Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

Звернувшись до суду з цим позовом, представник позивача [PERSON] , зазначила, що 30.05.2014 року між [PERSON] та [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) було укладено шлюб. [INFO] в них народився син [PERSON] . В лютому 2018 року подружжя [PERSON] розпочало пошук квартири з метою її придбання, у зв`язку з чим 02.02.2018 року [PERSON] було складено заяву на згоду купівлі квартири. Справжність підпису на заяві було засвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Райською Т.М., реєстровий номер 9203. 02.11.2018 року за договором купівлі-продажу на ім`я [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] . Відповідно до цього договору, купівля квартири проводиться за згодою чоловіка покупця - [PERSON] . У вказаній квартирі [PERSON] і [PERSON] проживали до жовтня 2020 року, після чого припинили шлюбні відносини та спільне проживання. Таким чином, вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.07.2021 року шлюб між ними розірваний. З метою звернення з позовом до суду про поділ спільного майна подружжя, нею, представником позивача, було отримано витяг реєстру речових прав на нерухоме майно. Після отримання витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно, стало відомо, що 08.06.2021 року між [PERSON] і [PERSON] , яка є її матір`ю, було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , котрий посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І., реєстровий номер 1430. В пункті 8 даного договору зазначено, що продаж квартири здійснюється за згодою чоловіка продавця [PERSON] , справжність підпису якого на заяві засвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Райською Т.М. від 02.02.2018 року за реєстровим номером 9203. Тобто, відповідач [PERSON] , скориставшись заявою від 02.02.2018 року з метою купівлі квартири, самостійно 08.06.2021 року продала спірну квартиру, що є спільною сумісною власністю подружжя, при цьому вартість продажу квартири не погоджувала і 1/2 частину грошових коштів від продажу квартири позивачу не передавала. Представник позивача зазначила, що 02.02.2018 року [PERSON] дійсно складав заяву на придбання квартира, а не на продаж. Також зазначила, що покупцем спірної квартири була матір відповідача [PERSON] , яка нібито купує квартиру за 355\~140 грн. Однак [PERSON] не сплачувала кошти за квартиру, жодного дня не мешкала в ній, не була зареєстрована, жодну річ не перевозила та взагалі має власне житло. [PERSON] є пенсіонеркою, отримує мінімальну пенсію, таких коштів на придбання квартири немає. При цьому відповідач [PERSON] продовжувала проживати в спірній квартирі разом зі своєю донькою після її продажу. Представник позивача зазначає, що сторони договору купівлі-продажу квартири вчинили правочин, не маючи на меті настання правових наслідків за договором купівлі-продажу, останні заздалегідь знали, що договір не буде виконаний. Метою сторін договору було не продаж квартири, а уникнення подальшого поділу квартири, придбаного подружжям у шлюбі, шляхом відчуження її. Представник позивача зазначає, що договір купівлі-продажу спірної квартири має всі ознаки фіктивного правочину. Також представник позивача указав, що квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] і [PERSON] за спільні кошти. Позивач має право на 1/2 частину цієї квартири. Проте [PERSON] було порушено право позивача на власність шляхом укладання фіктивного договору купівлі-продажу квартири. На підтвердження фіктивності даного правочину представник позивача зазначив, що 25.06.2021 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір дарування цієї ж квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлевою І.В., за реєстровим номером 1256. Тобто, вчинення правочину лише для вигляду властиве діям обох сторін правочину, ані [PERSON] , ані [PERSON] не намагалися досягти правового результату. В даному правочині воля сторін договору полягала у перешкоджанні подальшому поділі спільного майна подружжя. З урахуванням наведеного, представник позивача просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного 08.06.2021 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І., реєстровий номер 1430 ; визнати вказану квартиру спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаної квартири; витребувати квартиру у відповідача [PERSON] . Крім того, представник позивача зазначила, що за час шлюбу сторони придбали за спільні кошти таке майно: консоль PS4 1 Tb Black, геймпад Sony PS4 вартістю 16\~000 грн.; персональний комп`ютер Artline Gaming X65 вартістю 18 000 грн.; стіл письмовий кутовий вартістю 12\~500 грн.; ноутбук Aser вартістю 16\~000 грн.; пральну машину Ariston вартістю 2\~500 грн.; акустичну систему 5 в 1 вартістю 2\~000 грн.; перфоратор Hyundai вартістю 3\~500 грн.; набір викруток вартістю 1\~000 грн.; паяльник вартістю 1\~000 грн.; акваріум з рибками вартістю 3\~000 грн. зубну електрощітку Braun вартістю 800 грн.; : меблі кухонні (кухонний куточок, навісні шафи у кількості 3 шт.) вартістю 10\~500 грн.; 2 тумби приліжкові Gaming X65 вартістю 3\~500 грн.; шафу для книг вартістю 3\~800 грн.; ліжко двоспальне вартістю 7\~000 грн.; мікрохвильова піч вартістю 3\~500 грн.; комод зі спальні вартістю 2\~000 грн.; унітаз вартістю 2\~500 грн.; холодильник Lg вартістю 18\~000 грн.; шафу з коридору вартістю 4\~500 грн.; телевізор Lg вартістю 10\~000 грн.; кота та собаку вартістю 2\~000 грн.; термінал Xiaomi Redmi Note 9 Pro 6/128GB Interstellar Grey вартістю 9\~000 грн. Тому в порядку поділу майна, що є спільною власністю подружжя, просила визнати за [PERSON] право власності на: консоль PS4 1 Tb Black, геймпад Sony PS4 вартістю 16\~000 грн.; персональний комп`ютер Artline Gaming X65 вартістю 18 000 грн.; стіл письмовий кутовий вартістю 12\~500 грн.; ноутбук Aser вартістю 16\~000 грн.; пральну машину Ariston вартістю 2\~500 грн.; акустичну систему 5 в 1 вартістю 2\~000 грн.; перфоратор Hyundai вартістю 3\~500 грн.; набір викруток вартістю 1\~000 грн.; паяльник вартістю 1\~000 грн.; акваріум з рибками вартістю 3\~000 грн. зубну електрощітку Braun вартістю 800 грн., загальною вартістю 76\~300 грн. За [PERSON] просила визнати в порядку поділу майна, що є спільною власністю, на меблі кухонні (кухонний куточок, навісні шафи у кількості 3 шт.) вартістю 10\~500 грн.; 2 тумби приліжкові Gaming X65 вартістю 3\~500 грн.; шафу для книг вартістю 3\~800 грн.; ліжко двоспальне вартістю 7\~000 грн.; мікрохвильова піч вартістю 3\~500 грн.; комод зі спальні вартістю 2\~000 грн.; унітаз вартістю 2\~500 грн.; холодильник Lg вартістю 18\~000 грн.; шафу з коридору вартістю 4\~500 грн.; телевізор Lg вартістю 10\~000 грн.; кота та собаку вартістю 2\~000 грн.; термінал Xiaomi Redmi Note 9 Pro 6/128GB Interstellar Grey вартістю 9\~000 грн., загальною вартістю 76\~300 грн. Під час судового розгляду представник позивача, адвокат Голубніченко В.О., підтримав позов, просив задовольнити, вирішивши питання про судові витрати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, неодноразово направляла на адресу суду клопотання з проханням відкласти розгляд справи після дії в країні військового часу; зазначила, що знаходиться за кордоном. Відповідач [PERSON] повідомлена про розгляд справи шляхом оголошення на сайті судової влади. Треті особи - приватний нотаріус\~Дніпровського міського\~нотаріального округу\~Кобельницький С.\~І.,\~приватний нотаріус\~Дніпровського міського\~нотаріального округу\~Яковлева \~І. М. в судове засідання не з`явилися про розгляд справи повідомлені. Приватний нотаріус\~Дніпровського міського\~нотаріального округу\~Яковлева \~І. М. направила на адресу суду копію документів, на підставі яких між [PERSON] і [PERSON] був вчинений договір дарування спірної квартири; просила розглядати справу без її участі. Приватний нотаріус\~Дніпровського міського\~нотаріального округу\~Кобельницький С.\~І. надав копії документів, на підставі яких був вчинений договір купівлі-продажу спірної квартири між [PERSON] і [PERSON] . Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] перебували у шлюбі з 30.05.2014 року, що зареєстрований Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис 244 (а.с.158). За час перебування у шлюбних відносинах [PERSON] і [PERSON] , 02.11.2018 року, за договором купівлі-продажу на ім`я відповідача [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Райською Т.М., реєстровий номер 9203 (а.с.160). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.07.2021 року шлюб між подружжям [PERSON] був розірваний. Судом встановлено, що 08.06.2021 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , котрий посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І., реєстровий номер 1430. В пункті 8 даного договору зазначено, що продаж квартири здійснюється за згодою чоловіка продавця [PERSON] , справжність підпису якого на заяві засвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Райською Т.М. від 02.02.2018 року за реєстровим номером 9203. До копій матеріалів договору купівлі-продажу від 08.06.2021 року надана копія заяви від імені [PERSON] про згоду на укладання та підписання договору купівлі-продажу (а.с.152,154). Під час судового розгляду представник позивача, адвокат Голубніченко В.О., стверджував, що заява від імені [PERSON] про згоду на укладання та підписання договору купівлі-продажу від 02.02.2018 року була видана для придбання спірної квартири за договором купівлі-продажу від 02.11.2018 року і втратила чинність у зв`язку з її використанням під час укладання договору купівлі-продажу від 02.11.2018 року. Згоду на продаж спірної квартири [PERSON] не надавав. Судом встановлено, що 25.06.2021 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір дарування цієї ж квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлевою І.М. за реєстровим номером 1256 (а.с.18). Відповідно до частини 1 ст. 16 ЦК України, ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього повну грошову суму. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч.1 ст. 368 ЦК). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 ст. 368 ЦК). Зазначені положення Цивільного кодексу України кореспондуються зі ст. 60 Сімейного кодексу України. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень ч.ч.2-4 ст. 369 ЦК). Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 234 ЦК фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відзначено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину,суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. У постанові Верховного суду України №6-1873 цс16 від 19.120.2016 року відзначено, що у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає її зовнішньому прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладання угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладання договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частини першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст.234 ЦК України. З наведеного можна дійти висновку, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. За результатами розгляду вимоги позивача [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири від 08.06.2021 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON] з підстав його фіктивності, оцінюючи надані позивачем докази з дочки зору їх достовірності і допустимості, суд дійшов висновку, що в результаті укладання даного договору купівлі-продажу було порушено право позивача на частину у спільній сумісній власності. Як встановлено, під час укладання спірного договору відповідачем [PERSON] була використана заява про згоду [PERSON] на купівлю-продажу спірної квартири, котру він надавав 02.11.2018 року з метою придбання цієї квартири. Дана заява була використана [PERSON] під час укладання договору купівлі-продажу від 02.11.2018 року. Продаж спірної квартири здійснений відповідачем [PERSON] без згоди [PERSON] . Підтвердженням того, що договір купівлі-продажу спірної квартири від 08.06.2021 року вчинений сторонами договору без наміру його виконання, є те, що вже 25.06.2021 року, тобто майже через два тижні, спірна квартира знову перейшла у власність [PERSON] , уклавши договір дарування від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] . При цьому судом враховується, що [PERSON] і [PERSON] є близькими родичами, донькою і матір`ю. Зазначене також свідчить за те, що обидві сторони спірного договору мали інші цілі, ніж ті, що передбачені цим правочином, а саме задля уникнення поділу майна (квартири), що є спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] , шляхом введення в оману [PERSON] щодо дійсних намірів спірного правочину. Судом також враховується, що спірна квартира після укладання договору купівлі-продажу від 08.06.2021 року фактично у власність відповідача [PERSON] не передавалась, що свідчить за те, що даний правочин вчинений лише для вигляду, і про це були обізнані обидві сторони правочину [PERSON] і [PERSON] . За встановлених обставини, суд вважає, що в результаті укладання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 08.06.2021 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І., реєстровий номер 1430, було порушено право позивача [PERSON] , спірний договір не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, що є порушенням частини першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст.234 ЦК України, тому суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] в цій частині позову. Як встановлено, спірна квартира була придбана [PERSON] і [PERSON] під час перебування їх у шлюбі за договором купівлі-продажу від 02.22.2018 року, при цьому позивач надав заяву про згоду на купівлі цієї квартири. Тобто дана квартира є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] . Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З урахуванням наведеного, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача в частині визнання спірної квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю його, [PERSON] і [PERSON] . Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Встановивши, що вказана квартира є спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] , а позивач заявив позов про визнання за ним права власності на 1/ 2 части ну цієї квартиру в порядку поділу спільно нажитого майна подружжя, суд вважає можливим в порядку поділу спільно нажитого майна подружжя визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частині за кожним на квартиру [ADDRESS] , задовольнивши позов [PERSON] в цій частині. Що стосується вимого позивача про витребування цієї квартири з чужого незаконного володіння, суд вважає, що дані вимоги є безпідставними, необґрунтованими і не можуть бути задоволені, оскільки здійснивши поділ спірної квартири між позивачем і [PERSON] , суд дійшов висновку про те, що останній також належить 1/2 частина цієї квартири. Отже витребування цієї квартири в цілому у [PERSON] не можливо на підставі вимог ст. ст. 387, 388 ЦК України, на котру посилається позивач в обґрунтування вимог в цій частині позову. Тому суд доходить висновку про відому позивачеві в цій частині позову. Позивач зазначає,\~що \~за час\~шлюбу ним\~з [PERSON] \~придбано: консоль PS4 1 Tb Black, геймпад Sony PS4 вартістю 16\~000 грн.; персональний комп`ютер Artline Gaming X65 вартістю 18 000 грн.; стіл письмовий кутовий вартістю 12\~500 грн.; ноутбук Aser вартістю 16\~000 грн.; пральну машину Ariston вартістю 2\~500 грн.; акустичну систему 5 в 1 вартістю 2\~000 грн.; перфоратор Hyundai вартістю 3\~500 грн.; набір викруток вартістю 1\~000 грн.; паяльник вартістю 1\~000 грн.; акваріум з рибками вартістю 3\~000 грн. зубну електрощітку Braun вартістю 800 грн., меблі кухонні (кухонний куточок, навісні шафи у кількості 3 шт.) вартістю 10\~500 грн.; 2 тумби приліжкові Gaming X65 вартістю 3\~500 грн.; шафу для книг вартістю 3\~800 грн.; ліжко двоспальне вартістю 7\~000 грн.; мікрохвильова піч вартістю 3\~500 грн.; комод зі спальні вартістю 2\~000 грн.; унітаз вартістю 2\~500 грн.; холодильник Lg вартістю 18\~000 грн.; шафу з коридору вартістю 4\~500 грн.; телевізор Lg вартістю 10\~000 грн.; кота та собаку вартістю 2\~000 грн.; термінал Xiaomi Redmi Note 9 Pro 6/128GB Interstellar Grey вартістю 9\~000 грн. Відповідач [PERSON] \~обізнана про\~розгляд справи,\~нею це\~не спростовано,\~тому виходячиз положень статей 60,70 СК України, указане спірне майно є спільним майном сторін, частки в котрому є рівними, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача в частині поділу рухомого спільно нажитого майна, визнавши за [PERSON] право власності на: консоль PS4 1 Tb Black, геймпад Sony PS4 вартістю 16\~000 грн.; персональний комп`ютер Artline Gaming X65 вартістю 18 000 грн.; стіл письмовий кутовий вартістю 12\~500 грн.; ноутбук Aser вартістю 16\~000 грн.; пральну машину Ariston вартістю 2\~500 грн.; акустичну систему 5 в 1 вартістю 2\~000 грн.; перфоратор Hyundai вартістю 3\~500 грн.; набір викруток вартістю 1\~000 грн.; паяльник вартістю 1\~000 грн.; акваріум з рибками вартістю 3\~000 грн. зубну електрощітку Braun вартістю 800 грн., загальною вартістю 76\~300 грн. В порядку поділу спільно нажитого майна подружжя за [PERSON] суд вважає можливим визнати право власності на: меблі кухонні (кухонний куточок, навісні шафи у кількості 3 шт.) вартістю 10\~500 грн.; 2 тумби приліжкові Gaming X65 вартістю 3\~500 грн.; шафу для книг вартістю 3\~800 грн.; ліжко двоспальне вартістю 7\~000 грн.; мікрохвильова піч вартістю 3\~500 грн.; комод зі спальні вартістю 2\~000 грн.; унітаз вартістю 2\~500 грн.; холодильник Lg вартістю 18\~000 грн.; шафу з коридору вартістю 4\~500 грн.; телевізор Lg вартістю 10\~000 грн.; кота та собаку вартістю 2\~000 грн.; термінал Xiaomi Redmi Note 9 Pro 6/128GB Interstellar Grey вартістю 9\~000 грн., загальною вартістю 76\~300 грн. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2 775 грн. 71 коп. Однак, при зверненні з вказаним позовом позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 10\~694 грн. 51 коп., що складається з такого: 908 ,00 грн. за вимогу немайнового характеру про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним; 3551,40\~грн.\~ за\~вимогу майнового\~характерупро визнання вказаної квартири спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] ; 1775,71 грн. за вимогу майнового характеру про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину вказаної квартири; 3551,40 грн. за вимогу майнового характеру про витребування квартири у відповідача [PERSON] ; 908, 00 грн. за вимогу майнового характеру про визнання за позивачем права власності на 1/2 спільно нажитого майна подружжя вартістю 76\~300 грн. Таким чином, позивачем при подачі позову було недоплачено судовий збір у розмірі 7\~918 грн. 80 коп. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 2321, 71 грн., з яких: 454,00 грн. половина сплаченого судового збору за вимогу немайнового характеру про визнання договору купівлі-продажу недійсним; 1775,71 грн. за вимогу майнового характеру про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину вказаної квартири; 92, 00 грн. частина сплаченого [PERSON] судового збору за вимогу майнового характеру про визнання за позивачем права власності на 1/2 спільно нажитого майна подружжя вартістю 76\~300 грн. Крім того,\~з [PERSON] \~підлягає стягненню\~на користь\~держави судовий\~збір у\~розмірі 4\~367,\~40\~грн.\~з яких:\~3\~551,40\~грн.\~ судовий\~збір за\~вимогу майнового\~характерупро\~визнання квартири\~спільною сумісною\~власністю, недоплачений [PERSON] при подачі позову; 816, 00 грн. (908 грн. 00 хв. - 92 грн. 00 коп.) - частина недоплаченого [PERSON] при подачі позову судового збору за вимогу майнового характеру про визнання за права власності на 1/2 спільно нажитого майна подружжя вартістю 76\~300 грн. З [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 454 грн., що становить 1/2 сплаченого судового збору за вимогу немайнового характеру про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. З урахуванням того, що [PERSON] відмовлено у позовних вимогах до [PERSON] про витребування квартири, вважаю за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 3551, 40 грн.

Outcome: partial