Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений 16 жовтня 1999 року з відповідачем [PERSON] у Франківському відділ реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції (актовий запис №477). Позов мотивує тим, що сімейне життя між подружжям не склалось, шлюбні відносини між ними фактично припинені. Під час шлюбу у них народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Спільного господарства подружжя не ведуть, подружніх відносин не підтримують. Зазначає, що примирення між ним та відповідачем неможливе, просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 06 квітня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач подала до суду клопотання, згідно якого просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, відповідно до якої позов визнав. На підставі положень ч.2\~ст.247\~ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Тобто, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16 жовтня 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Франківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, за відповідним актовим записом №477. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх відносин, примирення між ними неможливе та суперечить інтересам подружжя. У ході судового провадження примирення між сторонами не відбулось. Беручи до уваги вищенаведене, враховуючи те, що шлюб ґрунтується на засадах добровільності, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнав, оскільки примирення між сторонами є неможливим, сімейний розлад носить тривалий та постійний характер, сім`ю поновити неможливо, суд дійшов висновків про наявність достатніх підстав для задоволення позову. Розподіл судових витрат слід провести на підставі ст.141 ЦПК України. Стосовно вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1ст. 137 ЦПК України, відповідно до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як встановлено судом, між позивачем та адвокатом Бенцак О.П. укладено Договір про надання правової допомоги №06/23 від 28.03.2023, предметом якого є надання клієнту правової допомоги. Відповідно до витягу з додатку до акту приймання-передачі наданих послуг від 30.03.2023, згідно з договору, вартість послуг, наданих адвокатським об`єднанням становить 1300,00 грн. Вказане підтверджується також квитанцією АТ «Універсалбанк» про оплату позивачем послуг адвоката. Суд вважає, що визначена адвокатом сума гонорару є обґрунтованою, такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих адвокатом послуг, у зв`язку з чим вказана сума підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Відтак, з відповідача також підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу, які становлять 1300,00 грн.

Outcome: approved