Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін у справі. Позивач [PERSON] у порядку\~представництва,\~котре здійснює\~адвокат Мартинишин\~Р.С.\~(ордер\~на надання\~правничої допомоги\~серія ВС\~№ 1190519\~від 02.03.2023\~року в\~оригіналі та\~свідоцтво про\~право на\~зайняття адвокатською\~діяльністю серія\~ЛВ №\~001460\~від 02.05.2019\~року в\~належно засвідченій\~копії приєднанні\~до матеріалів\~позовної заяви), 02.03.2023 року, скориставшись канцелярією, звернувся у Стрийський міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 3224, в якій просить ухвалити рішення про припинення з січня 2023 року стягнення з нього на користь відповідачки [PERSON] аліментів на двох їх дітей неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та котрі визначені судом у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з 07.08.2019 року, і до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони у справі є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] , які народлися за час перебування ними у зареєстрованому шлюбі, котрий був розірваний заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.03.2020 року у справі за єдиним унікальним номером 456/3062/19 та номером провадження 2/456/260/2020. Після розірвання шлюбу сторін у справі обоє їх названих дітей залишилися проживати з відповідачкою [PERSON] .. Н підставі того ж заочного рішення суду, з позивача [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] , починаючи з 07.08.2019 року, щомісячно стягуються аліменти на двох їх дітей неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та котрі визначені судом у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн. щомісячно на кожну дитину, та котрі позивач [PERSON] сплачував. Проте, відповідачка [PERSON] в силу запровадження 24.02.2022 року в Україні воєнного стану, котрий триває, виїхала разом з двома їх дітьми на постійне місце проживання у Республіку Польща, де й залишається на даний час, однак двоє їх названих дітей 04.01.2023 року разом із бабусею [PERSON] (матір`ю позивача [PERSON] ) повернулися в Україну та проживають разом з позивачем [PERSON] як їх батьком, за їх усіма зареєстрованим місцем проживання. Таким чином, неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , та малолітній сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з січня 2023 проживають з позивачем [PERSON] і його матір`ю [PERSON] (бабусею дітей), перебувають на його утриманні. Тому позивач [PERSON] просить свій позов задовольнити та припинити стягнення з нього на користь відповідачки [PERSON] аліментів на вказаних дітей, котрі визначені судом у твердій грошовій сумі у розмірі 1\~500 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 07.08.2019 року, і до досягнення дітьми повноліття. Відповідачка [PERSON] у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву [PERSON] до неї про припинення стягнення аліментів на дітей, не подала, свою позицію у справі із обґрунтуванням її відповідними доказами не навела. Заяви та клопотання учасників справи. Заяв чи клопотань від учасників цієї справи у визначені чинним ЦПК України й судом строки та порядку до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Оскільки відповідачкою у вищевказаній позовній заяві зазначена фізична особа, яка не має статусу підприємця, то суддею, на виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, 27.03.2023 року було вжито заходів для отримання з Єдиного державного демографічного реєстру інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи відповідачки [PERSON] .. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 28.03.2023 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки [PERSON] , яка не має статусу підприємця, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду цієї справи по суті зал судових засідань у приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 05.05.2023 року, 11:30 год.. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 05.05.2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, судовий розгляд цієї справи по суті відкладено на підставі пункту 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України. Визначено місце, дату та час нового судового засідання щодо розгляду даної справи по суті зал судових засідань приміщення Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 08.06.2023 року, 10:00 год.. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 08.06.2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, вирішено проводити заочний розгляд цієї справи та ухвалення у ній заочного рішення. Учасники справи належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначеного судового засідання по їх справі щодо її розгляду по суті. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. У призначене судове засідання щодо розгляду цієї справи по суті з`явився лише представник позивача [PERSON] адвокат Мартинишин Р.С.. Самі ж сторони у справі у таке судове засідання не з`явилися, про поважні причини своєї неявки суд не повідомляли. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до\~ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У свою чергу підстави звільнення від доказування визначені у ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дотримуючись положень\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивача [PERSON] та їх з відповідачкою [PERSON] неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , й причетність до такого порушення їх прав зазначеної відповідачки за пред`явленими позовними вимогами сімейного характеру, встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що сторони у справі у період з 09.05.2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, котрий був розірваний заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухваленим 10.03.2020 року у справі за єдиним унікальним номером 456/3062/19 та номером провадження 2/456/260/2020, що 10.04.2020 року набрало законної сили (копія міститься у справі, а. с. 42-44). За час\~перебування у\~вказаному шлюбі,\~а саме\~ [INFO] ,\~у сторін\~у справі\~народилася дочка\~ [PERSON] ,\~а [INFO] народився\~син [PERSON] .. Сторони у справі є батьками неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвами про їх народження, зокрема серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Стрия Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області 18.05.2006 року відповідно до актового запису про народження № 223 (копія міститься у справі, а. с. 9), та серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітептом Моршинської міської ради Львівської області 03.07.2013 року у відповідності до актового запису про народження № 22 (копія міститься у справі, а. с. 10). Судом встановлено й те, що з позивача [PERSON] як батька, що не проживає разом із дітьми, щомісячно на користь відповідачки [PERSON] як матері, з якою такі діти проживають, стягуються аліменти на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1\~500 грн. на кожного, починаючи з 07.08.2019 року і до досягнення дітьми повноліття, із подальшою\~індексацією такого\~розміру аліментів\~відповідно до\~закону, що стверджується вже згаданим вище заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухваленим 10.03.2020 року у справі за єдиним унікальним номером 456/3062/19 та номером провадження 2/456/260/2020, що 10.04.2020 року набрало законної сили (копія міститься у справі, а. с. 42-44). Проте, як вбачається з Акта обстеження умов проживання, складеного комісією з уповноважених представників Моршинської міської ради Львівської області 02.03.2023 року (міститься у справі, а. с. 11), неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , та малолітній син [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за місцем проживання позивача [PERSON] , як їх батька, а саме за адресою: [ADDRESS] , де також й з січня 2023 року, після їх повернення з Республіки Польща, також й проживають, а догляд за ними здійснює бабуся [PERSON] (матір позивача [PERSON] ), під час проходження позивачем [PERSON] військової служби за мобілізацією у Збройних Силах України. Цим же актом обстеження умов проживання стверджується й те, що відповідачка [PERSON] як матір названих обох дітей, з початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну виїхала на постійне місце проживання у Республіку Польща, де й перебуває, а названими обома дітьми не цікавиться, про них не дбає, у зв`язку з чим ці діти разом із бабусею [PERSON] 04.01.2023 року, власне й повернулися в Україну. Релевантні норми та джерела права, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати дітей, регулюються\~Конституцією України,\~Сімейним кодексом\~України (надалі СК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та\~Конвенцією про права дитини 1989 року, котрі є частинами національного законодавства України, а також Законом України «Про охорону дитинства». Так, згідно із\~ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Статтею 5 Протоколу № 7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини 1989 року встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами 1. 2 ст. 12 \~Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст. 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом\~статей 180, 185 СК України\~батьки зобов`язані\~утримувати дитину\~до досягнення\~нею повноліття.\~Той з\~батьків,\~з кого\~присуджено стягнення\~аліментів на\~дитину,\~а також\~той з\~батьків,\~до кого\~вимога про\~стягнення аліментів\~не була\~подана,\~зобов`язані\~брати участь\~у додаткових\~витратах на\~дитину,\~що викликані\~особливими обставинами\~(розвитком\~здібностей дитини,\~її хворобою,\~каліцтвом тощо).\~Розмір участі\~одного з\~батьків у\~додаткових витратах\~на дитину\~в разі\~спору визначається\~за рішенням\~суду,\~з урахуванням\~обставин,\~що мають\~істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно з ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Відповідно до\~ст.\~273\~СК України,\~якщо матеріальний\~або сімейний\~стан особи,\~яка сплачує\~аліменти,\~чи особи,\~яка їх\~одержує,\~змінився,\~суд може\~за позовом\~будь-кого\~з них\~змінити встановлений\~розмір аліментів\~або звільнити\~від їх\~сплати. У постанові Верховного Суду у складі\~колегії суддів\~Першої судової\~палати Касаційного\~цивільного судувід 28.09.2022 року у справі за єдиним унікальним номером 686/18140/21 зазначено про те, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. Узагальнена оцінка доводів та аргументів, наведених у справі, щодо наявності підстав для задоволення позову за результатами розгляду цієї справи. Узагальнюючи оцінку доводів та аргументів сторін у цій справі, варто підкреслити, що за загальним змістом наведених вище норм чинного на час виникнення спірних правовідносин СК України та Закону України «Про охорону дитинства», яку і в силу усталеної судової практики у спірних правовідносинах, за своєю суттю аліменти це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Оскільки судом під час розгляду цієї справи по суті було беззаперечно встановлено, що, починаючи з січня 2023 року, неповнолітня дочка сторін у справі [PERSON] , [INFO] , та їх малолітній син [PERSON] , [INFO] , проживають з позивачем [PERSON] як їх батьком, то наведене є тією істотною обставиною, яка припиняє обов`язок щодо стягнення аліментів на користь відповідачки [PERSON] як їх матері на їх же утримання з позивача [PERSON] , а тому дійшов висновку про задоволення позовних вимог у цій справі у повному обсязі, звільнивши позивача [PERSON] від сплати таких аліментів саме з січня 2023 року. При цьому судом було також враховано, що неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , та малолітній син [PERSON] , [INFO] , перебувають також на постійному утриманні позивача [PERSON] як їх батька, а тому подальше стягнення аліментів з цього позивача свідчить про порушення його майнових прав та інтересів, оскільки саме він має право розпоряджатися грошовими коштами, що стягуються з нього в рахунок аліментів на названих обох дітей, які з січня 2023 року проживають з ним та його матір`ю [PERSON] (бабусею названих обох дітей). Щодо розподілу судових витрат у справі. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем [PERSON] судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із однією вимогою немайнового характеру у розмірі 1\~073 грн. 60 коп. й підтверджуються квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки АТ «УКРГАЗБАНК» № 64907180 від 28.02.2023 року (міститься у справі, а. с. 2), з урахуванням відповідної позиції позивача [PERSON] з вказаного приводу, слід залишити за ним, відступивши від порядку розподілу цих судових витрат у вигляді судового збору, визначеного у ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved