Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

у березні 2023 року представник позивача Київського міського центру зайнятості звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] кошти у розмірі 10 063,27 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що до Голосіївської районної філії Київського міського центру зайнятості 26.05.2020 року звернулась [PERSON] із заявою про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю. Остання, була ознайомлена з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, що визначені законом. На підставі заяви відповідача, наказом відповідачу було надано статус безробітної з 26.05.2020 року, призначено допомогу по безробіттю з 26.05.2020 року по 20.05.2021 року. Наказом відповідачу було припинено виплату допомоги по безробіттю та реєстрацію, як безробітної, у зв`язку із відмовою від послуг служби зайнятості з 28.09.2020 року. При здійсненні обміну інформацією з ПФУ, позивачем було виявлено порушення умов перебування відповідача на обліку, як безробітної в період отримання допомоги по безробіттю, оскільки остання уклала договір про надання послуг з ТОВ «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ» від 05.08.2020 року № 5-КЦ. Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 18.08.2020 за договором про надання послуг від 05.08.2020 відповідачу нараховано дохід. За вказаних обставин, оскільки відповідач не повідомила позивача про укладення договору про надання послуг, з укладенням такого договору та отриманням доходу не належала до числа безробітних осіб та не мала права на отримання допомоги по безробіттю з 05.08.2020 року по 27.09.2020 року. Згідно довідки-розрахунку від 02.02.2021 № 73 сума допомоги по безробіттю, що підлягає поверненню відповідачем, становить 15 563,27 грн. В подальшому, [PERSON] в добровільному порядку частково перерахувала на рахунок позивача, що підлягали поверненню, у зв?язку із чим залишок коштів становить 10 063,27 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29.03.2023 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 32-33). Представник позивача з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відповідач відзив на позов до суду не подала, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в спрощеному позовному провадженні на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України «Про зайнятість населення» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», страхування на випадок безробіття здійснюється за принципом, зокрема, обов`язковості страхування на випадок безробіття всіх працюючих на умовах трудового договору (контракту) та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, за цивільно-правовим договором, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців, а також добровільності такого страхування громадянами України, які працюють за межами України, членами особистого селянського та фермерського господарства, якщо вони не є найманими працівниками. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, визнані у встановленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) не менше 26 календарних тижнів та сплачували страхові внески, мають право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу. Згідно зі ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу: до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків. Судом встановлено, що до Голосіївської районної філії Київського міського центру зайнятості 26.05.2020 року звернулась [PERSON] із заявою про надання статусу безробітного; у вказаній заяві остання зазначила, що ознайомлена із правами та обов`язками безробітного, що визначені законом (а.с. 6-7). Наказом Голосіївської районної філії Київського міського центру зайнятості від 27.05.2020 № НТ200527, з 26.05.2020 року [PERSON] надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю. Наказом Голосіївської районної філії Київського міського центру зайнятості від 28.09.2020 № НТ200928 [PERSON] припинено виплату по безробіттю. Актом № 304 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов?язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 29.01.2021 року встановлено, що між [PERSON] та ПрАТ «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ» було укладено договір про надання послуг від 05.08.2020 року № 5-КЦ. За вказаним договором [PERSON] надавала послуги товариству у період з 05 по 11 серпня 2020 року, за надані послуги отримала дохід (а.с. 11). Матеріали справи містять копію договору № 5-КЦ про надання послуг, укладеного 05.08.2020 року між ПрАТ «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ» та [PERSON] (а.с. 12-13), за умовами якого виконавець зобов?язується надати замовнику визначені договором послуги в порядку та на умовах, визначених договором, а замовник зобов?язується оплатити надані послуги. Відповідно до п. 3.1 вказаного договору, за послуги, що надаються виконавцем, відповідно до розділу І Договору, замовник зобов?язується виплачувати виконавцю винагороду. Згідно актів приймання-передачі наданих послуг від 11.08.2020 року, за період з 05.08.2020 року по 11.08.2020 року ПрАТ «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ» сплачено на користь [PERSON] винагороду за надані послуги у розмірі 1250 грн. (а.с. 15). З довідки Відділу бухгалтерського обліку Київського міського центру зайнятості від 02.02.2021 № 73, вбачається, що розмір надлишково виплачених коштів [PERSON] матеріального забезпечення на випадок безробіття за період з 05.08.2020 року по 27.09.2020 року становить 15 563,27 грн. (а.с. 17). З довідки-розрахунку заборгованості від 17.03.2023 № 38 вбачається, що [PERSON] відшкодовано грошові кошти Київському міському центру зайнятості частково, а саме у розмірі 5 500 грн. Таким чином, залишок коштів, що підлягає поверненню становить 10 063,17 грн. (а.с. 21). Укладення цивільно-правового договору, предметом якого є надання послуг виконання робіт за винагороду є обставиною, що впливає на умови виплати допомоги по безробіттю та є підставою для стягнення суми виплаченого матеріального забезпечення та вартості соціальних послуг. Такий правовий висновок, викладений Касаційним цивільним судом Верховного суду у постановах від 04 квітня 2018 року у справі № 367/2095/17, від 27 лютого 2019 року у справі №464/9098/16-ц від 06 червня 2019 у справі. Укладаючи договір цивільно-правового характеру 05.08.2020 року, метою якого є отримання грошової винагороди за надання послуг, відповідач [PERSON] мала усвідомлювати наслідки укладення такого договору. У відповідності до ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг (ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»). Відповідно до змісту п.6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року за №232/16248, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Враховуючи, що відповідач виконувала оплачувану роботу на підставі цивільно-правового договору, у зв`язку з чим припинено її реєстрацію як безробітної, відтак вона не мала права на отримання допомоги по безробіттю в період з 5 серпня 2020 року, так як з моменту укладання цивільно-правового договору не мала правових підстав перебувати на обліку, так як відносилась до зайнятої категорії населення. Враховуючи викладене, суд надходить до висновку, що відповідач безпідставно отримала допомогу по безробіттю в сумі 10 063,27 грн., яка підлягає поверненню, в зв`язку з чим позов є обґрунтованим, законним, та підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2684 грн.

Outcome: approved