Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] - звернулися до суду з позовною заявою, в якій просили визнати за ними право власності по 1\\2 частці за кожним на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після батька [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що позивачі є рідними братом і сестрою, батьком яких є [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті батька відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] . Заповіту на випадок своєї смерті батько не залишив. Позивачі в установлений законом строк звернулися із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області С.Сібільової, однак нотаріусом було відмовлено у видачі позивачам Свідоцтв про право на спадщину за законом, оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності батька на вказаний будинок з надвірними будівлями, в зв`язку з чим позивачам було рекомендовано звернутися до суду. Позивачі наполягають, що спірний будинок будувався батьком на підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку, укладеного спадкодавцем із виконавчим комітетом Готвальдівської міської Ради депутатів трудящих, повноваження якого зараз має відповідач - Зміївська міська рада Чугуївського району Харківської області. Земельна ділянка під вказаними будівлями була надана батькові рішенням виконкому відповідно до діючого на той час законодавства. Після будівництва батько оформив технічний паспорт на будівлі, однак з невідомих причин не зареєстрував своє право власності на домоволодіння, що не може бути підставою для позбавлення права позивачів на успадкування належного батькові майна. В зв`язку з чим вони змушені звернутися до суду з відповідним позовом. Ухвалою Змївського районного суду Харківської області від 08.05.2023 року відкрито провадження за позовною заявою та призначено цивільну справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження у справі, встановлено учасникам строк для подання заяв по суті позовних вимог. Витребувано в нотаріуса відомості щодо наявності спадкової справи після померлого [PERSON] , наявності заповітів та кола спадкоємців. На виконання вимог ухвали нотаріусом надіслано копію матеріалів спадкової справи та подано заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач - Зміївська міська рада Чугуївського району Харківської області - відзиву на позов чи інших заперечень проти позовних вимог до суду не подавав. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 23.05.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі за наявними матеріалами справи. Позивачі наполягали на задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.8 статті 178, ч.2 статті 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на\~те,\~що всі\~особи,\~які беруть\~участь у\~справі,\~в судове\~засідання не\~з`явилися,\~відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, додані до неї, заяви учасників, суд встановив наступне: [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Зміївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис про смерть № 1166 від 22.10.2021 (а.с.11) [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Зміївським райвідділом ЗАГС Харківської області 04.12.1976, актовий запис № 262 від 29.11.1976 (а.с.12) Крім того, [PERSON] є також батьком позивачки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Готвальдівським райвідділом ЗАГС Харківської області 25.07.1984, актовий запис № 147 від 25.07.1984 (а.с.13) [PERSON] , [INFO] , 23 липня 2005 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 91 від 23.07.2005 року (а.с.14) Як вбачається зі Свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , виданого Зміївським райвідділом ЗАГС Харківської області 07.06.1975, спадкодавець [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , актовий запис про шлюб № 74 від 07.06.1975 року (а.с.15) [PERSON] , [INFO] , яка є матір`ю позивачів згідно вище наведених Свідоцтв про народження, померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Зміївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис про смерть №173 від 24.07.2019 (а.с.16) Згідно Довідки про склад спадкоємців, виданої приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Сібільовою Святославою Михайлівною 02.09.2022 року, за матеріалами спадкової справи № 58/2021, спадкоємцями за законом І черги після померлого [INFO] [PERSON] , є його діти позивачі [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожний (а.с.18) Таким чином, належними й допустимими доказами підтверджено родинний зв`язок між спадкодавцем [PERSON] як батьком та його сином і донькою - позивачами [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч.1 статті 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 статті 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи № 58/2021, заведеної приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Сібільовою Святославою Михайлівною 02.09.2022 року після померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини 25.10.2021 та 04.12.2021 року відповідно, а отже, згідно положень статей 1268-1270 Цивільного кодексу України, є такими, що прийняли спадщину. Згідно інформаційної довідки № 66973338 від 25.10.2021 року, інформація про заповіти/спадкові договори, укладені [PERSON] , у Спадковому реєстрі відсутня, а отже, на підставі ч.2 статті 1223 Цивільного кодексу України, має місце спадкування за законом. Відповідно до Довідки №5339 від 26.10.2021 року, виданої відділом реєстраційних послуг Зміївської міської ради, спадкодавець [PERSON] станом на день своєї смерті [INFO] був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . Крім нього за вказаною адресою ніхто не був зареєстрований. Постановою приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Сібільової Святослави Михайлівни від 23.03.2023 року відмовлено позивачеві [PERSON] , що діяв від свого імені та від імені сестри позивачки [PERSON] , у видачі Свідоцтв про право на спадщину за законом по 1\\2 частці кожнму, в зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності спадкодавця на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , та роз`яснено їх право звернутися до суду в порядку позовного провадження (а.с.22-23) Як вбачається з рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 65531206 від 21.11.2022 року, прийнятого державним реєстратором відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Харківської області Борко А.С., у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про державну реєстрацію права власності або іншого речового права на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.19-20) Згідно Довідки № 1217 від 30.06.2022 року Комунального підприємства «Зміївське бюро технічної інвентаризації, містобудування, землевпорядкування та архітектури» Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, згідно архівних відомостей КП «Зміївське БТІ ЗМА», реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] не проводилася. Адресу житлового будинку, а саме назву провулку - змінено згідно рішення сесії VІІ скликання Зміївської міської ради від 25.03.2016 року (а.с.32) 23 травня 2022 року за заявою позивача [PERSON] внесено інформацію про спадковий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за вище зазначеною адресою до Реєстру будівельної діяльності щодо інформацію про технічну інвентаризацію Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва та отримано Звіт про його незалежну оцінку, згідно якого вартість будинку в цілому на момент звернення до суду складає 202200,00 гривень. (а.с.34-41) При цьому, як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконкому Готвальдівської міської Ради депутатів трудящих №69 від 27.02.1981 року [PERSON] надано у безстрокове користування земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 600,00 кв.м., для будівництва індивідуального будинку (а.с.31) Згідно Договору від 28 квітня 1981 року про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності, виконком Готвальдівської міської Ради депутатів трудящих згідно рішення виконкому № 69 від 27.02.1981 року, надав [PERSON] на праві безстрокового користування земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 600,00 кв.м. На вказаній ділянці забудовник (спадкодавець [PERSON] ) зобов`язувався відповідно до пункту 2 Договору, побудувати житловий будинок, сарай, кухню, погріб, гараж, вбиральню, огородити ділянку забором (дерев`яною огорожею) (а.с.24-25) Одночасно з укладеним Договором, [PERSON] було надано Дозвіл від 28.04.1981 на виконання робіт по індивідуальному будівництву житлового будинку за типовим проектом (а.с. 26-29). Згідно Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформацію про технічну інвентаризацію Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва № 1180 від 23.05.2022 року, будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м, право власності на яку не оформлено, кадастровий номер відсутній. Рік завершення будівництва 1982. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов наступного: За змістом ч.1 статті 4 ЦПК України, статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу. Способами захисту цивільного права та інтересу може бути, в тому числі, й визнання права. Відповідно до статті 41 Конституції України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та\~Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції"\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину Підставою для відмови позивачам у видачі нотаріусом Свідоцтв про право на спадщину за законом стала відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів, що підтверджували набуття померлим [PERSON] права власності на спірний будинок та державної реєстрації вказаного речового права за останнім. Згідно статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. За змістом положень статті 331 Цивільного кодексу України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа,\~яка виготовила\~(створила)\~річ зі\~своїх матеріалів\~на підставі\~договору,\~є власником\~цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до частин 2 - 3 статті 3\~Закону України\~"Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень" від 01.07.2004,\~речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяження,\~що виникли\~до 01\~січня 2013\~року визнаються\~дійсними за\~наявності однієї\~з таких\~умов: 1) реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, встановлення судом часу завершення\~спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Як встановлено судом, рік побудови будинку й господарських будівель за адресою: [ADDRESS] , визначений бюро технічної інвентаризації, 1982 , та не містить відміток про самочинно здійснене будівництво. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час його побудови регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі Інструкція), проте така реєстрація не визнавалася обов`язковою та виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від її державної реєстрації. Додатком до вище вказаної Інструкції був Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводилася реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, у пунктах 4, 13 якого такими документами зазначені Договори про\~надання у\~безстрокове користування\~земельної ділянки\~для відбудови\~і експлуатації\~будівель,\~рішення виконкому\~місцевої Ради\~депутатів трудящих\~про відвід\~земельної ділянки. Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в\~ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів"\~та в\~листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється, що по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття\~постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. В судовому\~засіданні належними\~й допустимими\~доказами підтверджено,\~що батькові\~позивачів \~спадкодавцю [PERSON] \~рішенням виконкому\~міської ради\~було виділено у безстрокове користування земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 600,00 кв.м., для будівництва індивідуального будинку. Між спадкодавцем та органом місцевого самоврядування відповідно до діючого на той час законодавства був укладений Договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві\~особистої власності, - тобто одразу визнавалося вказане право за забудовником та не вимагалася його обов`язкова державна реєстрація. Одночасно з укладеним Договором надано дозвіл на виконання робіт по індивідуальному будівництву житлового будинку за типовим проектом. Вище викладене свідчить про набуття спадкодавцем [PERSON] права власності на збудований ним будинок з надвірними будівлями відповідно до норм діючого на той час законодавства, що, в свою чергу, свідчить про обґрунтованість позовних вимог спадкоємців про визнання за ними в рівних частках права власності на спірний будинок в порядку спадкування за законом. Згідно ч.1 статті 1267 Цивільного кодексу України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. За змістом положень статті 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно ч.1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», вказав, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Отже, право власності спадкодавця [PERSON] на спірний будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , виникло відповідно до положень діючого на той час законодавства. Його право власності на вказаний будинок з моменту будівництва й до часу смерті ніким не оспорювалося, а тому позивачі, як спадкоємці за законом І черги, які в установленому законом порядку заявили про прийняття спадщини після померлого батька, мають право на успадкувння вказаного майна в рівних частинах. За таких\~обставин, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову. Позивачами вимоги щодо розподілу судових витрат не заявлялися, в зв`язку з чим, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст..ст.141,142 ЦПК України. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved