Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-22 00:00:00

05.05.2023 Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування звернулася до суду з позовом до [PERSON] , з участю третьої особи [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в якому просить суд ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05.05.2022 у матері [PERSON] відібрано дитину [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , вказані [PERSON] та [PERSON] . Батько дитини - [PERSON] , позбавлений батьківських прав, відносно дитини [PERSON] відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05.05.2022. Враховуючи вказані обставини, прийнято розпорядження голови Залізничної районної адміністрації від 10.06.2022 №168 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування малолітній [PERSON] » та дитину поставлено на облік дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування у відділі «Служба у справах дітей» Залізничного району управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради. Малолітня, [PERSON] за період з 10.09.2021 по 27.09.2021 перебувала в притулку для дітей «Служба у справах дітей» Львівської обласної державної адміністрації за адресою : м. Львів, вул. Левандівська, 17-В, з 27.09.2021 по 24.01.2022 в Комунальній установі "Центр соціальної підтримки дітей та сім`ї «Рідні» Львівської міської ради, з 24.01.2022 по 22.07.2022 в сім`ї патронатного вихователя [PERSON] . Відповідно до розпорядження голови Залізничної районної адміністрації від 22.07.2022 №228 «Про встановлення опіки над малолітньою [PERSON] та призначення опікуна», опікуном дитини призначено гр. [PERSON] . Малолітня [PERSON] проживає разом з опікуном за адресою: [ADDRESS] , де створено належні умови для проживання та виховання дитини, [PERSON] . Згідно пояснень опікуна, [PERSON] , за час проживання, з нею малолітньої, [PERSON] мати дитини, [PERSON] , до дитини не приходила та нею не цікавилась. Відповідно до характеристики СЗШ № 65 м. Львова від 28.03.2023 опікун дитини [PERSON] , цікавиться навчанням є активним помічником у навчанні, співпрацює з вчителем. Мати за час перебування дитини в навчальному закладі участі в навчально-виховному процесі не брала. Згідно з листом Львівського міського центру соціальних служб з [PERSON] неодноразово проводились профілактично-роз`яснювальні бесіди щодо необхідності належного виконання батьківських обов`язків, дотримання здорового способу життя, надано перелік вакансій від ЛМЦЗ для офіційного працевлаштування та складено резюме. Проте, відповідно до листа Львівського обласного центру зайнятості [PERSON] за послугами до Львівської філії ЛОЦЗ станом на 05.04.2023 року не зверталась. Під час неодноразових візитів у сім`ю за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та її співмешканець перебували з ознаками сильного алкогольного сп`яніння, поводили себе агресивно, висловлювались нецензурною лайкою, погрожували фізичною розправою. [PERSON] погано йшла на співпрацю з Львівським міським центром соціальних служб, не дотримувалась рекомендацій фахівців, від запропонованої реабілітації категорично відмовилась. На даний час, [PERSON] , зареєстована за адресою: [ADDRESS] (центр обліку та нічного перебування бездомних осіб), свого помешкання не має, надалі проживає у співмешканця за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з листа КНП «3-я міська поліклініка м. Львова» від 04.04.2023 № 139, дитина [PERSON] регулярно приходить на планові медичні огляди разом із опікуном [PERSON] . Розрахунок заборгованості від 09.03.2023 №В-5/33409, виданим Залізничним відділом державної виконавчої служби у місті Львові західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, заборгованість матері по сплаті аліментів на користь, малолітньої [PERSON] становить 17654, 50 грн. Відповідно до листа Львівського районного управління поліції відділ поліції № 1 від 05.04.2023 №3709/38/01-2023, стало відомо, що [PERSON] , за період 2022-2023 притягувалась до адміністративної відповідальності згідно ч. 1 ст. 178 КУпАП та згідно ч.1 ст. 175-1КУпАП за куріння тютюнових виробів у місцях, де це заборонено, а також накладено стягнення у вигляді попередження за розпивання алкогольних напоїв у заборонених законом місцях. За час перебування дитини під опікою звернень від матері до органу опіки та піклування при Залізничній районній адміністрації щодо повернення їй дитини не надходило, мати дитиною не цікавиться, не переживає за її життя та майбутнє, матеріально не забезпечує. Оскільки на даний час мати - [PERSON] не виконує батьківських обов`язків, не цікавиться дитиною, веде соціально-негативний спосіб життя, ніде не працює, незацікавлена у необхідності підвищення свого батьківського потенціалу для подолання складних життєвих обставин, не забезпечила умови для повернення дитини в біологічну сім`ю, Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради, як органом опіки та піклування прийнято висновок про доцільність позбавлення матері [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Враховуючи вищевикладене, просить позбавити її батьківських прав . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та третя особа [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Просять позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. У відповідності до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої, згідно долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.11.2015 року є - [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05.05.2022 малолітню [PERSON] , [INFO] , відібрано від матері [PERSON] , [INFO] без позбавлення її батьківських прав та батька [PERSON] , [INFO] , позбавлено батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Стягнуто аліменти з [PERSON] та [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON] до досягнення нею повноліття, в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з часу звернення до суду, а саме: з 10.02.2022. Згідно розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 10.06.2022 № 168 вбачається, що малолітній [PERSON] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування, яка перебуває в сім`ї патронатного вихователя [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 22.07.2022 №228 опікуном малолітньої [PERSON] призначено [PERSON] та місцем опіки встановлено за адресою: [ADDRESS] , де створено належні умови для проживання та виховання дитини. Сімейним кодексом України встановлені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так, зокрема, встановлено, що батьки зобов`язані виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] участі в вихованні доньки [PERSON] не приймає, не цікавиться її життям, не спілкується з нею, не надає жодної матеріальної допомоги, аліменти не сплачує, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 09.03.2023, згідно якого заборгованість по аліментах складає 17654,50 грн.. Малолітня [PERSON] з моменту встановлення над нею опіки проживає разом [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом головного спеціаліста відділу «Служба у справах дітей» про обстеження умов проживання. Відповідно до характеристики навчального закладу СЗШ №65 м. Львова від 29.03.2023 [PERSON] навчається у школі з 01.09.2022, належну увагу вихованню і навчанню приділяє опікун [PERSON] , є активним помічником у навчанні, співпрацює з вчителем. Мати дитини за час перебування дитини в навчальному закладі участі в навчально-виховному процесі не брала. Крім того, в письмовій заяві опікуна [PERSON] від 10.04.2023 зазначила, що за період проживання у неї малолітньої [PERSON] , мати дитини не приходила, не телефонувала та жодним чином не цікавилась дитиною. Так, висновком органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №260001-вих.51676 від 01.05.2023 визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Суд вважає, що висновок даний на повно з`ясованих об`єктивних обставинах і тому суд покладає його в основу рішення. У відповідності до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав у разі, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно ст. 150 СК України та ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створюючи належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, найважливіший обов`язок матері та батька - це обов`язок виховувати, ростити дитину. Це обов`язок не лише перед дитиною, а й перед усією родиною та суспільством. Статтею 59 Закону України «Про освіту» та ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, які дії належить вчиняти батькам для розвитку дитини як особистості. Зокрема, встановлено, що батьки зобов`язані виховувати у дітей працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до старших, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів. Отже, на відповідача як батька дитини, законодавством покладено обов`язок піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Встановлені судом обставини свідчать про неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до загальних положень Сімейного кодексу України держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Згідно вимог ч.2 ст.3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст.ст.5,7 СК). Згідно з положеннями Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1985року, ратифікованої постановою Верховної Ради УРСР від 27 лютого 1991року №789-ХII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина з моменту народження має право, наскільки це можливо, знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» (Заява N 39948/06), встановлено, що вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватись вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки та піклування на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні даного питання. На підставі вищенаведеного, оскільки встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України» № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. Оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», а тому із відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073, 60 грн.

Outcome: approved