ЦК України, який підлягає поверненню позивачу. Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду України від 18.02.2009 у справі №6-23108св08, у постановах Верховного Суду України від 25.09.2012 у справі №6-82цс13, від 13.02.2013 у справі №6-176цс12 та у постановах Верховного Суду від 30.01.2019 №461/5297/16-ц, від 17.06.2021 у справі №711/5065/15-ц. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В матеріалах справи відсутні відомості про укладання між сторонами основного договору купівлі-продажу транспортного засобу. Аналізуючи зміст попереднього договору, суд дійшов висновку, що сторони лише домовилися укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу в майбутньому, фактично такий договір не був укладений, а попереднім договором передбачалась лише викуп автомобіля з онлайн-аукціону. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача суми інфляційних втрат в розмірі 74 175,66 грн., 3 % річних у сумі 10 065, 76 грн., які розраховані позивачкою як пеня згідно зі ст. 549 ЦК України, суд вважає, що такі вимоги позивачкою необґрунтовані, а тому, оскільки попереднім договором не було передбачено строків та порядку повернення ТзОВ «Везем Шиппінг» суми, сплаченої позивачкою як аванс у разі неукладення основного договору у встановлені договором строки, що не дає можливості встановити коли саме ТзОВ «Везем Шиппінг» було зобов`язане повернути позивачці суму сплаченого авансу, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні цих позовних вимог. За наведених обставин, права [PERSON] підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на її користь суми сплаченого авансу в розмірі 261 349, 69 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з такого. Згідно з ч. 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову в частині позовних вимог щодо стягнення з ТзОВ «Везем Шиппінг» на користь [PERSON] авансового платежу за попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу від 27.12.2021 року в розмірі 261 349, 69 грн., то відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у розмірі 2613 грн. 50 коп. належить стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач [PERSON] , як споживач, була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з даною позовною заявою.

Outcome: partial