Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

У лютому 2023 року представник позивача звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за спожиту теплову енергію в період з 01 березня 2019 року по 30 листопада 2022 року в сумі 356455 грн. Свої вимоги мотивує тим, що позивач, як виробник і виконавець, надає послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді відповідачам за адресою: [ADDRESS] . У даній квартирі зареєстровані відповідачі. Площа квартири включена до всієї опалювальної площі будинку, на яку подається теплове навантаження, будинок обладнаний лічильником опалення і щомісячно позивач отримує покази використаної теплової енергії. Відповідачу за теплову енергію в період з 01 березня 2019 року по 30 листопада 2022 року нараховано борг в розмірі 356455 грн. за послуги з централізованого опалення. Заборгованість за вказаний період не погашалася. Оскільки відповідачі не виконують свого обов`язку з оплати послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 10 квітня 2023 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова вказана справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачам було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі. Також, 10 квітня 2023 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова відмовлено у відкриті провадження у справі в частині вимог до [PERSON] , оскільки останній помер до відкриття провадження /а.с.30/. Відповідачі подали до суду письмовий відзив /а.с.41-43/, у якому зазначають, що позов задоволенню не підлягає, а борг за комунальні послуги слід розподілити рівномірно на чотирьох співвласників квартири [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , тобто, з кожного слід стягнути по 25% від загальної суми боргу. 04 травня 2023 року відповідачі подали до суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін /а.с.56,57/. 05 травня 2023 року ухвалою суду у задоволені вищевказаного клопотання відповідачів відмовлено /а.с.61,62/. Враховуючи наведене, відповідно до частини 8 статті 178\~та частини 5 статті 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що Львівське комунальне підприємство «Залізничнетеплоенерго» є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії та виконавцями послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності (пункт 3-4 частини 2\~статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). З довідки обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» № 1700 від 25.04.2023 року вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] /а.с.46/. [INFO] [PERSON] помер /а.с.47/. У вказаній квартирі проживають та зареєстровані двоє осіб, а саме: відповідачі [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації від 21.04.2023 року № 69/04, виданою ОСББ «Кульпарківська 128» /а.с.49/. Таким чином, відповідачі є споживачами послуг з центрального опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , що відповідачами у відзиві не заперечується. Постановою НКРЕКП\~№ 664\~від 13\~червня 2014\~року встановлено\~тариф на\~послугу з\~централізованого опалення\~по умовно\~змінній частині\~для абонентів\~житлових будинків\~з будинковими\~та квартирними\~засобами обліку теплової енергії в сумі 247,48 грн./Гкал., а на умовно-постійну частину - 25589,07 грн./Гкал./год./міс.; гаряче водопостачання за ціною 26,88 грн./м3. Вказаний тариф діяв до 21 листопада 2014 року та був змінений\~постановою НКРЕКП\~№ 146\~від 17\~жовтня 2014 року, якою встановлено вартість послуги з централізованого опалення по умовно змінній частині тарифу для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними засобами обліку теплової енергії в сумі 247,48 грн./Гкал., а на умовно-постійну частину - 25589,07 грн./Гкал./год./міс.; гаряче водопостачання за ціною 26,72 грн./м3. Зазначена постанова НКРЕКП є чинною, у судовому порядку незаконною не визнавалася. З актів контрольного зняття показів теплового лічильника у будинку по [ADDRESS] , складених позивачем протягом 2019 2022 років убачається, що позивач вчасно постачав теплову енергію споживачам, які мешкають у квартирах, розташованих у вказаному будинку /а.с.12-20/, а відтак зазначені споживачі, зокрема, до яких належать і відповідачі, споживали теплову енергію, визнаючи таким чином наявність правовідносини, а також, взаємні права і обов`язки, що з них випливають. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за послугу з централізованого опалення сума заборгованості відповідачів по оплаті вказаних послуг за період з 01 березня 2019 року по 30 листопада 2022 складає 35645,75 грн. /а.10/, що свідчить про неналежне виконання відповідачами зобов`язань, наслідком чого є порушення права позивача на одержання плати за надані послуги у встановлений законодавством строк. Відповідачі від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався) та фактично споживали їх. Жодного разу не зверталися до позивача із запереченнями щодо боргу, що кожного місяця вказується в рахунках. Отже, між позивачем та відповідачами склалися зобов`язальні правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. За положеннями частини 1\~статті 13 ЦК України\~цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Питання надання житлово-комунальних послуг регулюються спеціальним законодавством, а саме:\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги»,\~Закону України «Про теплопостачання»\~та Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженими\~Постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року № 690. Так,\~статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Частиною 1\~статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до пункту 1 частини 3\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно з пунктом 3 частини 2\~статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~виконавець зобов`язаний, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. У частині 1\~статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 20 цього Закону\~споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 даного Закону у споживача є обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з пунктом 35 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженими\~постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року № 690,\~статті 19 Закону України «Про теплопостачання»\~оплата за надані послуги вноситься щомісячно. Відповідно до\~статті 67 ЖК України\~плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями\~77,\~78,\~81 ЦПК України\~передбачено, що на сторони у справі покладається обов`язок по наданню належних та допустимих доказів як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до пункту 14 Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженими\~Постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року № 690, надання послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договір між позивачем та відповідачами не укладався, однак правовідносини, які виникли, регулюються\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги», чинним на момент надання житлово - комунальних послуг та Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженими\~Постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року № 690. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №344/10719/16-ц. Суд не бере до уваги твердження відповідачів, що позов не підлягає задоволенню з підстав того, що позивач не звернувся з відповідною вимогою до третього співвласника квартири [PERSON] про стягнення з нього заборгованості за надані послуги, з огляду на наступне. Відповідно до частини 3 статті 9 «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Статтею 322 Цивільного кодексу України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Непроживання відповідача у квартирі, яка належить йому на праві власності, та факт відсутності його реєстрації у цій квартирі не звільняє [PERSON] , як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд в постанові від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17-ц. Разом з тим, згідно зі статтею 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. З аналізу положень, вказаної норми ЦК України слідує, що при солідарному обов`язку кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо. Пред`явивши вимогу до одного із солідарних боржників, який не задовольнив цю вимогу, кредитор має право пред`явити вимогу до іншого солідарного боржника. Відповідно до статті 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Таким чином, у разі виконання відповідачами зобов`язання (сплати заборгованості), останні матиме право регресної вимоги до співвласника квартири [PERSON] . Відповідно до частин 1, 6\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачами,\~\~всупереч положенню частини 1\~статті 81 ЦПК України\~не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих позивачем послуг централізованого опалення в період з 01 березня 2019 року по 30 листопада 2022 року та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, вважає встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в період з 01 березня 2019 року по 30 листопада 2022 року складає 35645,75 грн. є законними і обґрунтованими та такими, що\~\~підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому, суд керується практикою Європейського суду з прав людини, який вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, враховуючи, що відповідачі є особами з інвалідністю І групи /а.с.53,54/, які звільнені від сплати судового збору, суд вважає, що сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2684,00 грн. слід компенсувати останньому за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved