Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

29 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, по якому просить суд в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором № 014/0074/74/72513 від 30 березня 2007 року (надалі - Кредитний договір), укладеним між [PERSON] (надалі - позичальник, відповідач) та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - Банк) станом на 21.04.2016 року в сумі 171 587,81 доларів США, та складається із: 107 316,77 доларів США - заборгованості за кредитом; 64 271.04 доларів США. - заборгованості за процентами, звернути стягнення на житлову квартиру, загальною площею 67,5 кв. м. (житлова площа складає 45 кв.м.), за адресою: [ADDRESS] . належну [PERSON] на праві власності, передану в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором за Договором іпотеки за № б/н від 20 червня 2007 року, укладеним між [PERSON] та Банком, посвідчений приватним нотаріусом Гребенюк І.М., та зареєстрований в реєстрі за №6703 (надалі - Договір іпотеки), встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів в рамках виконавчого провадження, за ціною, яка буде встановлена в процесі судового розгляду за результатами проведення судової експертизи. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 1 7 січня 2022 року замінено сторону у справі з акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія " Форінт". В подальшому, заявою від 16 серпня 2022 року позивачем зменшені позовні вимоги: в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №014/0074/74/72513 від 30.03.2007 року перед ГОВ "ФК "Форінт" у загальному розмірі 91 902,06 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом - 84 983,39 дол. США; заборгованість за відсотками - 6 918,67 дол. США, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житлову квартиру, загальною площею 67,5 кв.м. (житлова площа 45,0 кв.м.), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить на праві власності [PERSON] .. Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення електронного аукціону в рамках виконавчого провадження за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Позивач мотивує вимоги тим, що ЗО березня 2007 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір № 014/0074/74/72513, у рамках якого [PERSON] надано кредиту розмірі 114 130,00 доларів СІІІА з відсотковою ставкою - 13,25 % річних строком на 240 місяців, тобто до 30.03.2027 року. Через невиконання позичальником умов Кредитного договору за позовом Банку, Суворовський районний суд м. Одеси рішенням від 26 березня 2012 року по справі № 1527/2-5385/11 задовольнив позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до [PERSON] та [PERSON] та стягнув солідарно з [PERSON] та [PERSON] (фінансовий поручитель) заборгованість за вищезазначеним Кредитним договором в розмірі 131 059,72 доларів США. Зазначене рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26.03.2012 року вступило в законну силу, на його виконання видані відповідні виконавчі документи. Вказані обставини доводять факт існування заборгованості Відповідача перед Банком за кредитним договором № 014/0074/74/72513 від 30 березня 2007 року. Станом на 21.04.2016 року заборгованість [PERSON] перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» становила 171 587,81 доларів США, та складалася з: заборгованості за кредитом - 107 316,77 доларів США; заборгованості за процентами - 64 271,04 доларів США. З укладанням кредитного договору позичальник зобов`язалась повернути кредитні кошти, здійснювати погашення щомісячними платежами, розміри та строки сплати яких визначаються графіком погашення заборгованості, починаючи з місяця в якому було здійснено видачу кредитних коштів. У разі невиконання або неналежного виконання позивальником своїх зобов`язань за кредитним договором останній зобов`язується повернути достроково кредит, відсотки та інші платежі визначені договором. Зокрема кредитор має право пред`явити позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту у випадку прострочення позичальником виконання зобов`язань за Кредитним договором. Станом на 21.04.2016 року заборгованість [PERSON] перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» становить 171 587,81 доларів США, та складається з: заборгованості за кредитом - 107 316,77 доларів США; заборгованості за процентами - 64 271,04 доларів США. З метою забезпечення виконання Кредитного договору між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль укладено Договір іпотеки за № б/н від 20 червня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Гребенюк І.М., та зареєстрований в реєстрі за №6703, відповідно до якого в іпотеку було передано житлову квартиру, загальною площею 67.5 кв. м. (житлова площа складає 45 кв.м.). за адресою: [ADDRESS] . належну [PERSON] на праві власності. Відповідні записи внесено нотаріусом до відповідних реєстрів, що підтверджується наявними у справі витягами з реєстрів. Відповідно до статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Пунктом 1.1. Договором іпотеки передбачено, що цей договір забезпечує вимоги іпотеко держателя, що витікає з кредитного договору № 014/0074/74/72513 від 30 березня 2007 року. Положеннями Договору іпотеки передбачено, право іпотекодержателя у випадку невиконання іпотекодавцем за цим або боржником за Кредитним договором, звернути стягнення на Предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п. 4 цього Договору та за рахунок виручених грошових коштів задовольнити свої вимоги (пункт 3.1.4 Договору іпотеки). Відповідачем Повідомлення про порушення основного зобов`язання відповідно до ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» від 17.05.2016 року № 140-6-0-00/8-1067 не виконано. За таких обставин, позивач вважає, що у нього виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Уточнюючі позовні вимоги, позивач звернув увагу виключення на цей час абзацу сьомого частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» на підставі Кодексу № 2597-УІІІ від 18.10.2018р. (Кодексу України з процедур банкрутства), та доповнення статті 39 Закону України «Про іпотеку» новою частиною згідно із Законом № 2478-УІІ1 від 03.07.2018; в редакції Закону № 1701-IX від 16.07.2021 «Про внесення змін до деяких законів України щодо усунення розбіжностей та осучаснення реалізації майна в іпотеці та виконавчому провадженні»: «У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій». З огляду на ці зміни позивач просить визначити спосіб звернення стягнення відповідно до цих норм Закону. Стосовно валюти заборгованості за Кредитним договором, яка підлягає стягненню, позивач посилається на висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року (справа № 723/304/16-ц) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16. З урахуванням часткового погашення заборгованості при виконанні виконавчих документів за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 березня 2012 року по справі № 1527/2- 5385/11 за рахунок реалізації належного [PERSON] майна та стягнутих грошових коштів, просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості у загальному розмірі 91 902,06 дол. США, з яких: -заборгованість за кредитом - 84 983,39 дол. США (107 515,67 дол. СИЗА -22 532,28 дол. США); -заборгованість за відсотками - 6 918,67 дол. США. Позовні вимоги позивача відповідачем не визнаються у повному обсязі, окрім цього, під час підготовчого засідання від представника [PERSON] - [PERSON] до суду надійшла зустрічна позовна заява від 16.01.2017 року до відповідача Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним Кредитного договору, із застосуванням наслідків визнання правочинів недійсними до договору поруки №014/0074/74/72513 від 30.03.2007 р. та договору іпотеки від 20.06.2007р. Зустрічні позовні вимоги представник [PERSON] обґрунтовує порушенням з боку Банку вимог Закону України "Про захист прав споживачів". Цивільного кодексу України, постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168. а саме: -ненадання Банком графіку погашення кредиту в установленій формі та порядку; -ненадання Банком споживачу загальної вартості кредиту; -непопередження споживача про фінансові ризики. Вважає, що умови Кредитного договору є несправедливими, що в силу ст.ст. 18 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою для визнання цього правочину недійсним. Відповідач за зустрічним позовом вважає зустрічні позовні вимоги необґрунтованими та надуманими, з приводу чого до суду подано відзив на зустрічні позовні вимоги. Окрім того, заявлено про застосування строків позовної давності до зустрічних позовних вимог. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 січня 2022 року Товариство з обмеженою: відповідальністю " Фінансова компанія «Форінт» залучено за зустрічним позовом в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. У поясненнях представника ТОВ «ФК «Форінт» підтримав позицію відповідача за зустрічним позовом, разом із заявою про застосування строків позовної давності стосовно зустрічних позовних вимог [PERSON] .. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] заяв, пояснень до суду з приводу як первісного позову, так і зустрічного позову не надала. Ухвалою від 21 грудня 2022 року закрито підготовче засідання, призначена справа до судового розгляду по суті. Представник позивача за первісним позовом підтримав вимоги уточненої позовної заяви та просив відмовити у задоволені зустрічного позовної заяви через пропуск строку позовної давності. Відповідачка та ії представник в судове засідання не з`явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник [PERSON] надав заяву про відкладення. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника банка, встановлені наступні фактичні обставини справи. 30 березня 2007 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір № 014/0074/74/72513, відповідно умов якого [PERSON] надано кредит у розмірі 114\~130,00 доларів США з відсотковою ставкою 13,25 % річних строком на 240 місяців, тобто до 30.03.2027 року. З укладанням кредитного договору позичальник зобов`язалась повернути кредитні кошти, здійснювати погашення щомісячними платежами, розміри та строки сплати яких визначаються графіком погашення заборгованості, починаючи з місяця в якому було здійснено видачу кредитних коштів. У разі невиконання або неналежного виконання позивальником своїх зобов`язань за кредитним договором останній зобов`язується повернути достроково кредит, відсотки та інші платежі визначені договором. Зокрема кредитор має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов кредитного договору та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, та в інших випадках , передбачених цим договором. Таке дострокове погашення повинно бути здійснене позичальником не пізніше ЗО календарного дня з дня надіслання позичальнику відповідного повідомлення від кредитора з вимогою про дострокового погашення (п. 6.5. Кредитного договору). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26.03.2012 року по справі № 1527/2-5385/11 позовні вимоги Банку до [PERSON] задоволені в повному обсязі та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] (фінансовий поручитель) заборгованість за Кредитним договором №014/0074/74/72513 від 30.03.2007 року в сумі 1 046 918 (один мільйон сорок шість тисяч дев`ятсот вісімнадцять) грн. 15 коп., що еквівалентно 131 059.72 доларів США, та складається з: заборгованість за кредитом - 858 845 грн. 92 коп., заборгованість за відсотками -55 267 грн. 03 коп., пеня за прострочення тілу кредиту -12 336 грн. 42 коп., пеня за прострочення відсотків по кредиту -120 468 грн. 78 коп. Відтак, у рішенні Суворовського районного суду м. Одеси від 26.03.2012р. по справі № 1527/2-5385/1 1 стягнуто загальну суму боргу у розмірі 131 059,72 дол. США, що станом на дату ухвалення рішення було еквівалентно 1 046 918,15 грн., відтак, еквівалент складових боргу, стягнутих за рішенням суду дорівнював: заборгованість за кредитом - 107 515.67 дол. США; заборгованість за процентами - 6 918,67 дол. США; пеня за прострочення тілу кредиту - 1 544,35 дол. США; пеня за прострочення відсотків по кредиту - 15 081,03 дол. США. Тобто факт невиконання позичальником умов Кредитного договору встановлений судовим рішенням, яке набуло законної чинності та в силу положень частини 4 статті 82 ЇДІІК України, не підлягає доказуванню. Згідно розрахунку заборгованості станом на 21.04.2016р., що поданий до Приморського районного суду м. Одеси разом із позовною заявою заборгованість [PERSON] перед АТ "Райффайзен Банк Аваль" (правонаступник ТОВ "ФК "Форінт") становила 171 587,81 дол. США, та складалася з: заборгованості за кредитом - 107 316,77 дол. США; заборгованості за процентами - 64 271,04 дол. США. З метою забезпечення виконання Кредитного договору між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль укладено Договір іпотеки за № б/н від 20 червня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Гребенюк І.М., та зареєстрований в реєстрі за №6703, відповідно до якого в іпотеку було передано житлову квартиру, загальною площею 67,5 кв. м. (житлова площа складає 45 кв.м.), за адресою: [ADDRESS] , належну [PERSON] на праві власності. Відповідні записи внесено нотаріусом до відповідних реєстрів, що підтверджується наявними у справі витягами з реєстрів. Належність предмета іпотеки [PERSON] підтверджується навними у матеріалах справи копіями договору купівлі - продажу квартири від 30.03.2007 року, зареєстрований за № 2808 та витягу Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14228507 від 13.04.2007 року. Вищезазначений Договір іпотеки забезпечує вимоги банку, що витікають з умов Кредитного договору, а також додаткових угод до нього, які можуть бути укладені у подальшому. Пунктом 3.1.4. Договору іпотеки визначено право іпотекодержателя у випадку невиконання іпотекодавцем за цим або боржником за Кредитним договором, звернути стягнення на Предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п. 4 цього Договору та за рахунок виручених грошових коштів задовольнити свої вимоги. Пунктом 4.4. Договору іпотеки передбачено право Іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду. Матеріали справи містять копію повідомлення Іпотекодавцем Іпотекодержателя (він же позичальник) про порушення основного зобов`язання відповідно до ст. 35 ЗУ «Про іпотеку». Відомостей про виконання [PERSON] вимог зазначеного повідомлення до суду не надано. Звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до [PERSON] позивач АТ "Райффайзен Банк Аваль", а в подальшому його правонаступник - ТОВ "ФК "Форінт", реалізувало своє право вимоги повернення боргу та погашення всієї суми, включая проценти, пені за користування кредитними коштами. Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку" (абзац третій статті 1 Закону України "Про іпотеку"). Згідно із частиною першою статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. За положеннями статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю. Суд бере до уваги докази, надані сторонами стосовно часткового погашення заборгованості за Кредитним договором, у тому числі за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26.03.2012 року по справі № 1527/2-5385/1 1. Суд враховує також обставини, встановлені Одеським апеляційним судом у постанові від 28.02.2023 року, якою залишена в силі ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 07.09.2021 року у справі № 523/2354/21. Висновки суду у цій справі стосуються вирішення питання щодо розміру заборгованості [PERSON] перед позивачем за Кредитним договором, і відповідно підтверджують вимоги позивача у заявленому розмірі. Суду не надані докази, щодо виконання зобов`язаний за Кредитним договором №014/0074/74/72513 від 30.03.2007 року. Заслуговують на увагу і доводи позивача, що належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті, що дійсно знайшло відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі № 723/304/16-ц, у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16. Відповідно до статті 41 Закону України "Про іпотеку" реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Згідно з частинами першою та другою статті 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Враховуючи, що [PERSON] взятих на себе за кредитним договором зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом належним чином не виконала, як і рішення суду про стягнення заборгованості, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених АТ "Райффвйзен Банк Аваль", правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт", позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором. \~ \~ \~ \~Щодо зустрічних позовних вимог. Як вбачається зі змісту зустрічної позовної заяви, [PERSON] оспорюється Кредитний договір, який укладений між нею та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» 30 березня 2007 року. Підставою для визнання Кредитного договору недійсним [PERSON] заявляє допущені з боку ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" під час його укладення порушення вимог Закону України "Про захист прав споживачів", Цивільного кодексу України, постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 від 10.05.2007 року та постанови Правління Національного банку України від 18.02.2004 року №4. Позивач за зустрічним позовом вважає умови Кредитного договору несправедливими, як наслідок сам Кредитний договір недійсним що в силу ст.ст. 18 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів". Відповідач за зустрічним позовом - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заперечуючі проти зустрічних позовних вимог посилається на повне виконання умов Кредитного договору, відсутністю фактів порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», Постанови Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Від представника АТ "Райффайзен Банк Аваль" до суду надана заява від 29.05.2017 року про застосування строків позовної давності стосовно зустрічних позовних вимог. Зазначена заява підтримана також представником ТОВ "ФК "Форінт". Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Аналогічний строк визначений і умовами оспорюваного Кредитного договору. За частинами третьою та четвертою статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною першою статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня. коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", наведених у статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. [PERSON] , а ні її представником не надано суду належних і допустимих доказів на спростування презумпції можливості та обов`язку знати про стан своїх майнових прав, пов`язаних з моментом укладення та підписання оспорюваного Кредитного договору та подальшого його виконання. Суд погоджується із твердженням відповідача за зустрічним позовом, що правильно виходити з того, що саме з дати укладання Кредитного договору, тобто з З0 березня 2007 року позивач могла дізнатися про порушення її прав. Зустрічний позов було подано представником [PERSON] 16.01.2017 року, тобто з пропуском трирічного строку. Зважаючи на наведені норми, позивачем за зустрічним позовом [PERSON] попущено строк позовної давності стосовно визнання незаконним як Кредитного договору, так, за тих же підстав, оспорюваних договору іпотеки та договору поруки, через що зустрічні позовні вимоги не можуть бути задоволені. Проте, заява відповідача за зустрічним позовом не може бути задоволена з огляду на наступне. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. 1 тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). За матеріалами справи, викладені позивачем за зустрічним позовом доводи та факти в обґрунтування позовних вимог спростовуються наданими ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ "ФК "Форінт" поясненнями та доказами. Вірно звернено увагу на правові висновки, викладені Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18): «доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] 30.03.2007 року уклала Кредитний договір, 20.06.2007 року договір іпотеки, в забезпечення своїх зобов`язань за цим Кредитним договором. Банком надані позичальнику кредитні кошти, а остання їх прийняла та використала на зазначені у кредитному договорі цілі. Кредитні кошти та проценти за їх користування повернула частково, з 15.08.2012 року припинила сплачувати кредит та проценти за його користування. 18.12.2008року позичальниця зверталася із заявою про відстрочку оплати кредиту на 6 місяців, зазначала що не відмовляється від кредиту та зобов`язується його оплачувати; 22.02.2009року [PERSON] подавалася анкета про внесення змін до умов договору 14.03.2009року укладалася додаткова угода №1 до Кредитного договору, якою були внесені зміни до умов Кредитного договору в частині здійснення платежів. Згідно пункту 4 Додаткової угоди №1 від 14.03.2009 року до Кредитного договору № 014/0074/74/72513 від 30.03.2007 року Позичальник підтвердила, що перед укладанням цієї Додаткової угоди він повідомлений про всі умови споживчого кредитування в ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та орієнтовну сукупну вартість кредиту (відповідно до ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 року ), що підтверджується ознайомленням Позичальника з Умовами кредитування, які є невід`ємною частиною цієї Додаткової угоди, та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана інформація є повною, необхідною, доступною, достовірною та своєчасною. В Додатках до Додаткової угоди є Графік погашення кредиту за ануїтетною схемою погашення, розрахунок сукупної вартості кредиту та Орієнтовна сукупна вартість кредиту. 02.10.2012 року позичальник зверталася із заявою до Банку за конвертацію кредиту у гривню; Зазначені обставини підтверджені належними та допустимими доказами, які у своїй сукупності спростовують доводи зустрічної позовної заяви. Суд погоджується із доводами відповідача за зустрічним позовом, що доводи зустрічної позовної заяви спростовуються умовами Кредитного договору №014/0074/74/72513 від 30 бер55ня 2007 року із додатками та додатковими угодами до нього, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26.03.2012 року по справі № 1527/2-5385/11. розрахунком заборгованості, документами виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості з [PERSON] за Кредитним договором. Статтями 15 та 23 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено такої підстави для визнання кредитного договору недійсним, як надання/ненадання суб`єктом господарювання інформації споживачеві послуг про орієнтовну сукупну вартість кредиту, вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, тощо. У таких випадках споживач може наділятися правом на розірвання договору, правом на відшкодування завданих йому збитків. У разі встановлення, що позичальнику не була надана повна та достовірна інформація про умови кредитування і сукупну вартість кредиту та визнання недійсними окремих умов про встановлення несправедливих платежів та комісій: за дії. які банк вчиняє на власну користь; які не є послугою в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», при відсутності достатніх даних для визнання решти умов і договору в цілому несправедливими, відсутності достатніх даних щодо нечесної підприємницької практики чи введення позивача в оману, відсутні правові підстави для визнання кредитного договору недійсним у цілому. Аналогічні правові висновки наведені у постанові Верховного Суду від 29.01.2020р. у справі №726/2129/16-ц (провадження №61-44041св18). Відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року суди повинні з`ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов`язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за цим договором несе споживач. Не може регламентувати порядок дій Банку постанова Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року, бо вона набула чинності після дати укладання оспорюваного Кредитного договору. Одним із способів захисту добросовісної сторони є правовий принцип, згідно з яким особа втрачає право посилатися на будь-які факти на обґрунтування своїх домагань, якщо його попередня поведінка свідчила про те. що вона дотримується протилежної позиції (принцип естопелю). Поведінка є недобросовісною, якщо одна сторона договору прийняла виконання від іншої сторони, а після цього посилається на недійсність такого договору або його неукладеність. Якщо поведінка сторони давала іншій стороні підстави вважати, що договір є дійсним (виконувався належним чином сторонами протягом тривалого часу), то наступне висунення вимог про його недійсність або неукладеність є зловживанням правом. Оцінюючи дії учасника стосовно добросовісності, необхідно враховувати не лише сам факт виконання, а й волю сторін на виконання договору і досягнення відповідних їй правових наслідків. Так. підписання додаткових угод про несення змін до окремих умов, ділове листування щодо договору можуть свідчити про наявність у сторони волі на виконання договору надалі, що дозволяє контрагенту покладатися на дійсність угоди. Головне завдання застосування принципу добросовісності полягає в тому, щоб перешкодити стороні отримати переваги та вигоду як наслідок своєї непослідовності у поведінці на шкоду іншій стороні, яка добросовісно поклалася на певну юридичну ситуацію, створену першою стороною або обома. Недобросовісність поведінки позивача (вихід за межі здійснення цивільних прав) призводить до відмови у захисті його прав (ВС/КЦС № у справі № 202/12824/14-ц від 23.05.2018р.) Окрім того, заслуговують на увагу і доводи ТОВ "ФК "Форінт" стосовно неналежно обраного [PERSON] способу захисту порушеного права. Доречно звернено увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 № 522/1528/15-ц та постанові Верховного Суду від 14.06.2021р. № 924/181/20. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання кредитного договору, договорів забезпечення недійсними. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений. Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора. Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту. За наведених обставин, зустрічні позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та не можуть бути задоволені. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved