Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

16 березня 2023 року представниця позивача [PERSON] - адвокат Лаєвська Марине Леніківна звернулася від імені та в інтересах позивача до Чугуївського міського суду Харківської області зі позовною заявою до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій просила суд розірвати шлюб між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Печенізького районного управління юстиції в Харківській області, актовий запис № 40, посилаючись на те, що на початку 2022 року сторони припинили проживання однією сім`єю, не підтримують подружні відносини, не мають єдиного сімейного бюджету та не ведуть спільне господарство, сім`я розпалася остаточно, шлюб носить формальний характер і збереження його не має сенсу. Також у позовній заяві представниця позивача зазначала, що у зареєстрованому шлюбі сторони перебували з 2002 року, у подальшому шлюбні відносини були припинені, шлюб - розірвано. Після спливу певного часу сторони поновили сімейні стосунки, та натепер перебувають у шлюбі, який був повторно зареєстрований 23 грудня 2008 року. Від шлюбних відносин у нього та відповідачки є спільні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з відповідачкою. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 27 березня 2023 року цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу передано до Козельщинського районного суду Полтавської області за територіальною підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2023 цивільну справу розподілено головуючій судді Козир В.П. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 20 квітня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивач [PERSON] та його представниця адвокат Лаєвська Марине Леніківна належним чином повідомлені про дату та місце судового розгляду. Відповідачка [PERSON] належним чином повідомлена про дату та місце судового розгляду, відзив на позовну заяву, будь-яких заяв чи клопотань не подала. Справу розглянуто 26.06.2023 без виклику сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив таке. 23 грудня 2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] укладено шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Печенізького районного управління юстиції Харківської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 40, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб від 23.02.2023 серії [NUMBER] (а.с. 8). Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбу народилися дитина [PERSON] , [INFO] (а.с. 11), яка, за ствердженням позивача, проживає разом з відповідачкою. За ствердженням представниці позивача у подружжя є ще двоє дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які народилися до реєстрації шлюбу у 2008 році. Спір про місце проживання дітей між подружжям відсутній. Відповідно до ч. 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 110, 111, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, суд уважає, що позовна вимога позивача про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки можливості відновлення подружніх стосунків між сторонами судом не встановлено, подальше спільне проживання суперечить інтересам позивача, а примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору, про що свідчить квитанція про сплату судового збору. З врахуванням того, що позов позивача підлягає задоволенню, суд в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення судових витрат у вигляді судового збору з відповідачки на користь позивача у сумі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved