Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову зазначив, що з 20.06.2009 року перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою [PERSON] , який розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.10.2018 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 17.11.2009 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №18. Після розірвання шлюбу малолітній син [PERSON] , [INFO] , проживав почергово у батька та у матері [PERSON] , але має реєстрацію місця проживання за адресою проживання матері: [ADDRESS] , що підтверджується витягом із реєстру територіальної громади №2023/000446550 від 18.01.2023 року. У зв`язку з введенням військового стану на території України через збройну агресію з боку російської федерації, 05.03.2022 року, за домовленістю між сторонами та заради безпеки дитини, [PERSON] разом із дитиною виїхали за межі країни. Згодом малолітній син [PERSON] , [INFO] , виявив бажання повернутися до України для спільного проживання разом із батьком за адресою: [ADDRESS] . Вже [INFO] мати дитини [PERSON] привезла дитину з її речами до міста Кошице в Словаччині, де його зустріла подруга батька - [PERSON] , яка тимчасово мешкає м. Кошице, Словаччина. Вона відвезла [PERSON] з речами до кордону, і через пункт пропуску [PERSON] перевела його в Україну, де його зустрів батько. На теперішній час малолітній син проживає разом із батьком, який створив для нього належні умови для проживання, займається його вихованням та матеріальним забезпечення. Позивач зазначив, що син почувається спокійним та захищеним поруч із ним, бо вони знаходяться у тісному контакті. Батько приділяє багато уваги здоров`ю та розвитку дитини, проте, питання щодо проживання дитини з батьком сторонами не врегульоване. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач [PERSON] , надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, позов підтримав та просив його задовольнити, додатково пояснив, що повернення сина в Україну було спільним рішенням із відповідачкою, оскільки це відповідає його інтересам. Представник третьої особи Органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради Проскуріна Є.К. у судовому засідання пояснила, що 14.03.2023 року на засідання комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] не з`явилась. На електронну адресу адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради надіслала заяву стосовно того, що вона не заперечує щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , оскільки вона на теперішній час проживає за кордоном та зазначила у заяві, що це вибір та бажання дитини. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, на електронну адресу суду надала заяву, у якій не заперечувала проти визначення місця проживання дитини разом із батьком, оскільки це є власним бажанням та вибором дитини. Просила розгляд справи провести за її відсутності, у зв`язку із перебуванням за кордоном. У судовому засіданні у присутності педагога [PERSON] була вислухана думка малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . [PERSON] пояснив, що десять місяців проживав у Швеції разом із матір`ю та родичами, з якими були гарні стосунки. Закордоном навчався у школі, однак навчання було незрозумілим та важким через мовний бар`єр. Сам виявив бажання повернутися до батька в Україну, оскільки з батьком дуже гарні та теплі стосунки. Мати підтримала його рішення повернутись до батька. Вислухавши пояснення позивача та представника третьої особи, вислухавши думку малолітнього [PERSON] , [INFO] , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 20.06.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.10.2018 року (а.с.21). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 17.11.2009 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №189 (а.с.16). Після розірвання шлюбу малолітній син [PERSON] , [INFO] , проживав почергово у батька та у матері [PERSON] , однак зареєстрований за адресою проживання матері: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади №2023/000446550 від 18.01.2023 року (а.с.12). У зв`язку з введенням військового стану на території України через збройну агресію з боку російської федерації, 05.03.2022 року за домовленістю між сторонами та заради безпеки дитини, [PERSON] разом із дитиною виїхали за межі країни. Згодом дитина [PERSON] , [INFO] , виявив бажання повернутися до України для спільного проживання разом із батьком. Станом на теперішній час дитина проживає разом із батьком за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження умов проживання від 30.01.2023 року №04/450, відповідно до якого батьком створені належні умови для проживання, розвитку, навчання дитини. Стосунки у родині дружні та доброзичливі (а.с.18 звор.). Відповідно до висновку від 21.03.2023 року №4/5-135 Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради вважає доцільним визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.29-31). Згідно зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належність та допустимість доказів регламентуються ст.ст. 77, 78 ЦПК України за якими, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Так, статтею 21 Конституції України проголошено вільність і рівність усіх людей у своїй гідності та правах. Ця вихідна конституційна засада конкретизована у статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі за ознаками статі. У частині 3 цієї статті Конституції України закріплено конституційні гарантії, якими забезпечується рівність прав жінки і чоловіка. Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України. За ч.ч.1,4 ст.29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1ст. 160 СК України). При вирішенні даного спору про місце проживання дитини, суд виходить з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, приймає до уваги встановлені у судовому засіданні факти щодо відповідального ставлення батька [PERSON] до виконання своїх обов`язків, а також думку дитини, яка була вислухана у судовому засіданні. Згідно з п.6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватись фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності. У рішенні Європейського Суду з прав людини від 18.12.2008 року №39948/06 у справі «Савіни проти України» викладена позиція про те, що дитина може бути розлучена з матір`ю у виняткових випадках. Враховуючи вищевикладене, а також те, що проживання дитини в Україні разом із батьком є бажанням та вільним вибором самої дитини, мати хлопчика не заперечує проти позову, про що надала письмову заяву, тому суд вважає доцільним позов задовольнити та визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Витрати по справі віднести на рахунок сторони, яка їх понесла.

Outcome: approved