Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що шлюб між ним та відповідачем було зареєстровано 14 березня 2015 року виконавчим комітетом Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, актовий запис № 28. Від подружнього життя у них є дочка [PERSON] , 2015 р.н. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та ведення господарства. Вважає, що шлюб між ними є лише формальним, оскільки особисті відносини між ним та відповідачем уже тривалий час мають негативний характер, між ними відсутнє нормальне спілкування. Зазначає, що надання терміну для примирення не виправить стан їх шлюбних відносин, оскільки попередні спроби примирення не дали результату. З огляду на зазначене просить розірвати шлюб, оскільки продовжувати такого роду шлюбні відносини він не бажає. Ухвалою суду від 22.03.2023 року відкрито спрощене провадження у справі та призначено судовий розгляд справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив розірвати шлюб між його довірителем та відповідачем. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні клопотання про надання терміну для примирення, подане до суду 07.06.2023, підтримала. Просила надати їй з позивачем термін для примирення 6 місяців, оскільки в шлюбі вони перебувають більше 8 років та мають спільну малолітню дитину. Суд заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, виходить з наступного. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 14.03.2015 виконавчим комітетом Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, актовий запис №28, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 14.03.2015. Від спільного подружнього життя у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] , актовий запис №283, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.09.2015. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно з п.10 постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу. Наданий судом відповідно до положень ст.111 СК України строк на примирення не змінив позиції позивача. На підставі цього, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Тому, приймаючи до уваги вимоги закону, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд дійшов висновку про те, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, оскільки це відповідатиме волі позивача і після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права подружжя, так як такий шлюб існує формально, докази про можливість збереження сім`ї у сторін відсутні, подальше спільне проживання буде суперечити інтересам сторін. При цьому суд відхиляє доводи відповідача, які фактично зводяться до того, що відповідач не погоджується із розірванням шлюбу з позивачем, оскільки має на меті зберегти шлюбні відносини. Слід зазначити, що незгода відповідача з розірванням шлюбу не є підставою для відмови у позові, оскільки кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, і не може бути примушений до їх збереження. Оскільки судом з`ясовані фактичні взаємини та обставини сумісного життя подружжя, час припинення між ними шлюбних відносин, мотиви розірвання шлюбу та дійсні причини позову, які у своїй сукупності свідчать про те, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу і сім`ї є неможливим, суперечить їх інтересам, враховуючи небажання та неспроможність сторін відновити сімейні відносити, а також відсутність наявних перешкод, передбачених ст. 110 СК України, приймаючи до уваги, що сім`я повинна будуватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які втрачені сторонами, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, через що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved