Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~у квітні 2023 року [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою в якій просила зняти арешт (обтяження) накладений на нерухоме майно [PERSON] - житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про арешт нерухомого майна від 03.11.2014 за номером № 7548782. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 13.03.2023 року вона звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодчий І.О. із заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Першої Харківської міської державної нотаріальної контори Тиндик І.В. 13.05.2019 року зареєстрованим № 2-94, 2-95, за яким їй було заповідано все майно померлої [PERSON] , [INFO] . Спадкове майно складається з 42/100 частки в праві власності на житловий будинок , літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Проте, згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №41/02-14/02-31 від 13.03.2023 року вищевказаного нотаріуса Молодчий І.О., їй було відмовлено у видачі на ім?я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину, у зв?язку з наявністю арешту на вказане майно. Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наявний запис про арешт на колишнє прізвище спадкодавця - [PERSON] , ІНН [NUMBER] , вчинений Ленінським відділом державної виконавчої служби ХМУЮ , обтяження №7548782, дата реєстрації обтяження 03.11.2014 року; вид обтяження: арешт нерухомого майна; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; серія та номер 41796292; дата документа 29.10.2014 року, видавник: Ленінський ВДВС ХМУЮ, ДВ-16. Позивач вказує, що 14.03.2023 року звернулась до Східного міжрегіонального управління Холодногірсько-Новобоварського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові з письмовою заявою з проханням про припинення заходів примусового виконання та зняття арешту нерухомого майна. Листом № 62525/23 від 24.03.2023 року позивачу повідомлено, що станом на 24.03.2023 виконавчі провадження щодо [PERSON] , як боржника, у відділі виконавчої служби відсутні. У зв?язку з тим, що сплинув трирічний терміну зберігання виконавчих проваджень, надати будь-яку інформацію стосовно арешту нерухомого майна не має можливості. Наявність арешту на житловий будинок, яка належала [PERSON] , перешкоджає позивачу у реалізації своїх спадкових прав, та є перешкодою для позивача у здійсненні її права користування та розпорядження своїм майном у зв`язку з чим вона звертається з позовом до суду. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2023 року відкрито провадження за позовною заявою в порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання. 21 квітня 2023 року відповідачем було надано відзив на позову заяву в якому вони просили відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що позивач звернулась з заявою про припинення заходів примусового виконання та зняття арешту з нерухомого майна [PERSON] до Холодногісько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства. На її заяву ними було надано відповідь в якій вони повідомили наступне, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на все майно [PERSON] накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника №41796292 від 29.10.2014, реєстраційний номер обтяження №7548782 від 03.11.2014. На примусовому виконанні у Холодногісько-Новобаварському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження № 41796292 з примусового виконання виконавчого листа №641/10575/13-ц, виданого 27.12.2013 Комінтернівським районним судом міста Харкова про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приват Банк" у розмірі 46535,07 грн. На теперішній час оригінали виконавчого провадження № 41796292 знищені та в архіві не зберігаються. Однак, відповідач вважає що, наразі, є усі підстави вважати, що [PERSON] с правонаступником [PERSON] . Також вказали, що відсутні відомості в реєстрі щодо сплати виконавчого збору. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ньому. Зокрема пояснив, що на теперішній час порушуються права позивача, оскільки вона не може вільно користуватись, володіти та розпоряджатись належним їй майном. Крім того зазначив, що виконавчий лист про стягнення з [PERSON] суми боргу за рішенням суду на виконанні не перебуває, виконавче провадження знищено ще за життя божника. Представник відповідача в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємицею за заповітом після померлої [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . [PERSON] за життя на праві власності належало 42/100 частки житлового будинку , літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №41/02-14/02-31 від 13.03.2023 року приватного нотаріуса ХМНО Молодчого І.О., [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв?язку з наявністю арешту на вказане майно. На примусовому виконанні у Холодногісько-Новобаварському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження № 41796292 з примусового виконання виконавчого листа №641/10575/13-ц, виданого 27.12.2013 Комінтернівським районним судом міста Харкова про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приват Банк" у розмірі 46535,07 грн. Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС ХМУЮ від 29.10.2014 року у виконавчому провадженні № 41796292 накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] . Згідно наданої позивачем Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на все майно [PERSON] накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника №41796292 від 29.10.2014, реєстраційний номер обтяження №7548782 від 03.11.2014. [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй при житті майно. Згідно ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~права та обов`язки, що складають спадщину переходять до спадкоємців з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 1, 5 ст. 1268 України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини згідно з ч. 2\~ст. 1220 ЦК України\~є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. В даному випадку, позивач є спадкоємцем за заповітом і накладення арешту на 42/100 частки житлового будинку , літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , перешкоджає їй користуватись, володіти та розпоряджатись належним їй майном. Положеннями\~ст. 16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Статтею 41 Конституції України\~та статтею\~1\~Першого\~протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до\~Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 №6 (в редакції від 30.06.1978 №5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Нормами частин 1 та 2\~ст. 321 ЦК України\~регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Згідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наявність арешту на вищевказане майно за відсутності правових підстав для цього порушує права позивача. Підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна. Отже, враховуючи обставини, які стали підставою для арешту нерухомого майна, а на тепер належить позивачу в порядку спадкування за заповітом, відсутні, суд дійшов висновку, що спосіб захисту, обраний позивачем, обґрунтований та передбачений законом, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи вимоги\~ст.141 ЦПК України\~та ту обставину, що позивачем не заявлено вимоги про розподіл судових витрат, суд вважає необхідним віднести судові витрати на рахунок позивача.

Outcome: approved