Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-18 00:00:00

\~Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд розірвати шлюб, укладений між сторонами. Свої вимоги мотивує тим, що подальше спільне життя позивача з відповідачем та збереження між нею сім`ї стали неможливими. Ухвалою судді від 19.04.2023 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 21). Позивач\~в судове засідання не з`явилася, однак звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач до суду також не з`явився, однак, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, причини неявки до суду не повідомив, тому суд, враховуючи повторну неявку відповідача без поважних причин, неподання ним відзиву, розглянув справу без його участі заочно, оскільки в справі достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін. Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 25.09.2004 та мають спільних малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами (а.с. 7, 8, 9, 14), але шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами діють сімейні правовідносини. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За приписами ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Отже, наявність того факту, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, є підставою для повного задоволення позовних вимог. Положеннями\~ст. 160 СК України\~передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Враховуючи те, що позивачка просила місцем проживання малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , визначити її місце проживання, а відповідач будь-яких заперечень не подав, суд вважає, що місцем проживання малолітніх дітей, слід визначити місце проживання їх матері. Також у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved