Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

11 травня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] , Приватний заклад Одеська початкова шкода «Стар-Тайм» про стягнення коштів, отриманих без достатньої правової підстави. Ухвалою суду від 12 травня 2022 року відкрито провадження по справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи. Ухвалою суду від 15 грудня 2022 року клопотання [PERSON] про заміну неналежного відповідача задоволено. Замінено неналежного відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Стар-Тайм» на належного відповідача Приватний заклад Одеська початкова шкода «Стар-Тайм». 27 лютого 2023 року від представника Позивача до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи гарантійного листа Приватного закладу Одеська початкова школа «Стар-Тайм» від 30.12.2022 року про визнання боргу та надання гарантій щодо повернення коштів. Ухвалою суду від 31 березня 2023 року клопотання [PERSON] задоволено. Залишено без розгляду позовну вимогу [PERSON] до ФОП [PERSON] про стягнення коштів, отриманих без достатньої правової підстави. Виключено зі складу відповідачів ФОП [PERSON] . Прийнято уточнену позовну заяву за збільшенням позовних вимог [PERSON] до Приватного закладу Одеська початкова шкода «Стар-Тайм» про стягнення коштів, отриманих без достатньої правової підстави. Продовжено слухати справу за позовом [PERSON] Приватного закладу Одеська початкова шкода «Стар-Тайм» про стягнення з Приватного закладу Одеська початкова шкода «Стар-Тайм» грошових коштів, які отримані без достатньої правової підстави в розмірі 53\~726,68 гривень, які складаються з 41\~250,00 гривень основного боргу, 11\~079,83 гривень інфляційного збільшення та 1\~396,85 гривень штрафних санкцій. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] звернувся до Приватного закладу Одеська початкова школа СТАР-ТАЙМ для отримання освітніх послуг на користь своєї дитини. \~ \~ \~ \~Згодом, Відповідач направив інформацію до Позивача про необхідність сплати освітніх послуг у розмірі 41250 гривень 00 копійок за реквізитами Фізичної особи підприємця [PERSON] . Освітні послуги повинні були включати в себе навчання з 1 березня 2022 року по 31 травня 2022 року включно. 10.02.2022 року відповідно до квитанції №0.0.2452327780.1 Позивач здійснив перерахунок коштів у розмірі 41250 гривень 00 копійок на користь ФОП [PERSON] для подальшого заключення договору про надання освітніх послуг на користь малолітньої [PERSON] (донька Позивача), проте цього фактично не відбулось, договір укладено не було, послуги не були надані. Позивач 24.02.2022 року звертався до Відповідача про повернення коштів, проте йому було відмовлено в цьому без будь-яких мотивованих підстав. Після цього на електронну пошту Відповідача було направлено претензію про повернення коштів, проте вона була проігнорована. Таким чином, Позивач фактично втратив кошти, не укладав будь-якого договору з Відповідачем та не отримав послуг, за якими звернувся, що в свою чергу є отриманням Відповідачем коштів, без достатньої правової підстави. В судове засідання 03 травня 2023 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Розгляд справи відкладено на 19 червня 2023 року. В судове засідання 19 червня 2023 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Від представника Позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності. В матеріалах справи є заява представника Позивача, у відповідності до якої, останній не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд\~підписує рішення без його проголошення. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернувся до Приватного закладу Одеська початкова школа СТАР-ТАЙМ для отримання освітніх послуг на користь своєї дитини. 10 лютого 2022 року відповідно до квитанції №0.0.2452327780.1 [PERSON] здійснив перерахунок коштів у розмірі 41 250 гривень 00 копійок на користь ФОП [PERSON] . Отримання зазначених коштів підтверджується наявного в матеріалах справи гарантійного листа Приватного закладу Одеська початкова школа «Стар-Тайм» від 30.12.2022 року про визнання боргу та надання гарантій щодо повернення коштів. З зазначеного гарантійного листа вбачається, що Приватний заклад «Школа Стар Тайм» визнає, що [PERSON] було сплачено 41\~250 гривень за послугу з навчання дитини у закладі на 3 місяці. Разом з цим зазначено, що через людський фактор, Позивачем було сплачено на помилкові реквізити, однак Приватний заклад «Школа Стар Тайм» зробив переказ на вірні реквізити. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось учасниками справи, зазначені кошти були перераховані для заключення договору про надання освітніх послуг на користь малолітньої [PERSON] (донька Позивача), проте цього фактично не відбулось, договір укладено не було, послуги не були надані. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах: від 14.04.2020р. по справі495/2442/16-ц, від 10 вересня 2018 року у справі №638/11807/15-ц, від 12 вересня 2018 року у справі №154/948/16, від 12 грудня 2018 року у справі №205/3330/14-ц. Слід зазначити в матеріалах справи є гарантійний лист Приватного закладу Одеська початкова школа «Стар-Тайм» від 30.12.2022 року про визнання боргу та надання гарантій щодо повернення коштів, у відповідності до якого Відповідач зазначив про гарантійне повернення раніше сплачених коштів трьома частинами з наступним графіком виплат: лютий 2023 року 13\~750 гривень, березень 2023 року 13\~750 гривень, квітень 2023 року 13\~750 гривень, однак Відповідач не надав доказів повернення грошових коштів. За викладених обставин, суд доходить висновку про те, що спірні грошові кошти у розмірі 41 250,00 грн. набуті Приватним закладом Одеська початкова школа «Стар-Тайм» без правової підстави на те, оскільки договір про надання освітніх послуг на користь малолітньої [PERSON] (донька Позивача) укладено не було, тому у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем повернути отримане майно, яке є безпідставно набутим. Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути грошові кошти набуті без достатніх правових підстав в розмірі 41 250,00 грн. Також позивач у своїй заяві про уточнення позовних вимог просить стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні збільшення у розмірі - 11\~079, 83 гривень інфляційного збільшення та 1\~396, 85 гривень штрафних санкцій (3% річних) за період з 10.02.2022 року по 28.03.2023 року на підставі\~статті 625 ЦК України. Статтею 536 ЦК України, встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.2\~ст.625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтю 625 ЦК України\~розміщено у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5\~ЦК України. Отже, положення розділу І книги 5\~ЦК України\~поширюються як на договірні (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5\~ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5\~ЦК України). Таким чином, дія\~статті 625 ЦК України\~поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі\~статті 1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини 2\~статті 625 ЦК України. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15, від 01.10.2014 № 6-113цс14 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18. Як вбачається з матеріалів справи відповідач безпідставно набуті кошти в сумі 41 250,00 грн. позивачу не повернув, чим прострочив виконання грошового зобов`язання, тому суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовано заявлено також вимогу про стягнення з відповідача на підставі\~ст.625 ЦК України\~3% річних та інфляційні втрати, які згідно з представленим позивачем розрахунком за період з 10.02.2022 року по 28.03.2023 року становлять 11\~079, 83 гривень інфляційного збільшення та 1\~396, 85 гривень штрафних санкцій (3% річних). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до Приватного закладу Одеська початкова шкода «Стар-Тайм» про стягнення коштів отриманих без достатньої правової підстави. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог сума сплаченого при поданні позовної заяви судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved