Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

9 жовтня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу заборгованості за договором позики в зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання у розмірі 81463,18 грн В обґрунтовування своїх позовних вимог позивачка зазначив, що 13 серпня 2019 року між ним та [PERSON] був укладений письмовий Договір позики (далі - Договір) предметом якого була передача у власність відповідача грошових коштів в розмірі 81463,18 грн, що за курсом НБУ на день укладення цього Договору було еквівалентно 3238 доларів США. Відповідачем 13 серпня 2019 року була надана розписка, підписана ним власноручно. Кінцевий строк повернення відповідно до Договору і Розписки становив 25 серпня 2020 року. Сторони узгодили графік повернення грошових коштів із щомісячним погашенням заборгованості у сумі 6792,79,79 грн. Однак відповідач порушив взяті на себе зобов`язання та не повернув черговий за графіком платіж, який мав би здійснити до 25.09.2019 року. На момент звернення до суду відповідач своїх зобов`язань не виконав та отриману позику не повернув. Ухвалою від 15 жовтня 2019 року позовну заяву [PERSON] направлено до Київського апеляційного суду для визначення підсудності місцевому суду м. Києва. Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 липня 2020 року матеріали справи № 752/20891/19 повернуто до Голосіївського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 9 січня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, відповідачу визначений строк на подання відзиву на позов (а.с. 20). У судовому засіданні сторони відсутні, про час, день та місце розгляду справи повідомлялися судом у встановленому законом порядку. Представник позивача - адвокат Євтодьєв А.О. подав заяву про розгляд справи без його та позивача участі. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач не скористався своїм правом та не надіслав відзив на позов, з будь-якими клопотаннями не звертався. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, та ухвалити заочне рішення відповідно до правил ст. ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Статею 202 Цивільного Кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної в постанові судової палати у цивільних справах від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Судом встановлено, що 13 серпня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики № 13/08/19-5, відповідно до п.1 якого позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця, грошові кошти у сумі 81463,18 грн, що за курсом НБУ (1 долар США = 25,158487 грн) на день укладення цього Договору еквівалентно 3238 доларів США, в свою чергу, позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим Договором буде 3238 дол. США, що за курсом НБУ на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 13 місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 25.08.2020 року. за домовленістю сторін позика є безпроцентною. Сума позики, встановлена п. 1 договору, отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі (п. 2). П. 5 передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п. 1 даного договору відповідно до графіка повернення позичальником грошових коштів: сума платежу - 6792,79 грн, що еквівалентно 270 доларів США щомісяця до 25 серпня 2020 року включно. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в п. 1 договору, на банківський рахунок або готівкою в.м. Києві (п. 8). У випадку повернення суми позики, визначеної в п. 1 даного договору, позичальником готівкою, позикодавець зобов`язаний видати позичальнику розписку про одержання суми позики в повному обсязі або частково. Після повного виконання зобов`язання позичальником за даним договором позикодавець зобов`язується також передати позичальнику розписку. Факт повернення позики або її частини підтверджується заявою позикодавця. Наявність зазначеної заяви у позичальника є єдиним належним підтвердженням виконання ним зобов`язання за цим Договором щодо повернення позики або її частини належним чином (п. 12 Договору) (а.с. 5). За ч. 2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Встановлено, що 13 серпня 2019 року відповідач [PERSON] отримав позику від [PERSON] у сумі 81463,18 грн, що за курсом НБУ на день укладення договору позики еквівалентно 3238 доларів США, що підтверджується власноручно написаною розпискою (а.с. 6). У розписці [PERSON] згідно з договором позики зобов`язується повернути цю суму позивачу в строк до 25.08.2020 включно. У вказаній розписці зазначено дату її складення, особу позикодавця та позичальника, суму позики, строки, на які вона надається, та обов`язок позичальника повернути кошти, отримані в борг. На цій розписці міститься підпис позичальника, тобто містяться всі істотні умови договору позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з статтями 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до звичаїв ділового обороту у випадку належного виконання грошового зобов`язання розписка повертається боржникові з відповідною відміткою про виконання. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У п. 10 Договору зазначено, що у випадку невиконання позичальником зобов`язання за даним договором, договір може бути поданий до стягнення. Звернення стягнення здійснюється у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або в судовому порядку. Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У постанові від 12 листопада 2020 року № 154/3443/18 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначено, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Із матеріалів справи судом встановлено, що у позивача [PERSON] знаходиться оригінал розписки, у якій не зазначено про повернення отриманої позичальником [PERSON] суми позики, що підтверджує те, що боргове зобов`язання по договорам позики ним не виконане. Відповідно до ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З досліджених судом доказів вбачається, що у встановлений строк відповідач грошові кошти позивачу не повернув, чим порушив взяті на себе зобов`язання за договором позики; в порядку ст.1051 Цивільного кодексу України не заявляв вимог з приводу оспорювання договору позики, тому позивачем правомірно пред`явлено вимоги до відповідача про стягнення боргу за цим договором. Відповідачем, в свою чергу, до суду не надано жодних доказів, які б підтверджували виконання ним своїх зобов`язань щодо повернення суми боргу. Враховуючи викладене вище, беручи до уваги те, що відповідачем порушено умови відповідного договору, доказів належного виконання умов договору ним не надано, твердження позивача належними доказами не спростовано, суд дійшов висновку про задоволення позову. В порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 814,63 грн.

Outcome: approved