Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. 17.04.2023 року представник виконавчого комітету Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому просить суд: - позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до її до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги представник позивача обгрунтовує зокрема тим, що [INFO] до Служби у справах дітей Старокозацької сільської ради надійшло повідомлення у телефонному режиму від Білгород-Дністровського міськрайонного пологового будинку, що у пологовому будинку знаходиться жінка, уродженка села Старокозаче, [PERSON] , [INFO] , яка народила дівчинку [PERSON] , [INFO] , та готова була від неї відмовитися. Проте спільними зусиллями спеціалістів Служби та робітниками пологового будинку відповідачка оформила свідоцтво про народження дитини, однак у зв?язку із веденням воєнного стану на території України попросила влаштувати новонароджену дівчинку на деякий час до державного закладу. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Старокозацької сільської ради Білгород- Дністровського району Одеської області № 16-02/1229 від 01.03.2022 р. при внесенні запису в книзі державної реєстрації актів про народження, відомості про батька записані за заявою матері відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. 01.03.2022 року, наказом Служби у справах дітей Старокозацької сільської ради № 12 [PERSON] , [INFO] , взята на облік дітей, які залишені без батьківського піклування. Так дитину [PERSON] , [INFO] , наказом Служби від 01.03.2022 року було влаштовано до КНП «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» Одеської міської ради, згодом за рішенням Виконавчого комітету Старокозацької сільської ради № 32 від 22.03.2022 року - на повне державне утримання строком 6 місяців. Протягом 6 місяців Відповідач стверджувала, що обов?язково забере дитину до дому. 3 матір?ю продовжували працювати фахівці із Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг Старокозацької сільської ради». Згідно Наказу Служби № 27 від 01.03.2022 року малолітня [PERSON] , [INFO] , була взята на облік дітей, які опинились у складних життєвих обставинах. Рішенням виконавчого комітету Старокозацької сільської ради № 116 від 21.09.2022 року було продовжено термін перебування дитини у державному закладі на повному державному забезпеченні на підставі заяви матері терміном 6 місяців. Відповідно до листа-повідомлення КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради від 29.03.2023 року № 187 за час перебування дитини у закладі її жодного разу ніхто не відвідував, не цікавився станом здоров?я, фізичним та розумовим розвитком. Згідно листа від 20.03.2023 М001-06/72 КУ «Центр надання соціальних послуг Старокозацької сільської ради» встановлено, що гр. [PERSON] , [INFO] , з січня 2023 року на контакт не йде, що дуже ускладнило роботу фахівців щодо повернення малолітньої дитини до біологічної матері. Відповідач деякий час зверталася до Служби в телефонному режимі, проте з часом повністю перестала цікавитись станом дитини. Отже, відповідач не виконує свої батьківські обов?язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства. Вона самоусунулась від будь-якого спілкування з донькою та її виховання і утримання. Матеріально мати зовсім не підтримує дитину. Вона ніяким чином не піклується про неї, не проявляє заінтересованості в подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров?я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дочки, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Такі обставини свідчать про ухилення матері від виконання своїх батьківських обов?язків, про що роз?яснено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України (далі ПВСУ) № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». Рух справи у суді. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.04.2023 року, було відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області було закрито підготовче судове засідання, та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання призначене на 12.06.2023 року сторони не з`явились. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, про розгляд справи без участі представника. Проти заочного рішення не заперечує. Представник третьої особи - Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області в судове засідання не з`явився. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась оголошенням про виклик, яке було розміщено на офіційному веб-порталі Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області. Таким чином суд здійснив все залежне від нього задля повідомлення відповідача. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, у порядку ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наявності умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує щодо заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Згідност.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Фактичні обставини справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). З листа КНП «Білгород-Дністровської міської багатопрофільної лікарні» Білгород-Дністровської міської ради від 28.02.2022 року № 196 представника позивача було повідомлено, що [INFO] в 17:40 год., в акушерському гінекологічному відділені народила живу дитину жіночої статі вагою 2.470 кг. зріст 49 см. [PERSON] , [INFO] , місце проживання [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , соціально не адаптована. На обліку в жіночої консультації не перебуває. Від дитини відмовляється. Як вбачається з довідки № 532 виданої Старокозацькою сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області від 13.04.2023 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис про народження № 23 від 01.03.2023 року, місце державної реєстрації: виконавчий комітет Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Відомості щодо батька були записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (зі слів матері). Відповідно до рішення виконавчого комітету Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 46 від 06.04.2023 року було затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з ухиленням матері від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Судом встановлено, що відповідно до висновку Старокозацької сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , вбачається, що [INFO] до служби у справах дітей надійшло повідомлення від Білгород-Дністровського міськрайонного пологового будинку, що у пологовому будинку знаходиться жінка, яка народила дівчинку, та готова від неї відмовитися, але спільними зусиллями спеціалістів Служби у справах дітей та робітниками пологового будинку жінка оформила свідоцтво про народження дитини, проте у зв?язку із веденням воєнного стану на території України попросила влаштувати новонароджену дівчинку тимчасово у державний заклад. Так з початку дитину [PERSON] , [INFO] , наказом Служби у справах дітей Старокозацької сільської ради було влаштовано до КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1 Одеської міської ради», в подальшому рішенням Виконавчого комітету Старокозацької сільської ради № 32 від 22.03.2022 року - на повне державне утримання строком 6 місяців. Протягом 6 місяців мати стверджувала, що обов?язково забере дитину до дому. 3 матір?ю продовжували працювати фахівці із Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг Старокозацької сільської ради». Відповідно до довідки-повідомлення КНП «Міський спеціалізований будинок дитини № l Одеської міської ради» від 29.03.2023 року № 187 за час перебування дитини у закладі її жодного разу ніхто не відвідував, не цікавився станом здоров?я, фізичним та розумовим розвитком. Згідно листа КУ «Центр надання соціальних послуг Старокозацької сільської ради» встановлено, що гр. [PERSON] , [INFO] , на контакт не йде, що ускладнило роботу фахівців щодо повернення до біологічної матері малолітньої дитини. Гр. [PERSON] деякий час зверталася до Служби у справах дітей Старокозацької сільської ради в телефонному режимі, проте з часом повністю перестала цікавитись станом дитини. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Старокозацької сільської ради Білгород- Дністровського району Одеської області № 16-02/1229 від 01.03.2022 р. при внесенні запису в книзі державної реєстрації актів про народження, відомості про батька записані за заявою матері відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. 01.03.2022 року, наказом Служби у справах дітей Старокозацької сільської ради № 12 [PERSON] , [INFO] , взята на облік дітей, які залишені без батьківського піклування. Виходячи з вищенаведеного, з метою захисту прав та інтересів дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Нормативно правове обґрунтування. Відповідно до ст. 150 СК України та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати свою дитину, піклуватися про стан її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Це визначено також ст. 18 Конвенції про права дитини, згідно якої батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Частиною 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що [PERSON] повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків у відношенні до своєї малолітньої доньки [PERSON] , не цікавиться життям своєї дитини, не приймає участі у її вихованні та утриманні, не піклується про фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, зникла з її життя та зовсім не цікавиться нею, не спілкується з дочкою, що свідчить про небажання відповідачки приймати участь у забезпеченні дитині належних умов життя, суд приходить до висновку, що відповідачка повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків і факти ухилення від виконання батьківських обов`язків підтверджуються матеріалами справи. З встановленого також треба зробити висновок про те, що відповідачка втратила моральне та юридичне право бути матір`ю своєї дитини, нічого, як мати, дати їй не може, а позбавлення її батьківських прав повністю відповідає інтересам дитини. Відповідно до ч. 2, 3 ст.166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 2 ст. 182 вказаного Кодексу передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи те, що позбавлення батьківських прав не звільняє відповідачку від обов`язку утримувати дитину, суд вважає можливим стягувати з [PERSON] , [INFO] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] аліменти з всіх видів заробітків на користь дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved