Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

Позивачі звернулися до Дружківського міського суду з позовом до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування\~ шкоди, заподіяної внаслідок антитерористичної операції, просили відшкодувати за рахунок коштів Державного бюджету України шкоду заподіяну терористичним актом за пошкоджену частину житлового будинку у сумі 480551,48 грн ( по 120137,87 грн кожному). В обґрунтування своїх позовних вимог вказали, що вони є співвласниками частини житлового будинку, що є окремою квартирою [ADDRESS] . Загальна площа нерухомості становить 60,5 кв. м. З липня 2014 року на території с.\~Піски, Ясинуватського р-ну, Донецької обл. велись та продовжуються активні бойові дії. В результаті потрапляння снарядів, нерухоме майно позивачів було зруйновано. Позивачі вважають, враховуючи той факт, що інше житло позивачам не надано, завдана шкода не відшкодована, є всі правові підстави стягнення з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України за рахунок коштів Державного бюджету України на відшкодування матеріальної шкоди, завданої житлу Позивачів внаслідок проведення антитерористичної операції. Пізніше Позивачі подали заяву про збільшення позовних вимог, в якій просять стягнути з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України на користь позивачів заподіяну їм матеріальну шкоду в сумі 886 720,00 грн, тобто по 221 680,00 грн кожному, та моральну шкоду по 100 000,00 грн кожному. Представник Кабінету Міністрів України подав до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що позивачем не доведено обставини, що викладені у даному позові та застосовано норми, які не відповідають обставинам даної справи. Вказав, що Кабінет Міністрів України не є належним відповідачем у справі, оскільки він не є розпорядником бюджетних коштів. Компетенцію або обов`язок відшкодування шкоди Законом України «Про боротьбу з тероризмом» на [PERSON] не покладено.\~Позивачами не надано доказів, що квартира, яка їм належить, пошкоджена саме внаслідок терористичного акту. Підставою для відшкодування шкоди позивач визначив ст. 86 Кодексу цивільного захисту України, в той же час ним не виконані вимоги частини 9 статті 86 Кодексу цивільного захисту України, яка передбачає, що забезпечення житлом постраждалого або виплата грошової компенсації за рахунок держави здійснюється за умови добровільної передачі постраждалим зруйнованого або пошкодженого внаслідок надзвичайної ситуації житла місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання. Крім того, для визначення розміру матеріальної шкоди позивач застосовує положення ч. 10 ст. 86 Кодексу цивільного захисту України, а саме показник опосередкованої вартості спорудження житла. Показник опосередкованої вартості житла не є розміром збитку і не визначає розміру причиненої шкоди постраждалому від надзвичайної ситуації чи від терористичного акту. В додаткових письмових поясненнях представник відповідача зазначив, що позивачі не обґрунтували, що держава Україна до того моменту, як відбулось руйнування їх майна внаслідок артилерійського обстрілу, знала про можливість обстрілу з боку незаконних збройних формувань, могла вжити але не вжила заходи. Які би усунули ризик для їх майна. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представником Державної казначейської служби України подано письмові заперечення на позовну заяву, в якому зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що руйнування спричинені саме проведенням антитерористичної операції у зазначеному позивачем районі, не визначені особи, якими були завдані зазначені руйнування, не встановлено факту наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та спричиненого позивачам шкодою. Позивачами не дотримано вимог ч.9 ст. 86 Кодексу цивільного захисту України. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою Дружківського міського суду від 31 серпня 2021 року цивільний позов було прийнято до провадження судді Грубника О.М. та призначено підготовче засідання на 11 жовтня 2021 року. (т.4 а.с.5) Ухвалою Дружківського\~міського суду\~від 21\~квітня 2023\~року підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,\~ не з`явилась, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягають. Представник відповідача - Кабінету Міністрів України у судове засідання з`явився в режимі відеоконференції. Заперечував проти задоволення позову. Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, в запереченні на позовну заяву провив розгляд справи здійснювати за відсутності представника Казначейства. У задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи без самостійних вимог Служби безпеки України у судове засідання з`явився в режимі відеоконференції. Заперечував проти задоволення позову. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Антитерористичного центру Служби Безпеки України в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, оскільки АТЦ СБУ не може бути належним учасником справи. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Державної служби України з надзвичайних ситуацій в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, письмові заперечення\~ проти позову. Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник Донецької обласної державної адміністрації, обласної військово-цивільної адміністрації в судове засідання не зявився про дату тас та місце проведення повідомлений належним чином, про причини неявки суду невідомо. Представник третьої особи Міністерства\~ оборони України, надав клопотання про проведення судового засідання без представника Міноборони. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи Міністерства внутрішніх справ України, в судове засідання не зявився про дату тас та місце проведення повідомлений належним чином, про причини неявки суду невідомо. Представник третьої особи Головного\~ управління\~ Національної гвардії України, в судове засідання не зявився про дату тас та місце проведення повідомлений належним чином, про причини неявки суду невідомо. Оскільки, відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, то суд, вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін, які не з`явились у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] \~ є власниками частини житлового будинку, що є окремою квартирою [ADDRESS] , загальною площею 60,5 кв.\~м., що підтверджується, свідоцтвом про право власності на житло від 30 липня 1996 року, реєстраційного напису від 12 серпня 1996 року за реєстровим 330. (т.1 а.с.17) В довідці № ДЗЖ-146 від 09 вересня 2015 року, Виконавчого комітету Пісківської сільської ради, вказано, що В результаті декількох влучень артилерійських снарядів, будинок розташований за адресою [ADDRESS] , був зруйнований (т.1 а.с.22). Позивачі у своїй позовній заяві вказують, що збитки їм завдані\~ внаслідок проведення антитерористичної операції. Відповідно до листа т.в.о. начальника Дружківського ВП Краматорського ВП ГУНП в Донецької області № 3150/203/06-2017 від 29 травня 2017 року зазначено, що (т.1 а.с.102). Відповідно до листа в.о. голови Ясинуватської райдержадміністрації № вх. 02-1739/51 від 24.10.2017, Ясинуватська районна державна адміністрація, Ясинуватська районна військово-цивільна адміністрація забезпечити житлом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] не має можливості через відсутність житлового фонду. Щодо питання можливості райдержадміністрацією, прийняти від зазначених вище осіб пошкодженого в наслідок надзвичайної ситуації житла для подальшої виплати їм компенсації, то по-перше, вони з цього приводу не звертались, по-друге на час надання відповіді такий порядок та правовий механізм законодавством України не передбачений. (т.2 а.с.85-86) Відповідно до листа в.о. департаменту житлово-комунального господарства Донецької обласної адміністрації № Л-250 від 07.07.2016 (станом на день надання відповіді) інфраструктура с.Піски зруйнована повністю. Житловий фонд зруйнований в значній мірі або суттєво пошкоджений, що робить неможливим проживання в ньому. На території с.Піски тривають бойові дії, внаслідок чого відсутня можливість комісійного обстеження зруйнованого (пошкодженого) житлового фонду.(т.3 а.с.6) Як вбачається з листа начальника ГУ СБУ в Донецькій області О.І. Куць №78/2/13/КО-25/11/150 від 26.01.2018, за результатами розгляду заяви [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №22018050000000013 від 22.01.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.258 КК України. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 787 від 06.07.2018 року встановлено, що вартість ремонтно-відновлюваних робіт (житлового будинку), розташованого за адресою: [ADDRESS] , пошкодженого в результаті бойових дій станом на проведення дослідження, становить 886 720,0 (вісімсот вісімдесят шість тисяч сімсот двадцять) грн 00коп. (т.3 а.с.107-118) Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 21 Конституції України передбачено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. У статті 22 Конституції України проголошено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зобов`язання держави стосовно поваги та захисту прав людини не зникають і в умовах збройних конфліктів. Підтвердженням того виступають положення самих міжнародних договорів про права людини, які не виключають їх застосування у період збройних конфліктів, хоча й передбачають можливість відступу держави від окремих зобов`язань під час надзвичайної ситуації. У рішенні від 08 січня 2004 року у справі «Айдер та інші проти Туреччини» ЄСПЛ указав, що відповідальність держави носить абсолютний характер і має об`єктивну природу, засновану на теорії соціального ризику. Таким чином, держава може бути притягнута до відповідальності з метою компенсації шкоди тим, хто постраждав від дій невстановлених осіб або терористів, коли держава визнає свою нездатність підтримувати громадський порядок і безпеку або захищати життя людей і власність (п. 70). Отже, правова позиція ЄСПЛ ґрунтується на принципі про абсолютну відповідальність держави, зобов`язаної забезпечити в суспільстві мир і порядок і особисту безпеку людей, що знаходяться під її юрисдикцією. Тому порушення громадського порядку і миру, створення загрози безпеці людей є для держави самостійними підставами відповідальності за заподіяну шкоду. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції). Для правильного вирішення спору та захисту порушеного права позивача суд повинен визначитися з предметом й підставою позову. Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Згідно з пунктами 4 і 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. З викладеного вбачається, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові. Оскільки повноваження органів влади є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, а, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачами конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. З аналізу наведених норм процесуального права колегія суддів Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Позивачі звернулись до суду, мотивувавши позов, зокрема тим, що вони не отримали від держави відшкодування за пошкодження (знищення) їх майна, на яке позивачі, на їх думку, мають право згідно з чинним законодавством України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Також позивачі зазначили, що право на судовий захист гарантовано Конституцією України, у тому числі щодо захисту права власності, а право на відшкодування шкоди передбачено статтею 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», статтею 86 Кодексу цивільного захисту України. У статті 3 Конституції України проголошено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до практики ЄСПЛ принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (п. 184 рішення від 22 червня2004 року у справі «Броньовський проти Польщі», заява №31443/96). Отже, людські права є найвищою соціальною цінністю, їх забезпечення та захист є прямим обов`язком держави. Суд виходить із того, що посилання позивачів як на правову підставу позову на статтю 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» та статтю 86 Кодексу цивільного захисту України у взаємозв`язку з негативним обов`язком держави щодо застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції є безпідставним. Зобов`язання держави стосовно поваги та захисту прав людини не зникають і в умовах збройних конфліктів. Положення преамбули Конвенції вказують на те, що Високі Договірні Сторони зобов`язалися забезпечити повагу до прав людини шляхом гарантії цих прав. Гарантування прав людини з боку держави може здійснюватися як активними діями, так і утриманням від вчинення будь-яких дій. Така діяльність держави по гарантуванню прав людини пов`язана з видами зобов`язань з боку держав-учасниць Конвенції, якими є негативні та позитивні. Негативні зобов`язання - це зобов`язання держави утримуватися від втручання в права та свободи, а позитивні зобов`язання- навпаки, тобто держава повинна щось зробити, вчинити певні дії, щоб особа могла скористатися своїми правами за Конвенцією. Це, наприклад, може включати в себе прийняття законодавства, що допоможе забезпечити користування гарантованими Конвенцією правами, або забезпечення реальних умов для реалізації прав. Так, за певних обставин захистом статті1 Першого протоколу до Конвенції може користуватися легітимне очікування (legitimate expectation) успішної реалізації майнових прав (право вимоги). Для того, щоб «очікування» було «легітимним», воно має бути заснованим на нормі закону або іншому правовому акті, такому як судове рішення, пов`язаному із майновим інтересом (див.mutatismutandis рішення ЄСПЛ від 28вересня 2004року у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopeckyv. Slovakia), заява №44912/98, §49-50). Тобто, особа, яка має майновий інтерес, може розглядатись як така, що має «легітимне очікування» успішної реалізації її права вимоги (зокрема, відшкодування державою шкоди) у сенсі статті1 Першого протоколу до Конвенції, коли для цього інтересу є достатні підстави у національному законодавстві. Позивачі обґрунтували розмір завданої їм шкоди опосередкованою вартістю знищеного будинку станом на 01 жовтня 2015 року,

Outcome: partial