Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про захист прав споживачів. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що 06 жовтня 2021 року вона на підставі Договору купівлі-продажу придбала квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка раніше належала на праві приватної власності [PERSON] . Після укладення договору позивачем було виявлено, що за попереднім споживачем житлово-комунальних послуг квартири станом на 06 жовтня 2021 року рахується заборгованість в розмірі 7591,58 грн., яка виникла з 01 січня 2017 року. 24 грудня 2021 року вона звернулася до відповідача із заявою про виключення з обліку по особовому рахунку № [NUMBER] заборгованості попередніх власників квартири за період до 06 жовтня 2021 року, на яку отримала відповідь про відсутність можливості списання боргів за спожиті житлово-комунальні послуги оскільки борг попередніх власників виник саме по цьому рахунку. У подальшому, на її поштову адресу надійшла претензійна вимога від 11 травня 2022 року про сплату заборгованості за послуги з теплопостачання у розмірі 12435,48 грн. Позивач зазначає, що на момент придбання квартири їй нічого не було відомо про заборгованість попереднього власника, і жодних зобов`язань щодо сплати такої заборгованості вона на себе не брала, а тому дії відповідача щодо переведення на неї заборгованості за період до 06.10.2021 є неправомірними і порушують інтереси позивача, як споживача. Відтак, звертаючись до суду просить зобов`язати Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» виключити з обліку по особовому рахунку за квартирою: [ADDRESS] заборгованість зі сплати комунальних платежів попередніх власників квартири за період до 06 жовтня 2021 року. Ухвалою суду від 05.07.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 28.12.2022 представник позивача подала заяву про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому вказано, що наявність заборгованості колишнього власника квартири на особовому рахунку № [NUMBER] жодним чином не порушує прав та інтересів позивача, яка на теперішній час є власником квартири та споживачем комунальних послуг. Особовий рахунок № [NUMBER] відкритий за адресою проживання позивача (а не за її особою) та є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій ЛМКП «Львівтеплоенерго». Крім того,\~на даний\~час відбувається\~списання боргів\~з попереднього\~власника за\~отримані житлово-комунальні\~послуги саме\~на вказаний\~особовий рахунок. Судовими наказами\~Личаківського районного\~суду м.\~Львова від\~25.08.2021\~року №463/6215/21,\~та від\~08.07.2022\~року №463/608/22\~врегульовано в\~судовому порядку\~період заборгованості\~з 01.07.2014\~по 06.10.2021,\~борг тодішніх\~власників та\~проживаючих у\~квартирі.Станом на 01.02.2023 вищевказані судові накази не були скасовані та перебувають на виконанні в відділі виконавчої служби. Виконання судових наказів здійснено частково, що не дає підстав відповідачу провести з особового рахунку списання заявлених позивачем сум. ЛМКП «Львівтеплоенерго» не зверталося до [PERSON] з приводу виниклої заборгованості чи з вимогами щодо погашення боргу за період до 06.10.2021, а тому у задоволенні вимог позивача слід відмовити в повному обсязі. Представник позивача подала відповідь на відзив, відповідно до якого [PERSON] вимушена була звернутися до суду щодо захисту своїх прав виключно після того, як на її адресу надійшов лист претензія про наявність у неї обов`язку зі сплати заборгованості, яка виникла у попередніх власників квартири. При цьому, попередньо позивач зверталася до відповідача з приводу виключення з обліку по особовому рахунку за квартирою: [ADDRESS] заборгованості зі сплати комунальних платежів попередніх власників квартири за період до 06 жовтня 2021 року, оскільки наданими послугами остання не користувалася. Просила врахувати ці обставини при прийнятті рішення та задовольнити позовні вимоги. Представником відповідача подано до суду заперечення на відповідь на відзив, яке окрім викладеної у відзиві на позовну заяву позиції мотивує тим, що ЛМКП "Львівтеплоенерго" не є стороною договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , відтак не наділене правами та обов`язками сторін договору, відповідно ніяких зобов`язань по вказаному договору за відповідачем не встановлено. Вказує, що оскільки всупереч умовам вищевказаного договору попереднім власником не було виконано свої зобов`язання за договором та не було сплачено заборгованість за послуги з централізованого опалення - з вимогою виконати свої зобов`язання за договором, на думку представника відповідача, потрібно звертатись до попереднього власника квартири - [PERSON] . Окрім цього, зазначає, що позивачкою невірно визначено предмет позовних вимог та заявлено матеріально-правову вимогу, яка не призведе до дійсного захисту інтересів позивача та грубо порушить права відповідача на відшкодування коштів за надані послуги. У подальшому представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсуності. Відповідач проти позову заперечив, з мотивів, наведених у відзиві та запереченні на відповідь на відзив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Судом встановлено, позивач [PERSON] , на підставі Договору купівлі-продажу від 05 жовтня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Синюк С.В., за реєстрованим номером 5969, 06 жовтня 2021 року придбала у власність квартиру [ADDRESS] . Вказане також підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.10.2021, індексний номер 278231977. Відповідно до відповіді на адвокатський запит з ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 25.11.2021 №08-12774, заборгованість зі сплати комунальних платежів (послуги з централізованого опалення) за адресою: [ADDRESS] станом на 06.10.2021 становить 7887,62 грн.(розрахунок заборгованості). 24 грудня 2021 року [PERSON] звернулася до відповідача із заявою про виключення з обліку по особовому рахунку № [NUMBER] заборгованості попереднього власника квартири за період до 06 жовтня 2021 року. Листом ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 24.01.2022 позивачу надано відповідь, що виключити з\~обліку заборгованість\~за послугу\~централізованого опалення\~за період\~з 01.09.2019\~по06.10.2021 у сумі 7887,62 грн. не є можливим, оскільки борг попередніх власників виник саме по вказаному рахунку. На даний час, ЛМКП «Львівтеплоенерго» вирішує питання про стягнення вказаної заборгованості. 11.05.2022 ЛМКП «Львівтеплоенерго» направило на адресу позивача повідомлення про наявність у неї обов`язку зі сплати заборгованості за комунальні послуги в розмірі 12\~435,48 грн. Відповідно до п. 12 Договору купівлі-продажу від 05 жовтня 2021 року, продавець зобов`язується провести усі розрахунки з квартирної плати,\~зі сплати\~комунальних послуг\~(електроенергію,\~водопостачання,\~опалення,\~газ,\~каналізацію тощо),\~звільнити відчужувану\~за цим\~договором квартирудо 06.10.2021 року та зняти з реєстрації третю особу до 08.10.2021 року. Вбачається, що Договір не містить застережень про переведення боргу попереднього власника, як і не містить згоди кредитора на таку заміну. Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання. Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора. Частиною 1 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. При цьому такими учасниками є: споживач, виробник, виконавець. Виробник може бути одночасно і виконавцем. Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець (підприємство, яке надає житлово-комунальні послуги) зобов`язаний проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання. Згідно з частиною 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Власність, відповідно до частини четвертої статті 319 ЦК України, зобов`язує. За статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майно, тому за відсутності відповідної умови в договорі про відчуження нерухомого майна вимоги до нового власника про стягнення заборгованості за отриманими комунальними послугами попереднього власника є безпідставними. Наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604св20), у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 522/19127/18 (провадження № 61 - 20547св19), у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 201/11406/20 (провадження № 61-18079св21). Вказані правові висновки підлягають застосування у даній справі, оскільки стосуються тотожних за своїм змістом правовідносин. Судом встановлено та підтверджено вищенаведеними доказами, що позивач не має жодного відношення до суми заборгованості в розмірі 7887,62 грн. за послуги (послуги\~з централізованого\~опалення за період до 06 жовтня 2021 року, оскільки власником квартири за адресою: [ADDRESS] , тобто користувачем послуг за зазначеною адресою, позивач стала саме з 06 жовтня 2021 року. Оскільки позивач не вчиняла правочинів щодо прийняття боргу з оплати послуг за теплопостачання попереднього власника квартири [ADDRESS] , суд вважає, що на позивача не може бути покладено обов`язок зі сплати заборгованості за послуги теплопостачання, надані відповідачем попередньому власнику, що нараховані до 06 жовтня 2021 року, тобто до укладення нею договору купівлі-продажу квартири. У постанові від 26 січня 2022 року у справі № 201/11406/20 (провадження № 61-18079св21) Верховний Суд врахував, що відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Суд вказав, що оскільки позивач заперечувала проти вимог відповідача щодо наявності заборгованості, які сформульовані у претензіях, а відповідач належним чином не відреагував на звернення позивача та не звернувся з вимогами до попереднього власника квартири, а лише посилався на відсутність механізму списання боргів за спожиті комунальні послуги, вимога про зобов`язання відповідача виключити з обліку по її особовому рахунку заборгованості попередніх власників квартири за період до укладення нею договору купівлі-продажу квартири є обґрунтованою та відповідає критеріям ефективного судового захисту, оскільки задоволення такої вимоги відновлює порушені права позивача та встановлює між сторонами правову визначеність, яка полягає у підтвердженні відсутності заборгованості позивача перед відповідачем. У цій справі судом встановлено, що наявність заборгованості у колишнього власника квартири [ADDRESS] на особовому рахунку № [NUMBER] порушує права та інтереси [PERSON] , яка є власником квартири з 06 жовтня 2021 року, оскільки скерування на адресу позивача повідомлення про необхідність сплати заборгованості за\~спожиті комунальні\~послуги до\~06\~жовтня 2021\~року,\~покладає на\~позивача обов`язок зі сплати заборгованості за послуги з централізованого опалення, які надані відповідачем попередньому власнику. Положеннями ч. 2 ст. 14 ЦК України передбачено, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Відтак, позивачем доведено, що відповідачем порушуються її права, як споживача комунальних послуг. За таких обставин, заявлена позовна вимога відповідає критеріям ефективного судового захисту та слід зобов`язати Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» виключити з обліку по особовому рахунку за квартирою: [ADDRESS] заборгованість зі сплати комунальних платежів попередніх власників квартири за період до 06 жовтня 2021 року. Інші аргументи відповідача, в тому числі щодо стягнення в судовому порядку заборгованості за житлово-комунальні послуги з попереднього власника, не впливають юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Отже, позов підлягає до задоволення. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч1 ст. 141 ЦПК України). Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При поданні позову позивач судовий збір не сплачувала, оскільки звільнена від його сплати, на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи, що судом прийнято рішення про задоволення позову, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн. Розглядаючи вимогу позивача про відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як встановлено судом, між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Мицик, Кравчук і Партнери» укладено Договір про надання правової допомоги №886 від 12.11.2021, предметом якого є надання клієнту правової допомоги у справі щодо неналежного виконання продавцем за договором купівлі-продажу квартири, за адресою: [ADDRESS] ( в частині несплати платежів та не зняття з реєстрації третьої особи). Відповідно до п.3.1 Договору, правова допомога, передбачена предметом цього Договору оплачується відповідно до актів виконаних робіт. Згідно з Актом виконання робіт від 25.11.2022 представником позивача підготовлені наступні документи та вчинені наступні дії: скеровано до ЛМКП «Львівтеплоенерго» адвокатський запит, підготовлено позовну заяву з додатками, надано позивачу правову інформацію, консультації у даній справі. Рахунок за надані послуги становить 5000,00 грн. Суд вважає, що визначена адвокатським об`єднанням сума гонорару є обґрунтованою, такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих адвокатом послуг. Суд враховує положення ч.9 ст.139 ЦПК, згідно з якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Представник відповідача будь-яких доказів на доведення неспівмірності понесених позивачем витрат не подав. З огляду на наведене, суд приходить до переконання, що у даній справі витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн. є реальними та підтверджені матеріалами справи, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі.

Outcome: approved