Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

12 квітня 2023 року до суду надійшла позовна заява, в якій позивачка, посилаючись на статті 104, 105, 110, 112 СК України, просила розірвати шлюб між нею, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 10 липня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 66. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 10 липня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 66. Під час шлюбу в них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач. Причиною звернення позивачки до суду з цим позовом стало те, що в силу психологічної несумісності характерів нормальні сімейні стосунки з відповідачем так і не склалися. Як виявилося з часом, у кожного з них різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. Між сторонами часто виникали сварки, навіть у зв`язку з народженням другої дитини позитивних змін в їхніх стосунках не відбулося. В останні роки між позивачкою та відповідачем остаточно зіпсувалися відносини. Непорозуміння та систематичні сварки призвели до того, що між ними зникло почуття любові та повага один до одного. Будь-які спроби примиритися не дали бажаних результатів. Все це призвело до того, що з грудня 2022 року сторони припинили шлюбні стосунки та проживають окремо, не ведуть спільне господарство, у кожного свій окремий бюджет. Фактично їхня сім`я розпалася та існує формально. Збереження формального шлюбу є недоцільним та суперечить інтересам позивачки, яка не бажає поновлювати шлюбні відносини з відповідачем. Відповідач також не заперечує проти офіційного розірвання шлюбу, проте оскільки сторони мають неповнолітніх дітей, то розірвання шлюбу можливе лише в судовому порядку. Позивачка категорично налаштована на розлучення, просила не надавати строк на примирення, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Діти залишаються проживати разом з позивачкою, яка не чинить перешкод відповідачу у спілкуванні з ними. Питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей позивачка вирішила ще у 2021 року, звернувшись до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів на їх утримання, проте відповідач ухиляється від сплати аліментів. Спір щодо поділу майна, набутого за час шлюбу, між сторонами відсутній. Ухвалою судді від 20 квітня 2023 року після виконання вимог, передбачених частиною 6 статті 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 16 травня 2023 року. 16 травня 2023 року цивільну справу було знято з розгляду та призначено нове судове засідання на 29 травня 2023 року. Ухвалою суду від 29 травня 2023 року судове засідання було відкладено на 08 червня 2023 року на підставі частини 4 статті 223 ЦПК України. Позивачка [PERSON] у призначене судове засідання не прибула, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. У матеріалах справи знаходиться заява позивачки, в якій вона просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у призначене судове засідання повторно не прибув без повідомлення причин, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України, за адресою зареєстрованого місця проживання, проте конверт із судовою повісткою повернуто до суду з поштовою відміткою причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою». У такому випадку відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надав. Заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не направив. Відзив на позов до суду не подав. За наявності умов, передбачених статтями 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 08 червня 2023 року суд ухвалив заочне рішення у справі. З огляду на положення частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки в судове засідання не прибули всі учасники справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 10 липня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 10 липня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, про що 10 липня 2012 року складено відповідний актовий запис за № 66. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] (а.с. 9). Під час шлюбу в них народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач, матір`ю - позивачка, що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких знаходяться в матеріалах справи (а.с.10,11). Згідно з витягами з реєстру територіальної громади від 28.03.2023, позивачка [PERSON] та спільна дочка сторін [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] ; спільна дочка сторін [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , за якою також зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с.12-14, 18). Як убачається зі змісту позовної заяви, причиною звернення позивачки до суду стало те, що сімейне життя у сторін не склалося та набуло ознак формальності. З грудня 2022 року сторони припинили шлюбні відносини та проживають окремо, не ведуть спільне господарство, у кожного свій окремий бюджет. Збереження формального шлюбу є недоцільним та суперечить інтересам позивачки, яка не бажає поновлювати шлюбні відносини з відповідачем. Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини 1 статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки. Як вбачається зі змісту позовної заяви, спільні діти сторін: дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишаються проживати разом з позивачкою. Спір щодо поділу майна, набутого за час шлюбу, між сторонами відсутній. Ураховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка у позовній заяві просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно з квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» №0.0.2943855125.1 від 12.04.2023, позивачка при поданні позову сплатила судовий збір у сумі 1073,60 гривні, який зараховано до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.1,2). За таких обставин за правилами статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 1073 гривні 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved