Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

27.02.2023 р. [PERSON] засобами поштового зв`язку звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, який обґрунтовано завданням їй моральної шкоди, яка полягає в стражданнях, погіршенні та позбавлені можливостей реалізації своїх звичок, погіршенні відносин з оточуючими людьми та іншими негативними наслідками, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Просить стягнути з Державного бюджету України у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду грошові кошти у сумі 268000,00 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.03.2023 року залишено без руху. 22.03.2023 р. позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.03.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачу право на подання заперечень на відповідь на відзив. 08.05.2023 р. на адресу суду надійшов відзив у якому представник відповідача заперечує проти задоволення позову з огляду на те, що Казначейство не є учасником спірних відносин і не має фактичних даних на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Вважає, що позивач не має права на відшкодування шкоди, оскільки вина органів, що здійснювали досудове розслідування не встановлена належним чином та не доведена незаконність його дій. Позивачем не надано доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння йому моральних та фізичних страждань , наявності причинного зв`язку та вини останніх в її заподіянні. Заявлені позивачем вимоги більш ніж значним чином перевищують гарантований законом мінімум моральної шкоди до відшкодування. 09.05.2023 р. від Святошинської окружної прокуратури м. Києва надійшли пояснення у яких заперечується проти позову з огляду на не доведення позивачем належними, допустимими та достатніми доказами факт заподіяння моральної шкоди, внаслідок незаконних, на думку позивача, дій третіх осіб, зокрема, органу прокуратури. 10.05.2023 р. до суду надійшла відповідь на відзив у якій позивач вважає, що зазначені у відзиві доводи не спростовують доведеність та обґрунтованість позовних вимог. Вказує на законність залучення ДКС України у якості відповідача та визначення суми відшкодування. Посилаючись на практику ЄСПЛ вказує, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, при наявності встановленого факту порушення прав. 15.05.2023 р. надійшли пояснення від Святошинське районне управління Головного управління МВС України у м. Києві у яких зазначається, що процесуальні дії були вчиненні поліцейськими Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції в м.Києві, в свою чергу Святошинське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, у тому числі його працівники жодних процесуальних дій щодо позивача не вчиняли. Стягнення моральної шкоди у розмірі 268000,00 грн. є необґрунтованим та недоведеною належними та допустимими доказами. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що слідчим відділом Святошинського УП ГУ НП у м. Києві проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №12018100080010446 від 28.12.2018 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125 КК України. 21.02.2019 р. слідчим Святошинського УП ГУНП у м.Києві А.О. Суворовою повідомлено [PERSON] про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. 21.02.2019 р. прокурором Київської місцевої прокуратури №8 скеровано обвинувальний акт відносно [PERSON] до суду. Встановлено, що виром Святошинського районного суду м.Києва від 05.07.2021 р. у справі №759/3686/19 за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України [PERSON] визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 125 КК України та виправдано у зв`язку із недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення. Ухвалою Київського апеляційного суду від 14.06.2022 р. апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м.Києва від 05.07.2021 р. щодо [PERSON] без змін. Вирішуючи даний спір, суд вважає необхідним врахувати наступне. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Частиною другою статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдовувального вироку суду. Нормою ст. 4 Закону встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, які встановлено цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"). Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Вказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі N 686/23731/15-ц, яка зазначила що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" установлено у 2023 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 6 700 грн. Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Суд вважає, що позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у переживаннях через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, погіршені та позбавленні можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршенні відносин з оточуючими людьми, вимушених змінах в організації його життя. Внаслідок ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Згідно приписів п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до частин першої та другої статті 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу. У частині першій статті 278 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі N 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Відтак, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили. Початком перебігу строку перебування під слідством та судом позивача є 21.02.2019 року, коли [PERSON] було вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а закінченням цього строку є 14.06.2022 року, тобто день постановлення ухвали Київським апеляційним судом, тобто повних 39 місяців та 24 дні. При цьому суд виходив із встановленої з 01 січня 2023 року мінімальної заробітної плати на рівні 6700 грн та не може бути меншим, ніж 261300,00 грн. гривень (6700*39 місяців). Доводи відповідача та третіх осіб, що у діях органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду не встановлено незаконності, тому немає підстав для відшкодування моральної шкоди, суд відхиляє, оскільки, п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За змістом положень ст. 2, ст. 167, ст. 170 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року N 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. З урахуванням наведеного, Державна казначейська служба України, як орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, у даній справі є органом, через який держава бере участь у справі як сторона. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі 910/23967/16 вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів (постанова Верховного Суду від 10 листопада 2021 року по справі N 346/5428/17). Крім того, суд відхиляє аргументи викладені у відзиві та поясненнях у справі про те, що позивачем не надано доказів завдання йому моральної шкоди з огляду на таке. Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі "Недайборщ проти Російської Федерації" (Скарга N 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 у справі "Антипенко проти Російської Федерації" (Antipenkovv. Russia), скарга N 33470/03, § 82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 у справі "Пшеничний проти Російської Федерації" (Pshenichnyyv. Russia), скарга N 30422 / 03, § 35 1; рішення у справі "Гарабаев проти Російської Федерації (Garabayevv. Russia), скарга N 38411/02, § 113, ECHR 2007-VII (витяги) 2 а також Постанова Європейського Суду від 1 червня 2006 р.) у справі "Грідін проти Російської Федерації" (Gridinv. Russia), скарга Ns 4171/04, § 20 березня). Так, рішенням від 27 липня 2004 року у справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, "без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково. Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Таким чином, як вбачається з практики Європейського Суду з прав людини, заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, тобто при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Інші доводи, викладені у відзиві судом оцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів, тлумачення норм права на розсуд відповідача, при цьому жодним чином не спростовують аргументів позовної заяви. Враховуючи викладені обставини, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved