Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-13 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Київ Кабісова Юлія Тенгізівна, [PERSON] , про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності, визнання права власності на частину житлового будинку. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між нею і [PERSON] 22 листопада 1997 року був зареєстрований шлюб. В шлюбі в них народились дві доньки. Так, під час перебування у шлюбі 25 травня 2012 року [PERSON] набув у власність земельну ділянку внаслідок приватизації площею 0,0643 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3222486601:009:5004, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 741904. 26.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування земельної ділянки загальною площею 0,0643 га, кадастровий номер 3222486601:01:009:5004, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 14 січня 2014 року Голосіївським районним судом м. Києва було ухвалено рішення про розірвання шлюбу між нею і [PERSON] 11.12.2014 року Києво - Святошинським районним судом Київської області за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя було ухвалено: Визнати недійсним Договір дарування від 26 червня 2013 року між [PERSON] і [PERSON] земельної ділянки площею 0,0643 га за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки 3222486601:01:009:5004. В порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0643 га, кадастровий номер 3222486601:01:009:5004, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0643 га, кадастровий номер 3222486601:01:009:5004, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва будинку, коефіцієнт будівельної готовності якого складає 20%, за адресою: [ADDRESS] . В порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва будинку, коефіцієнт будівельної готовності якого складає 20%, за адресою: [ADDRESS] . У листопаді 2017 року при подачі документів до Реєстраційної служби для реєстрації права власності на вище вказану 1/2 земельної ділянки позивач дізналась про те, що її майном розпорядились без її відома та дозволу. Згідно Деталізованої інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.11.2017 року стало відомо, що 20.10.2014 року на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] (кадастровий номер 3222486601:01:009:5004) в розмірі 0,0643 га вже зареєстровано право власності на спірний житловий будинок якому присвоєно номер 33 на [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер [NUMBER] , виданий 20.10.2014 р., видавник державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Києво - Святошинського районного управління юстиції Київської області Камлик С.О. СТА №9280429, індексний номер 16611530. Тобто якимось чином за кілька місяців до ухвалення вище вказаного рішення Києво - Святошинським районним судом Київської області спірний будинок який був готовий лише на 20%, але швидко добудувався і був введений в експлуатацію відповідачем 1, хоча тим же рішенням було встановлено, що позивач приймала участь в будівництві витрачаючи на нього кошти які взяті в кредит у банку. Крім того, з вище вказаної Деталізованої інформаційної довідки позивачу стало відомо, що Відповідач 1 22.07.2016 року обдарував спірним житловим будинком [PERSON] , уклавши договір дарування номер 886, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ, Кабісовою Юлією Тенгізівною. Даний договір дарування було внесено до Державного реєстру речових прав вище вказаним нотаріусом, індексний номер 30663762 від 27.07.2016 року. Враховуючи вище\~викладене,\~позивач просила\~суд визнати\~недійсним Договір дарування житлового будинку № 886 від 22.07.2016 року укладений між [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ, Кабісовою Юлією Тенгізівною. Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності [PERSON] на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , серія та номер [NUMBER] , виданий 20.10.2014 р., державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Києво - Святошинського районного управління юстиції Київської області Камлик С.О. СТА №280429, індексний номер 16611530. Визнати право власності на житлового будинку за адресою [ADDRESS] , за [PERSON] та стягнути судовий збір. Ухвалою суду від 22.12.2017 року було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. 17.01.2018 року від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву. 07.02.2018 року від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 21.02.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 27.09.2018 року № 527 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, справу передано судді Ковальчук Л.М. Ухвалою суду від 16.11.2018 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. 03.12.2018 року від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву. 05.12.2018 року від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву. 07.02.2018 року від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву. 13.12.2028 року від третьої особи [PERSON] надійшли письмові пояснення щодо позову. 20.12.2018 року від сторони позивача надійшла відповідь на відзив. 07.12.2019 року від відповідача 2 надійшли заперечення на відповідь на відзив. Ухвалою суду від 18.02.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 27.01.2021 року від відповідача 1 надійшли письмові пояснення. 30.07.2020 року від відповідача 1 надійшла заява про часткове визнання позову, а саме в частині визнання недійсним Договір дарування житлового будинку № 886 від 22.07.2016 року укладений між [PERSON] та [PERSON] . 20.05.2021 року від відповідача 2 надійшли письмові пояснення. Ухвалою суду від 23.02.2022 року позовну заяву було залишено без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 22.11.2022 року, ухвалою суду від 23.02.2022 року скасовано та цивільну справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою суду від 22.03.2023 року задоволено клопотання представника позивача. Витребувано від Архіву Києво-Святошинського районного суду Київської області матеріали цивільної справи № 369/3450/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про визнання майна особистою приватною власністю. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи Бондарчука О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав частково. Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Київ Кабісова Юлія Тенгізівна в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали справи №369/3450/14-ц, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 2 листопада 1997 року [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 січня 2014 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу позов [PERSON] задоволено, шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 22 листопада 1997 року Стодулецькою сільською радою Жмеринського району Вінницької області, про що 22 листопада 1997 року зроблено відповідний актовий запис № 10,-розірвано. За час перебування у зареєстрованому шлюбі [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 741904 від 25 травня 2012 року, згідно якого на підставі рішення Тарасівської сільської ради № 13/5 14 сесії 6 скликання від 20 березня 2012 року він є власником земельної ділянки площею 0,0643 га, земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки 3222486601:01:009:5004. 11.12.2014\~року рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, задоволено частково. Визнано недійсним Договір дарування від 26 червня 2013 року між [PERSON] і [PERSON] земельної ділянки площею 0,0643 га за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки 3222486601:01:009:5004. В порядку поділу майна подружжя визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0643 га, кадастровий номер 3222486601:01:009:5004, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В порядку поділу майна подружжя визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0643 га, кадастровий номер 3222486601:01:009:5004, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В порядку поділу майна подружжя визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва будинку, коефіцієнт будівельної готовності якого складає 20%, за адресою: [ADDRESS] . В порядку поділу майна подружжя визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва будинку, коефіцієнт будівельної готовності якого складає 20%, за адресою: [ADDRESS] . У решті позову відмовлено. Відповідно до вимог ч.4\~ст.82 ЦПК України\~визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно Деталізованої інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.11.2017 року вбачається, що 20.10.2014 року на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] (кадастровий номер 3222486601:01:009:5004) в розмірі 0,0643 га зареєстровано право власності на спірний житловий будинок якому присвоєно номер 33 на [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер [NUMBER] , виданий 20.10.2014 р., видавник державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Києво - Святошинського районного управління юстиції Київської області Камлик С.О. СТА N9280429, індексний номер 16611530. В подальшому, 22.07.2016 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір дарування житлового будинку [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ Кабісовою Юлією Тенгізівною. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст.\~15, ч. 1 ст.\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним (п. 2 ч. 2\~ст. 16 ЦК України). У ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. ч. 1, 4\~ст. 41 Конституції України, ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст.\~316, ч. 1 ст.\~317 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. ч. 1, 2\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. У\~ст. 355 ЦК України\~визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. За змістом ч. 1\~ст. 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до\~ст. 361 ЦК України\~співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. У\~ст. 328 ЦК України\~визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 14.12.2014 року, що набрало законної сили, за відповідачем [PERSON] в порядку поділу майна подружжя визнано право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0643 га, кадастровий номер 3222486601:01:009:5004, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно із ч. 3\~ст. 215 ЦК України\~якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що оспорюваний договір дарування житлового будинку від 22.07.2016 року підлягає визнанню недійсним відповідно до вимог ст. ст.\~203,\~215 ЦК України. Виходячи з наведеного, у зв`язку із визнанням судом недійсним оспорюваного договору дарування підлягає також визнанню недійсним і скасуванню Свідоцтво про право власності [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , серія та номер 28349679, виданий 20.10.2014 р. державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Камлик С.О. СТА № 280429, індексний номер 16611530. Щодо позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на частину житлового будинку, суд зазначає наступне. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлені судом (ст. 328 ЦК України). Так, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів, є власником цієї речі (ч.1ст. 331 ЦК України). Частиною 2 статті 331\~ЦК України передбачено - «Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.» Згідно зі ст.\~375\~ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Цивільне законодавство розділяє випадки, за яких судом може бути визнано право власності на нерухоме майно. Наявність у позивача права власності на частину будівельних матеріалів у самочинному будівництві у визначеному судом розмірі 10% від їх загальної кількості, не надає їй права власності на новостворений житловий будинок. За змістом положень статей\~12,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Основного Закону України. Відповідно до частин першої, другої\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивачем, на переконання суду, не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76-78\~ЦПК України, які б дали змогу встановити наявність обставин справи, на які посилається позивач, та були б достатніми для підтвердження наявності підстав виникнення права власності на частину закінченого будівництвом житлового будинку, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: partial