Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

27.01.2022 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус КМНО Сергеєв О.О., про розірвання договору довічного утримання. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 31.08.2021 р. між нею та відповідачкою укладено договір довічного утримання (догляду), згідно умов якого позивачка передала, а відповідачка набула у власність 2/3 частки квартири [ADDRESS] , при цьому зобов`язалась надавати позивачці довічне матеріальне забезпечення та усі види догляду (опікування). Посилаючись на те, що відповідачка взяті на себе за вказаним договором зобов`язання не виконує, позивачка вважає, що за таких обставин договір підлягає розірванню та у зв`язку з цим підлягають застосуванню передбачені законом наслідки такого розірвання, а тому звернулась до суду з даним позовом з метою захисту своїх порушених прав. Ухвалою від 01.02.2022 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 28.09.2022 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позові та інших поданих ним заявах по суті справи. Відповідачка та третя особа в судове засідання не з`явились, своїх представників до суду не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомили. З врахуванням думки присутніх в судовому засіданні учасників справи, суд вирішив здійснювати розгляд за відсутності осіб, які не з`явились. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, врахувавши показання свідка, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 31.08.2021 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання (догляду), який посвідчено приватним нотаріусом КМНО Сергеєвим О.О. та зареєстровано в реєстрі за № 1286. Згідно з п.1.1 договору позивачка (за умовами договору - відчужувач) передала, а відповідачка (за умовами договору - набувач) отримала у власність 2/3 частки квартири [ADDRESS] . 31.08.2021 р. приватним нотаріусом у зв`язку з посвідченням договору довічного утримання було накладено заборону відчуження на зазначені в договорі 2/3 частки квартири до виконання (припинення) або розірвання договору. На підставі вищевказаного договору довічного утримання вказані в ньому 2/3 частини квартири зареєстровані на праві власності за [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 293259670 від 29.12.2021 р. До моменту укладення договору 1/3 частка квартири належала позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 10.07.2008 р. державним нотаріусом Восьмої київської державної нотаріальної контори Буренко О.М. та зареєстрованого за № 4-662. Право власності зареєстровано в Бюро технічної інвентаризації м.Києва 22.07.2008 р. за реєстровим № 5293. Інша 1/3 частка квартири належала позивачці на підставі свідоцтва про право власності, виданого відділом приватизації державної адміністрації Шевченківського району м.Києва від 15.06.1993 р., згідно розпорядження № 3046 від 14.06.1993 р. Право власності зареєстровано в Бюро технічної інвентаризації м.Києва 02.07.1993 р. за реєстровим № 5293. Відповідно до п.2.1 договору відповідачка зобов`язана надавати позивачці довічно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду (опікування). Пунктом 2.2 договору встановлено, що утримання, у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 6000,00 грн. на місяць. Пунктом 2.3 договору визначено, що догляд (опікування), що надається позивачці відповідачкою, включає в себе: - забезпечення харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами; - надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер тощо); - оплату за власний рахунок комунальних послуг, інших платежів, пов`язаних з проживанням в зазначеній квартирі позивачки; - надання будь-якої іншої допомоги; - вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення позивачки всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами, літературою тощо. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що з моменту укладення договору довічного утримання (догляду) відповідачка в порушення вимог п.п.2.2, 2.3 договору взяті на себе зобов`язання не виконує, а тому вважає, що договір підлягає розірванню та у зв`язку з цим підлягають застосуванню передбачені законом наслідки такого розірвання. Так, 30.12.2021р. позивачкою оформлено нотаріально посвідчену заяву, яка була адресована відповідачці з вимогою про розірвання договору на підставі пункту 3.1.2 договору - за згодою сторін, однак вказана заява була залишена відповідачкою без належного реагування. Як вбачається з наданих квитанції, житлово-комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] за період з вересня по грудень 2021 року оплачувала [PERSON] , яка не є стороною договору. У період часу з 31.08.2021р. відповідачка також не забезпечує позивачку харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами, що підтверджується відповідними квитанціями. Допитаний в судовому засідання свідок [PERSON] підтвердив, що з серпня 2021 р. проживає спільно з матір`ю [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . Протягом останніх півтора років [PERSON] не бачив. Утриманням та доглядом [PERSON] займається [PERSON] , яка також проживає з ними. З моменту укладення договору довічного утримання [PERSON] не цікавиться здоров`ям [PERSON] та не виконує жодних умов договору. Повне забезпечення [PERSON] здійснюється саме [PERSON] , що полягає у забезпеченні продуктами харчування, медичними препаратами, одягом та сплаті житлово-комунальних послуг. Крім того, з наданих стороною позивача розписок вбачається, що після укладення договору довічного утримання відповідачка ще й позичала у позивачки грошові кошти, що свідчить про неможливість відповідачкою виконувати взяті на себе за договором зобов`язання. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. При цьому, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання згідно ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з положеннями ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом, чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Як вказано в ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ч.1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За правилами п.1 ч.1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Відповідно до ч.1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України). Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач має убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач. Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 21.06.2021 р. у справі № № 644/1566/19, від 25.02.2021 р. у справі №686/13821/19, від 28.03.2018 р. у справі № 509/513/16-ц, від 29.08.2018 р. у справі № 755/1226/17-ц та від 06.05.2020 р. у справі № 755/1750/19. Під час розгляду справи стороною відповідача не надано жодних доказів на підтвердження належного виконання умов договору довічного утримання. Також відповідач не висловлював заперечень щодо обставин, викладених позивачем. При цьому, враховуючи предмет позову, саме на відповідача покладається обов`язок щодо доведення обставин, які б свідчили про належне виконання ним прийнятих за договором обов`язків. Враховуючи, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання (догляду) від 31.08.2021 р., умови якого позивачкою були виконані, шляхом передання належної їй частки квартири у власність відповідачки, остання взяті на себе за договором зобов`язання не виконує, зокрема позивачку матеріально не забезпечує та не здійснює догляд за нею, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд приходить до висновку, що позов у частині вимог про розірвання договору є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому вважає за необхідне розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений 31.08.2021 р. між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Сергеєвим О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1286. Оскільки, суд прийшов до висновку про наявність підстав для розірвання договору довічного утримання (догляду), тому, приймаючи до уваги положення ч.1 ст. 756 ЦК України вважає необхідним задовольнити позов також у іншій частині вимоги, зокрема застосувати наслідки розірвання вказаного договору, а саме визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] , а також скасувати обтяження у вигляді заборони відчуження, зареєстроване на 2/3 часки квартири [ADDRESS] , на підставі зазначеного договору. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн.

Outcome: approved