Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

16.03.2023 [PERSON] через свого представника адвоката Сідько С.І., яка діє на підставі ордера серії ВІ № 1133198 від 14.03.2023, та угоди про надання правової допомоги від 19.09.2022 (а.с. 14, 16) звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису № 29118, виданого 20.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості в розмірі 14790,00 грн., таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що за заявою ТОВ «Споживчий центр», приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Голяник О.Ю. відкрито виконавче провадження за № 68353903 про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» боргу в розмірі 14790,00 грн. Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження за № 68353903 від 25.01.2022 вбачається, що виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису № 29118 від 20.12.2021, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., про стягнення з [PERSON] на користь відповідача боргу в розмірі 14790,00 грн. Позивач вважає, що спірний виконавчий напис не підлягає виконанню у зв`язку з тим, що стягувачем не надано доказів на підтвердження наявності заборгованості боржника перед ТОВ «Споживчий центр» у розмірі 14790,00 грн., не була також враховано безспірність вказаної заборгованості, оскільки позивач ніколи не укладав жодних договорів і не має заборгованості перед ТОВ «Споживчий центр». Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 37-41, 44,90). Представник позивача адвокат Сідько С.І. 13.06.2023 надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати без її та позивача участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с. 91). Представник відповідача Солодовнік А.О. яка діє на підставі довіреності № 1505/23-01 від 15.05.2023, подала до суду письмові заперечення проти позву в яких просила залишити позов [PERSON] без розгляду, мотивуючи тим, що даний спір має вирішуватись у Постійно діючому Третейському суді при асоціації українських банків, відповідно до п. 10,1 Кредитного договору №24.01.2020-010000824. Крім того, представником відповідача заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Споживчий кредит» (а.с. 65-66). Судові повістки надіслані третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Сазоновій О.М., за адресою здійснення нею своєї діяльності, повернуті до суду у зв`язку з закінченням терміном зберігання. Згідно з інформацією з Єдиного реєстру нотаріусів, інформація про приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни, відсутня (а.с.45). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Голяник О.Ю., про причини неявки суд не повідомила, пояснення щодо позову та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подала. Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до частин першої та другої\~статті 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд вирішив можливим розглянути справу у спрощеному позовному провадженні за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у справі доказів. З матеріалів справи, наявних у ній доказів, суд приходить до переконання, що позов необхідно задовольнити повністю, з наступних підстав. 20.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною вчинено виконавчий напис № 29118 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (код за ЄДРПУО 37356833), невиплачені у строк кошти на підставі Кредитного договору від 24.01.2020 №24.01.2020-010000824 від 24.01.2020, укладеного між ТОВ ««Споживчий центр» та [PERSON] , строк платежу за яким настав 08.02.2020. Стягнення заборгованості проводиться за період з 08 лютого\~2020\~року по 01 грудня\~2021\~року. Сума заборгованості складає 14790,00 грн, в тому числі: 0,00 грн строковий основний борг; 8000,00- прострочений основний борг; 2240,00 грн. прострочені проценти; 0,00 грн. строкові проценти; 4000,00 грн., - пеня; 0,00 грн. строкова плата за обслуговування кредиту; 0,00 грн. прострочена плата за обслуговування кредиту; 550,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом (а.с. 12). На підставі виконавчого напису № 29118 від 20.12.2021, приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Голяник О.Ю. 25.01.2022 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ПВ № 68353903 про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ ««Споживчий центр» заборгованості на загальну суму 14790,00 грн (а.с. 13). Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункти 2.2, 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Крім того, підпунктами 3.2 - 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі - Перелік документів). Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 року скасовано, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Отже, вчиняючи 20.12.2021 виконавчий напис № 29118, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. неправомірно керувалась пунктом 2 Переліку документів у редакції, яка була на той час нечинною. Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є підстави для визнання спірного виконавчого напису №29118 від 20.12.2021 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Згідно з ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Крім цього, необхідно зазначити, що оскільки у нотаріальному процесі бере участь одна сторона правочину, то нотаріус оцінює документи як докази лише однієї заінтересованої сторони - стягувача, який звернувся до нотаріуса за захистом своїх цивільних прав, при цьому, останній повинен здійснити перевірку всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису, які, зокрема, підтверджують наявність зобов`язання та їх безспірність. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05.07.2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (постанова Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 299/1160/16-ц, провадження № 61-22900св18). Тобто, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. При цьому, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Згідно з ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вищевикладене, і те, що відповідачем не було подано відповідних доказів, які б підтверджували заперечення позовних вимог [PERSON] , суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. У відповідності до положень п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3\~ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Також, у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 р. в справі № 648/1102/19 вказано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2\~ст. 137 ЦПК України). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. На підтвердження обґрунтованості витрат, понесених на професійну правничу допомогу в суді, представник позивача додала угоду про надання правової допомоги від 19.09.2022, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ № 1133198 від 14.03.2023; детальний опис робіт (наданих послуг) адвокатом з розгляду справи за позовом [PERSON] до ТОВ «Споживчий центр» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню; додаток до договору про надання правової допомоги від 19.09.2022 акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 14.03.2023; довідка видана адвокатом Сідько С.І. позивачу про сплату ним гонорару в сумі 5000,00 грн. за надання правничих послуг (а.с. 14, 16, 17,18, 19). 01.06.2023 до суду надійшло клопотання від представника відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, в обгрунтування якого зазначено, що, справа про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є незначної складності, а витрати на правову допомогу, заявлені позивачем є неспівмірними та необгрунтованими. Також, зазначив, що до оскільки у договорі про надання правової допомоги від 19.09.2022 відсутня умова щодо розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару, неможливо встановити виходячи з чого, адвокатом було виставлено рахунок за надані послуги (а.с. 47-49). Згідно з ч. 5\~ст. 137 ЦПК України\~у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шість\~статті 137 ЦПК України). Відповідно до положень\~ст. 14 Податкового кодексу України, адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність.\~Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката. Адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Такий висновок Верховного Суду викладений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.04.2020 року у справі №727/4597/19. Крім того, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2\~ст. 137 ЦПК України). Відповідно до п. 1.6 Угоди про надання правової допомоги від 19.09.2022, сторони погодили, що розрахунок по даній угоді проводиться у порядку та на умовах, зазначених у додатках. Згідно з додатком до договору про надання правової допомоги від 19.09.2022 актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 14.03.2023, вартість гонорару за послуги адвоката складає 5000,00 грн. Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4\~ст. 137 ЦПК України\~можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях\~статті 627 Цивільного кодексу України. Таким чином, ураховуючи наведені положення процесуального законодавства та беручи до уваги підтверджений матеріалами справи і не доведений відповідачем факт завищення адвокатом Сідько С.І. вартості послуг надання професійної правничої допомоги позивачу, суд дійшов висновку, що витрати [PERSON] на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягти судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., а всього 6073,60 грн.

Outcome: approved