Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

10 квітня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2013 року. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що сімейне життя у неї з чоловіком не склалося, протягом останніх років стосунки між ними розладилися та в кінцевому результаті припинилися. Впродовж останнього року сторони разом не проживають та спільного господарства не ведуть. [PERSON] переконана, що примирення сім`ї вже не відбудеться, їхній шлюб став носити формальний характер, а тому його подальше збереження є недоцільним та буде суперечити інтересам позивача. В зв`язку з цим, просила розірвати шлюб, який був зареєстрований Виконавчим комітетом Струпківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис №9. Також просила залишити проживати з нею малолітню доньку [PERSON] та стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Однак, 07.06.2023р. [PERSON] подав до суду заяву, в якій зазначив, що проти розірвання шлюбу він заперечує, бажає зберегти сім`ю та просив надати шестимісячний строк для примирення, оскільки це відповідатиме інтересам подружжя та їхньої малолітньої дитини. 07.06.20233р. представник позивача подав до суду заяву в якій просив відмовити відповідачу в наданні строку на примирення. В її обґрунтування вказав, що сторони тривалий час як припинили шлюбні відносини, останній рік проживають окремо та не мають спільного побуту. Задоволення клопотання [PERSON] не матиме позитивного результату, оскільки примирення сім`ї неможливе, позивач категорично проти цього заперечує, наполягає на розірванні шлюбу, а тому надання строку для примирення призведе лише до затягування розгляду справи та порушуватиме принцип добровільності шлюбу. В судове засідання позивач не з`явилася, письмовим клопотанням, зазначеним в позовній заяві, просила проводити розгляд даної справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 05 жовтня 2013 року Виконавчим комітетом Струпківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 9. Сторони являються батьками малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Заперечуючи проти позову, відповідач просив вжити заходи щодо примирення подружжя надавши їм для цього шестимісячний строк. Згідно із ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Такий висновок викладений в постанові Верховного Суду по справі №442/6319/16-ц, від 30.05.2019р. Беручи до уваги категоричне заперечення позивача щодо надання строку на примирення подружжю, суд прийшов до висновку, що задоволення клопотання відповідача про надання строку на примирення буде суперечити положенням ст.24 Сімейного кодексу України, яка закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу. Таким чином, судом було встановлено, що на теперішній час сторони шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, взаємним побутом не пов`язані. Характер відносин, які склалися між ними, свідчить про повний розпад сім`ї, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки вона не бажає підтримувати шлюбні відносини з чоловіком та знайти спільну мову в сімейних питаннях. В зв`язку з цим, суд прийшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач не просила після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище, суд залишає її прізвище без змін. Відповідно до частини 1, 4 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Пунктами 4, 14 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. У випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. В постанові від 15.01.2020р. по справі № 200/952/18 Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. В ході розгляду даної справи, судом не було встановлено наявність спору щодо того з ким із сторін буде проживати спільна малолітня дитина, а тому суд вважає за можливе залишити [PERSON] проживати разом з матір`ю, як про те просила позивач, оскільки факт їхнього спільного проживання підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання даних осіб. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з положень вищевказаної норми, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved