Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви. 29.09.2022 року представник позивача [PERSON] ,\~адвокат Бубнов\~Д.Ю.звернувся\~до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом про усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною, у якому просить суд визначити спосіб участі батька [PERSON] у вихованні і спілкуванні з дитиною [PERSON] , встановивши наступний порядок побачень, з врахуванням стану здоров`я сина та його навчального графіку: щосереди з 17.00 год. до 19.00 год., без присутності матері, з можливістю вільного пересування по місту і з правом відвідування дитиною культурних, розважальних закладів, парків, дитячих майданчиків; через вихідні з 19.00 години п`ятниці до 18.00 години неділі, з ночівлею за місцем проживання батька, без присутності, матері, з можливістю вільного пересування по місту і з правом відвідування дитиною культурних, розважальних закладів, парків, дитячих майданчиків; спільний відпочинок дитини з батьком один місяць влітку з метою її оздоровлення, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини та без присутності матері; спільний відпочинок дитини з батьком один тиждень взимку, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини та без присутності матері; необмежене спілкування дитини з батьком засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, спілкування з дитиною в режимі відеозв`язку через мережу Інтернет; на випадок хвороби дитини - безперешкодне відвідування дитини за місцем її проживання чи фактичного перебування. А також зобов`язати відповідачку не чинити перешкоди батьку у вихованні та спілкуванні з сином у встановлений для спілкування та виховання час; погоджувати усі питання зміни місця навчання, місця проживання, перетину кордону сином. Та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач, з 16.11.2001 року по 16.02.2021 року перебував у шлюбі з відповідачем. Згідно із рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2021 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Від шлюбу подружжя має малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , не мешкає за місцем своєї реєстрації - [ADDRESS] , а фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] . Дитина [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу [PERSON] , разом із дитиною, за домовленість між батьками, мешкають за адресою: [ADDRESS] . Також, [PERSON] є учнем та відвідує приватну школу «Реал», яка розташована в приміщенні Запорізького академічного ліцею, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гоголя, б. 155. Після припинення сімейних відносин відповідачка стала чинити перешкоди позивачу у побаченнях та спілкуванні із сином, і відповідно у вихованні батьком дитини. Так, позивач періодично виїздить працювати за кордон, а саме до Чеської Республіки. В той час коли він перебуває за кордоном, відповідач всіляко намагається зробити так, щоб [PERSON] не зміг поспілкуватися зі своїм сином по телефону, або через мережу Інтернет за допомогою мессенджерів - Вайбер, Вотсапп, Телеграм, Мессенджер, через які під час дзвінка можливо здійснювати не тільки аудіоспілкування із сином, аде і спілкуватися з дитиною застосовуючи відео. Така ж ситуація, щодо перешкоджанню [PERSON] позивачу у побаченнях та спілкуванні із сином, відбувається і тоді коли [PERSON] перебуває в Україні, зокрема, [PERSON] не відповідає на телефонні дзвінки, блокує дзвінки позивача, забороняє дитині бачитися з батьком, налаштовує сина проти нього, мобільний телефон сина здебільшого вимкнений, також відповідач періодично змінює номер телефону сина. Під час відвідування їх за місцем мешкання - [ADDRESS] , [PERSON] не відчиняє двері або взагалі у разі домовленості про дату і час візиту, коли позивач зможе приїхати до сина і взяти його до себе щоб провести із ним час - погуляти, пограти, сходити у кіно, до дитячого центру, тощо, позивач навмисно йде та/або їде разом із сином з дому, при цьому не повідомляючи позивача про вказаний факт, і не відповідаючи після цього на дзвінки, намагаючись у такий спосіб штучно створити обставини, які б унеможливлювали побачення батька із сином. В свою чергу дитина - [PERSON] , потребує спілкування з батьком, батьківської уваги та турботи, оскільки це буде виключно позитивно впливати на психічний, духовний та емоційний стан дитини. Більше того, дитина сама виявляє бажання на спілкування і побачення із батьком, однак відповідач всіляко чинить перешкоди у цьому. У позивача відсутні обставини, які свідчили б про необхідність застосування будь- яких умов чи обмежень при зустрічах батька та сина чи постійної присутності матері під час спілкування дитини з батьком. [PERSON] любить свого єдиного сина та має бажання приймати участь у його вихованні. Також позивачем за виконавчим листом виданим 29.04.2021 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя здійснюється сплата аліментів на утримання сина - [PERSON] , заборгованість зі сплати аліментів у нього відсутня, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра він не перебуває та не перебував. Не зважаючи на всі ці обставини, відповідачка такими своїми діями чинить перешкоди позивачу, в його участі у вихованні сина та перешкоджає побаченням позивача із сином. У добровільному порядку домовитись з відповідачем про час побачень із сином позивач не може, [PERSON] не йде на контакт. Процесуальні дії у справі. 17.10.2022 року, ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. 22.12.2022 року, ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі. 20.01.2023 року, ухвалою суду зобов`язано орган опіки і піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району зобов`язаний надати письмовий висновок щодо визначення порядку участі, спілкування та зустрічей позивача [PERSON] із дитиною [PERSON] 21.02.2023 року, 24.03.2023 року до суду від третьої особи надійшов Висновок органу опіки та піклування про доцільність (недоцільність) щодо можливості визначення порядку участі, спілкування та зустрічей [PERSON] із дитиною [PERSON] . Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] відзив на позов не надала, до суду не з`явилась, будь яких заяв не надала, була повідомлена про час та місце розгляду справи, шляхом розміщення на офіційному веб-порталі суду оголошення про час і місце розгляду справи, шляхом СМС повідомлення, шляхом повідомлення електронною адресою. Представник третьої особи надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти ухвалення рішення з урахуванням наданого висновку. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у суду є підстави для ухвалення заочного рішення. Установлені судом фактичні обставини у справі. Позивач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.8-9). Відповідачка [PERSON] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с. 30). Позивач [PERSON] і відповідачка [PERSON] перебували у шлюбі зареєстрованому 16.11.2001 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 1388 (а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 195 від 20.05.2014 року, батьками [PERSON] , [INFO] , вказані [PERSON] і [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2021 року, розірвано шлюб між [PERSON] і [PERSON] (а.с.12). Державним виконавцем Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), 24.06.2021 року відкрито виконавче провадження(ВП №65882793) з виконання виконавчого листа виданого 29.04.2021 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1\\4 частини заробітку(а.с.24). Відповідно до довідки Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 26.09.2022 року, у відділі знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого листа виданого 29.04.2021 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] . Станом на 26.09.2022 року заборгованість відсутня(а.с.23, 25). Позивачем надано докази(скрін-шоти з телефону, мережі Інтернет, мессенджерів) намагання і спілкування з сином(а.с.14-21). Відповідно до Висновку від 21.02.2023 року, про доцільність (недоцільність) щодо можливості визначення порядку участі, спілкування та зустрічей [PERSON] із дитиною [PERSON] , районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, як органу опіки та піклування, вказано, що представники відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей ЗМР 13.01.2023 року здійснили вихід за адресою, яка вказана у позові місця проживання дитини, проте потрапити до помешкання та обстежити умови проживання не вдалося, двері ніхто не відчинив. [PERSON] зателефонувала до відділу, повідомила, що перебуває з сином, [PERSON] , [INFO] , за кордоном, куди евакуювалась після повномасштабного вторгнення російської федерації. Під час розмови повідомила, що за її даними батько дитини перебуває за кордоном, куди виїхав наприкінці 2021 року у зв`язку з роботою. 19.01.2023 року [PERSON] надала до відділу письмові пояснення (в електронній формі), в яких зокрема зазначила, що батько дитини, [PERSON] покинув родину у 2018 році та виїхав до Чеської Республіки, після чого по теперішній час приїжджав до України 6 разів, строком від 2 тижнів до 1 місяця. Влітку 2020 та 2021 року [PERSON] разом з сином відпочивав на узбережжі Азовського моря без її присутності. До квітня 2022 року вона не перешкоджала спілкуванню батька з сином, вони спілкувалися за допомогою відео-зв`язку декілька разі на тиждень. У квітні 2022 року вона прийняла рішення про виїзд з дитиною за межі України до завершення воєнних дій, батько проти такого рішення заперечував. Також зазначила, що батьки мають однаково приймати участь в утриманні дитини, його вихованні, фізичному та психологічному розвитку, проте вона не бачить позитивного вкладу в це зі сторони батька. [PERSON] звертає увагу, що вона з дитиною і батько проживають в різних країнах, дивується яким чином буде здійснюватися спілкування (додаються). 13.02.2023 року [PERSON] надала письмові пояснення (в електронній формі), в яких зазначила, що надала можливість спілкування сину з батьком по відео-зв`язку в будь-який зручний для нього час, перед чим обговорила з батьком ці варіанти. На даний час вона з сином мешкає в Естонії. Представники відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей 13.01.2023 року здійснили вихід за адресою вказаною як місце проживання батька, проте потрапити до помешкання та обстежити умови проживання не вдалося, двері ніхто не відчинив. Орган опіки та піклування не володіє інформацією щодо повернення [PERSON] в Україну, його намірів щодо приїзду в країну. Дитина та її батьки перебувають за кордоном, з`ясувати думку дитини, [PERSON] , [INFO] , з питання визначення способів участі батька у його вихованні не вдалося. Приймаючи до уваги відсутність дитини та обох батьків на території України, фактичне проживання матері та дитини в Естонії, батька - у Чеській Республіці, контакт, що встановлений між батьками для забезпечення відео-зв`язку між батьком та дитиною, районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, як орган опіки та піклування, вважає за даних обставин за неможливе визначити порядок участі, спілкування та зустрічей [PERSON] із дитиною [PERSON] , [INFO] . Судом також встановлено, що позивач [PERSON] перебуває за межами України, у Чеській Республіці, а відповідачка з дитиною перебуває в Естонії. Позиція суду та нормативно - правове обґрунтування. Відповідно до ч.5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей, вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновлення батьківських прав та інших спорів, пов`язаних із вихованням дітей, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Отже, виходячи з аналізу вказаних норм законодавства України, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування, обов`язковим є наявність письмового висновку органів опіки та піклування, та їхня участь у судовому засіданні. З наданого суду висновку слідує, що провести обстеження за адресами реєстрації позивача, відповідачки, не виявилось можливим, оскільки у зв`язку із воєнним станом в Україні відповідачка разом з донькою перебуває за межами України, а також позивач теж перебуває за межами України у зв`язку з роботою. З висновку також слідує, що з`ясувати думку дитини, щодо предмету позову, не надалось можливим через відсутність дитини. Відповідно до правових висновків Верховного Суду (постанова від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц, також mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №500/6325/17, від 04 липня 2018 року у справі № 496/4271/16-а (К/9901/29090/18)), висновок органу опіки та піклування не містить ознак рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії - він не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. Верховним судом 01 квітня 2020 року в справі № 165/2839/17 (провадження № 61-6769св19) зроблено висновок, що «будь-хто із батьків може звернутися до органу опіки та піклування для визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. У разі наявності спору про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, зокрема, якщо орган опіки та піклування не визначив способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не виключається вирішення такого спору в судовому порядку незалежно від того, хто з батьків звертається з позовом (той, хто проживає з дитиною, чи той, хто проживає окремо) і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, що є ефективним способом захисту та не суперечить закону. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 1, 3 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У ст. 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і ч.4 ст. 10 ЦПК України застосовується судами України як джерело права. У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. За змістом ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст. 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування. Аналіз норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» та приймає до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні рідної дитини, і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові. За результатами розгляду справи, судом встановлено, що є спір між батьками щодо спілкування та участі батька у вихованні спільної дитини\~малолітнього сина [PERSON] .\~Активна поведінка батька (звернення до суду із цим позовом, намагання спілкування з дитиною, тощо), свідчить про те, що незважаючи на те, що сторони припинили сімейні відносини, не проживають разом, мають вочевидь негативне ставлення один до одного - має намір та бажання спілкуватися з сином, брати участь у його вихованні та житті. Жодних обставин, які б свідчили про негативну поведінку батька відносно сина [PERSON] , суду не доведено. Таким чином, відповідно, матір дитини, яка за її твердженням, до квітня 2022 року не перешкоджала спілкуванню, з якою\~\~проживає [PERSON] , і з якою більше часу знаходиться разом, може і повинна сприяти дитині, у їх спільному спілкуванню з батьком, проведенню з ним разом часу задля того, щоб не втрачався родинний зв`язок синам із батьком. Крім того, кожен із батьків повинен усвідомлювати, що в разі настання будь-яких обставин у їхньому особистому житті, діти мають розраховувати на те, що вони залишаються частиною життя кожного з батьків окремо і не можуть бути позбавлені на це лише з-за того, що самі між собою батьки не можуть порозумітися з будь-яких питань. Судовим розглядом не встановлено під час розгляду справи обставин про те, що між батьком та сином існують психоемоційні перешкоди у спілкуванні, оскільки враховуючи вік дитини, ту обставину, що син постійно знаходиться з матір`ю, відповідно поступово віддаляє його від батька, що не є сприйнятливим. Суд доходить висновків про наявність підстав для визначення судом способу спілкування батька з сином, дотримуючись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, місцезнаходження батьків і дитини, оскільки не врахування цього при вирішенні спору, може протиправно утруднити або обмежити права сторін щодо участі у вихованні дитини. Суд вважає, що спілкування батька та малолітнього сина буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її повному і гармонійному розвитку як особистості, задоволенню життєво важливих потреб дитини. Дитина має рости в атмосфері любові і розуміння, під опікою і відповідальністю обох батьків, незважаючи на те, що хтось з них проживає окремо від дитини. Між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Крім того, участь позивача у вихованні сина, налагодження міжособистісної взаємодії батька з дитиною, забезпечить реалізацію батьківських прав та виконання батьківських обов`язків позивача, та буде відповідати інтересам дитини. Відповідачка як мати, з якою дитина проживає постійно, повинна не перешкоджати спілкуванню позивача з сином, а прийняти усіх заходів для того, щоб сприяти налагодженню їх особистого спілкування, підтримувати у дитини нормальний психологічний стан і не допускати формування у дитини негативного ставлення до батька. З огляду на обставини справи, надані докази, можливості реального виконання рішення суду, суд приходить до висновку визначення способу\~участі [PERSON] у вихованні сина у вигляді необмеженого спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, в режимі відеозв`язку через мережу Інтернет; на випадок хвороби дитини - безперешкодне відвідування дитини за місцем її проживання чи фактичного перебування; повідомлення батька про питання зміни місця навчання, місця проживання, перетину кордону сином. При цьому,\~суд зауважує,\~що виконання\~запропонованого позивачем\~способу участі\~у вихованні\~та спілкуванні\~з дитиною\~не є\~можливим,\~враховуючи перебування\~самого позивача[PERSON] у Чеській Республіці, а відповідачки [PERSON] та малолітньої дитина [PERSON] у зв`язку із воєнним станом, запровадженим в Україні, перебувають в Естонії, тобто відстань між місцем фактичного проживання дитини та місцем фактичного проживання позивача, є значною. Такими чином, в задоволенні решти позовних вимог, слід відмовити. При цьому, відмовляючи в задоволенні частини позову, суд вважає необхідним вказати, що позивач не позбавлений можливості, в подальшому, вирішити питання щодо зміни способу його участі у вихованні дитини з урахуванням її віку, стану здоров`я, зміни місця проживання, тощо. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп., який підлягає частковому стягненню з відповідачки, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у сумі 496 грн. 20 коп.

Outcome: partial