Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

03.11.2022 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» до [PERSON] про відшкодування шкоди (збитків), в якій позивач просить стягнути відповідача на його користь кошти, незаконно збережені у себе відповідачем за час тривалого незаконного використання майна позивача відповідачем без належної правової підстави та упущену вигоду внаслідок знецінення майна, яке було придбано на замовлення відповідача для передачі на умовах фінансового лізингу, але не перейшло йому внаслідок нікчемності правовідносин фінансового лізингу. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.12.2022\~року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено здійснювати у формі загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20.04.2023\~року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання 06.06.2023 року представник позивача не з`явився, через канцелярію суду представник позивача адвокат Лисенко Д.В., надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив про підтримання заявлених позовних вимог, просив задовольнити позов. Відповідач у судове засідання, призначене на 06.06.2023 року, не з`явився. Про дату та час судового засідання із розгляду справи по суті повідомлявся належним чином. Відзив на позов до суду не подав. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України). У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.\~ Суд, дослідивши матеріали справи на засадах змагальності та в межах позовних вимог, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що з 11.12.2018 між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, на підставі яких у період до вересня 2020 року відповідач користувався майном, що належить позивачу, а саме автомобілем марка FORD, модель FOCUS, рік випуску 2008 \~ \~ \~ \~колір синій, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , який було придбано позивачем на виконання заяви відповідача про фінансування купівлі цього автомобіля, на укладеного з останнім умовах відповідного Договору фінансового лізингу, укладеного у простій письмовій формі. У відповідності до акту приймання-передачі до якого з 11.12.2018 р. автомобіль перебував у його користуванні до моменту вилучення власником майна. Як встановлено судом, позивач ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ», код ЄДРПОУ 42441539, є надавачем фінансових послуг - Лізингодавцем (Види економічної діяльності: 64.91 Фінансовий лізинг (основний)), та здійснює таку діяльність у відповідності Розпорядження Нацкомфінпослуг № 1766 від 03.10.2018 р. про взяття на облік ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» як особи, яка не є фінансовою установою, але має право надавати окремі фінансові послуги (фінансового лізингу). За Законом України «Про фінансовий лізинг» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). На підставі заяви відповідача про фінансування купівлі цього автомобіля, на укладеного з останнім умовах відповідного Договору фінансового лізингу, позивач уклав із третьою особою договір купівлі-продажу транспортного засобу за ціною, визначеною на рівні оціночної вартості майна (суб`єкт оціночної діяльності ФОП [PERSON] , сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 482/18 від 80.06.2018 р.), висновок від 06.12.2018 р. у розмірі 178016,09 грн. та зареєстрував 11.12.2018 р. право власності за ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» на автомобіль FORD, модель FOCUS, рік випуску 2008 колір синій, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , на який видані номерні знаки [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 11.12.2018 р., видане ТСЦ 8044. Цього ж дня, 11.12.2018 р., даний автомобіль було передано відповідачу, який користувався ним до 14 вересня 2020 року, коли автомобіль було повернуто власником самостійно. Докази граничної дати вилучення у відповідача автомобіля підтверджуються також його заявою на спецлінію 102 (ЖЕОЗП № 65526 від 14.09.2020 р.) про викрадення в датою 14.09.2020 р. у нього вищеозначеного автомобіля. Як вбачається з матеріалів справи, в межах окремо поданих заяв [PERSON] на адресу ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ», а саме заявами від 10 серпні 2020 р., від 15 вересня 2020 р. та заявою від 11.12.2018 р. [PERSON] зазначив про нікчемність укладеного з ним договору фінансового лізингу № ЧГ-111218/6 від 11.12.2018 р., та зазначив про необхідність повернення йому раніше сплачених коштів за правилами односторонньої реституції. Зазначені обставини вивчалися судом у справі № 369/15196/20, провадження № 2/369/697/22, а отже, приймаються судом як преюдиційні в частині нікчемності договору фінансового лізингу, про встановлення якого немає потреби в постановленні самостійного рішення суду, через встановлення обставин нікчемності Договору фінансового лізингу за законом (через недотримання нотаріальної форми посвідчення правочину оренди) та враховує інші, встановлених судом у згадані справі обставин початку та закінчення тривалості користування відповідачем майном (автомобілем) позивача. До таких доводів суд вважає за доцільне також застосувати принцип римського права non concedit\~venire\~contra\~factum\~proprium про заборону суперечливої поведінки, який, в контексті правовідносин, що склалися між сторонами даної цивільної справи, виключає можливість оцінювати предмет спору не інакше, як дійсну відсутність договірної підстави користування відповідачем майном та суто кондикційний характер виниклих та тривалий час існуючих правовідносин, які визначають безпідставне користування майном позивача та шкоду, спричинену такими діями. Отже, судом встановлений період часу з 11.12.2018 по 14.09.2020 р., протягом якого відповідач користувався майном ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» без належної правової підстави. Кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності, який може бути застосований самостійно на підставі статті 1212 ЦК України шляхом подання кондикційного позову (постанова Верховного Суду України у справі від 02.03.2016 № 6-3090 цс15). Правові висновки про застосування частини першої\~статті 1212 ЦК України\~до правовідносин щодо фактичного використання майна без достатньої підстави викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня\~2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18). За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України). Із правової природи такого зобов`язання вбачається, що фактичне користування майном на підставі договору оренди в разі визнання його недійсним унеможливлює застосування наслідків наслідки недійсності правочину відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України, оскільки використання майна подія, як юридичний факт сама по собі безповоротна, і відновити первісне положення сторін практично неможливо. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 23.12.2015 р. у справі № 918/144/15 (пров. 3-1143гс15) Цими висновками керується позивач під час формування правової позиції по даній справі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша 1212\~ЦК України. Відповідно до пункту 1 частини третьої\~статті 1212 ЦК України\~положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (абзац 1 частини першої\~статті 216 ЦК України). Системне тлумачення абзацу 1 частини першої\~статті 216 ЦК України\~та пункту 1 частини третьої\~статті 1212 ЦК України\~свідчить, що: (а) законодавець не передбачив можливість здійснення односторонньої реституції; (б) правила абзацу 1 частини першої\~статті 216 ЦК України\~застосовуються тоді, коли відбувається саме двостороння реституція; (в) в тому разі, коли тільки одна із сторін недійсного правочину здійснила його виконання, то для повернення виконаного підлягають застосуванню положення\~глави 83 ЦК України. Ураховуючи наведене, грошові кошти передані позивачем за нікчемними правочинами підлягають поверненню на підставі\~статті 1212 ЦК України. Належним способом захисту у такому випадку є звернення з вимогою про відшкодування вартості того, що одержано за недійсним правочином, за цінами, які існують на момент відшкодування (такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 19.10.2016 у справі № 18/122-12/2 (№ 3-826гс16)). \~ \~ \~ \~Позивачем визначено\~вартість користування\~майном та\~враховано вартість\~користування майном\~за цінами,\~сформованими на\~момент подання\~позовної заяви,\~визначено згіднонорм бухгалтерського обліку, якими передбачено прискорену амортизацію об`єкта фінансового лізингу. За умови, якби позивач та відповідач завершили правовідносини фінансового лізингу, амортизація автомобіля за Договором фінансового лізингу визначалася строком лізингу - 24 місяці (2 роки, 2х365 днів, 730 днів) та в кінці строку лізингу вартість автомобіля, за обліком лізингодавця (позивача) дорівнювала би «нуль» грн. Відповідно, зменшення вартості користування впродовж одного місяця визначена математичною операцією, за якою початкова (оціночна) вартість автомобіля поділена на 24 міс. При ціні автомобіля позивача у розмірі 178016,09 грн., за звітом про оцінку від 06.12.2018 р. вартість одного дня користування розрахована судом у розмірі 243,85грн./день \~ \~ \~ \~Отже, розмір безпідставно збережених коштів лише в частині вартості амортизації (зносу) автомобіля становить визначену щоденний ціновий показник, помножений на 643 (кількість днів фактичного користування з 11.12.2018 р. по 14.09.2020 р.), усього 156\~800,47 грн., що є коштами, незаконно збереженими у себе відповідачем за час використання майна позивача (автомобіля FORD FOCUS, номер шасі (кузову) [NUMBER] ) без належної правової підстави. \~ \~ \~ \~Упущена вигода це втрати очікуваного приросту в майні, на підставі беззастережних доказів реальної можливості їх отримання, у разі недопущення правопорушення. Отже, реальність можливості отримання такого приросту не випливає з умов договору, але має бути доведена позивачем. \~ \~ \~ \~Враховуючи припис частини 4 статті 623 ЦК України, на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. Кредитор повинен не лише точно підрахувати розмір збитків, але й підтвердити їх документально. При визначенні розміру упущеної вигоди мають враховуватися відомості, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання винагороди, якби зобов`язання було виконано боржником у належний спосіб. Дохід не може бути абстрактним, адже для відшкодування упущеної вигоди повинні враховуватися заходи, вжиті потерпілою особою для його отримання (Постанова Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі №908/2261/17). Тобто, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. \~ \~ \~ \~Так, позивачем заявлено до стягнення з відповідача упущену вигоду у формі різниця між вартістю покупки майна у 2018 році та його продажу у 2020 р., що доведено матеріалами справи, а саме за звітом про оцінку від 06.12.2018 р. про вартість майна на момент придбання та передачі майна відповідачу у розмірі 178016,09 грн та вартістю оцінки майна на момент наступного продажу майна, після вилучення автомобіля, у розмірі 98749,00 грн. (висновок про вартість об`єкта оцінки від 21.09.2020 р., через 7 днів з моменту його вилучення у відповідача). \~ \~ \~ \~Статтею 806\~Цивільного кодексу\~України,\~визначено,\~що за\~ договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). \~ \~ \~ \~Також, пунктом «б» третього абзацу пункту 14.1.97. Статті 14 Податкового Кодексу України визначено, що фінансовий лізинг - це господарська операція юридичної особи (лізингодавця), за якою лізингодавець передає лізингоодержувачу майно, яке є основним засобом і придбане або виготовлене лізингодавцем, а також усі ризики та винагороди, пов`язані з правом володіння та користування об`єктом фінансового лізингу. Лізинг вважається фінансовим за наявності хоча б однієї з таких умов: об`єкт лізингу передається на строк, протягом якого амортизується не менш як 75 відсотків його первісної вартості, а лізингоодержувач зобов`язаний на підставі лізингового договору та протягом строку його дії придбати об`єкт лізингу з подальшим переходом права власності від лізингодавця до лізингоодержувача за ціною, визначеною у такому лізинговому договорі; балансова (залишкова) вартість об`єкта лізингу на момент закінчення дії лізингового договору, передбаченого таким договором, становить не більш як 25 відсотків первісної вартості ціни такого об`єкта лізингу, що діє на початок строку дії лізингового договору; сума лізингових платежів, зазначених у договорі лізингу на момент укладення такого договору, дорівнює первісній вартості об`єкта лізингу або перевищує її; майно, що передається у лізинг, виготовлене за замовленням лізингоодержувача та після закінчення дії лізингового договору не може бути використаним іншими особами, крім лізингоодержувача, виходячи з його технологічних та якісних характеристик. \~ \~ \~ \~Під терміном "строк фінансового лізингу" слід розуміти передбачений лізинговим договором строк, який розпочинається з дати передання ризиків, пов`язаних із зберіганням або використанням майна, чи права на отримання будь-яких вигод чи винагород, пов`язаних з його використанням, або будь-яких інших прав, що слідують з прав на володіння, користування або розпоряджання таким майном, лізингоодержувачу та закінчується строком закінчення дії лізингового договору, включаючи будь-який період, протягом якого лізингоодержувач має право прийняти одноосібне рішення про продовження строку лізингу згідно з умовами договору. \~ \~ \~ \~Також, нормами ч.5 ст. 29 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» визначено, що фінансова компанія має право також здійснювати іншу господарську діяльність з урахуванням обмежень, встановлених нормативно-правовими актами Регулятора, крім діяльності у сфері матеріального виробництва і торгівлі, та Обмеження, встановлені\~абзацом першим\~цієї частини, не поширюються на продаж фінансовими компаніями, які мають право надавати послугу фінансового лізингу, майна, яке було предметом договору фінансового лізингу, але право власності на яке не перейшло до лізингоодержувача, та продаж майна, набутого фінансовими компаніями в результаті звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). \~ \~ \~ \~Отже, матеріалами справи підтверджено, що 11.12.2018 р. позивачем, ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ», саме для відповідача, на виконання заяви на фінансування та укладеної до визначеної саме відповідачем специфікації, у обраного відповідачем продавця позивачем як Лізингодавцем, з метою надання послуги фінансового лізингу (а не продажу власного майна), ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ», діючи як надавач фінансової послуги згідно розпорядження Нацкомфінпослуг № 1766 від 03.10.2018 р. про взяття на облік ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» як особи, яка не є фінансовою установою, але має право надавати окремі фінансові послуги (фінансового лізингу), придбало саме для відповідача автомобіль FORD, модель FOCUS, рік випуску 2008 колір синій, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , на який видані номерні знаки [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 11.12.2018 р., видане ТСЦ 8044, та цього дня, 11.12.2018 р., даний автомобіль було передано відповідачу, який користувався ним до 14 вересня 2020 року. \~ \~ \~ \~Отже, відповідач став учасником правовідносин, за яких саме для нього ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» як Лізингодавцем було придбано автомобіль, оцінений у 178016,09 грн., та який 643 дні був у користуванні відповідача, за наслідком чого його вартість було зменшено (знецінено) до 98749,00 грн. (підтверджено висновком про вартість об`єкта оцінки від 21.09.2020 р.). Таким чином, суд констатує прямий причинно-наслідковий зв`язок між зменшенням вартості майна внаслідок безпідставного користування майном відповідачем, який визначається у різниці між оціночною вартістю переданого та вилученого у нього майна. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд доходить висновку про відповідність обраного позивачем способу захисту та про необхідність задоволення заявленого до відповідача кондикційного позову, адже відступів від позицій Верховного Суду, на які послався суд у цьому рішенні, не встановлено. Через це з відповідача на користь позивача слід стягнути вартість користування майном позивача протягом 643 днів (кількість днів фактичного користування з 11.12.2018 р. по 14.09.2020 р.), за розрахунком, здійсненим (підтвердженим) судом, у розмірі 156\~800,47 грн., що є коштами, незаконно збереженими у себе відповідачем за час використання майна позивача (автомобіля FORD FOCUS, номер шасі (кузову) [NUMBER] .) без належної правової підстави, а також стягнути з відповідача упущену вигоду у формі різниця між вартістю покупки майна у 2018 році та його продажу у 2020 році на суму 77916,09 грн. (що є різницею між 178016,09 грн та вартістю оцінки майна на момент наступного продажу майна, після вилучення автомобіля, у розмірі 98749,00 грн., який фактично реалізований дорожче, за ціною 100100,00 грн., відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8044/2020/2275564 від 30.10.2020 р.). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3520,75 грн, який сплачено позивачем. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved