Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

Позивач Орган опіки та піклування м. Черкаси, що діє в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що громадянка [PERSON] є матір`ю малолітніх [PERSON] , яка народилася [INFO] , [PERSON] , який народився [INFO] , [PERSON] , яка народилася [INFO] , та [PERSON] , яка народилася [INFO] . Відомості про батька в свідоцтвах про народження дітей внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Малолітні перебувають на первинному обліку служби у справах дітей Черкаської міської ради та мають статус дітей, позбавлених батьківського піклування, наданий рішеннями виконавчого комітету Черкаської міської ради від 24.06.2020 № 536, 537, 540, 541. Підставою для надання статусу став акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, складений правоохоронними органами 09.06.2020. На час складання акту було встановлено, що мати [PERSON] покинула дітей на тривалий час на сторонніх осіб. Встановити її місце перебування, на момент виявлення дітей, працівникам правоохоронних органів не вдалося. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 11.08.2020 № 714 малолітні влаштовані в прийомну родину [PERSON]. З червня 2020 року громадянка [PERSON] не спілкується з дітьми, не цікавиться їх життям, здоров`ям, духовним та моральним розвитком, постійно переховується. За інформацією виконавчого комітету Зорівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 20.01.2022, громадянка [PERSON] разом з дітьми зареєстрована в [ADDRESS], але не проживає за місцем реєстрації. За наявної інформації остання бродяжить та жебракує в м. Черкаси. З пояснень прийомної мами [PERSON] всі питання щодо малолітніх вирішує вона спільно з чоловіком. Діти не пам`ятають свою матір, батьками вважають її та чоловіка. Громадянка [PERSON] знаючи про те, що на розгляді в службі у справах дітей Черкаської міської ради перебуває питання щодо виконання нею батьківських обов`язків стосовно малолітніх, не зверталася до служби у справах дітей щодо повернення їх на виховання в родину. 09.02.2022 громадянка [PERSON] проігнорувала засідання Комісії, що, в свою чергу, характеризує ставлення матері до виконання своїх батьківських обов`язків. Просять суд позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] стосовно малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та стягнути відповідача аліменти у розмірі частини всіх видів доходу(заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь малолітніх дітей, на їх утримання, на особовий рахунок кожної дитини у відділенні державного Ощадного банку України, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду та до повноліття дітей. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Справу призначено до підготовчого засідання. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 листопада 2022 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник Органу опіки та піклування в судове засідання не з`явилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася судом про дату, час та місце розгляду справи. У встановлений судом строк не надіслала відзив на позов. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Судом встановлено, що громадянка [PERSON] є матір`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. Відомості про батька в свідоцтвах про народження дітей внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Малолітні перебувають на первинному обліку служби у справах дітей Черкаської міської ради та мають статус дітей, позбавлених батьківського піклування, наданий рішеннями виконавчого комітету Черкаської міської ради від 24.06.2020 № 536, 537, 540, 541. Підставою для надання статусу дітями стали акти органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, складені правоохоронними органами 09.06.2020. На час складання акту було встановлено, що мати [PERSON] покинула дітей на тривалий час на сторонніх осіб. Встановити її місце перебування, на момент виявлення дітей, працівникам правоохоронних органів не вдалося. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 11.08.2020 № 714 малолітні влаштовані в прийомну родину [PERSON]. Зібраними документами підтверджено, що протягом тривалого часу мати діє всупереч інтересам дітей, тим самим позбавила їх права на неналежне батьківське виховання та утримання. 09.02.2022 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Черкаської міської ради розглянуто питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] . За результатами засідання Комісії підготовлено висновок органу опіки та піклування Черкаської міської ради від 27.06.2022 № 194/30-03-03 про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] щодо малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини (далі Європейська конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Європейської конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (пункт 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»). При цьому, право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Європейської конвенції (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»). Так, в даній конкретній ситуації позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Європейської конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Можливість такого втручання передбачена національним законом. Зокрема, відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України (далі СК) батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з конкретних обставин справи, втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав і свобод неповнолітньої дитини, що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Європейської конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети» такого втручання. Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р., приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Згідно ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Встановлено, що відповідач [PERSON] тривалий час належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, байдужа до дітей, не бере участі в утриманні малолітніх, не спілкується з ними, не цікавиться здоров`ям дітей, морально та матеріально не підтримує їх, не дбає про нормальне самоусвідомлення дітей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, тому суд вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а також враховуючи характер поведінки відповідача, її відношення до виконання своїх батьківських обов`язків, яке не змінилося і після пред`явлення даного позову, суд вважає, що позов в частині позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення за встановлених обставин, виходячи з найкращих інтересів дітей, оскільки таким інтересам відповідає зростання у стабільному та безпечному середовищі. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача аліментів на користь малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів доходу(заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на їх утримання, на особовий рахунок кожної дитини у відділенні державного Ощадного банку України, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду та до повноліття дітей. Так, відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на зазначене, так як відповідач ухиляється від утримання дітей, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , аліменти в розмірі 1/2 всіх видів доходу(заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на їх утримання, на особовий рахунок кожної дитини у відділенні державного Ощадного банку України, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду та до досягнення дітьми повноліття. Крім того, оскільки при подачі позову позивач був звільнений від оплати судового збору, з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 2481 грн.

Outcome: approved