Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

В січні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому заявила вимоги до відповідачів про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона була визнана потерпілою у кримінальному провадженні, відомості щодо якого були внесені до ЄРДР за № 12019080050003478 від 04.10.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за тих обставин, що 22.09.2019, приблизно о 10 год. 10 хв., [PERSON] , [INFO] , керуючи транспортним засобом Fiat Fiorino, державний номерний знак [NUMBER] , здійснював рух по проїзній частині просп. Соборного, зі сторони просп. Металургів, в напрямку бул. Шевченка в м. Запоріжжі. В цей час, маршрутне таксі № 61 автобус MersedesBenz 312D, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , [INFO] , здійснювало рух позаду, у попутному водію [PERSON] напрямку. При цьому в салоні вказаного маршрутного таксі, в якості пасажира перебувала позивач [PERSON] .. Під час руху в межах середньої смуги прос.Соборного, в районі буд. 173 та перехрестя з вул. 12 Квітня в м. Запоріжжя, [PERSON] , діючи в порушення вимог пп. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України змінив напрямок руху вправо, в напрямку правої смуги руху, де в цей час здійснював рух водій [PERSON] , внаслідок чого сталося дотичне зіткнення правої бічної частини автомобіля Fiat Fiorino, державний номерний знак [NUMBER] , та лівої бічної частини автобуса MersedesBenz 312D, державний номерний знак [NUMBER] . В результаті зіткнення, автобус MersedesBenz 312D виїхав за межі проїзної частини, зіткнувся з бетонним стовбцем та зупинився на тротуарі. Порушення [PERSON] вимог пп. 10.1. 10.4 Правил дорожнього руху України, згідно висновку судової комплексної фототехнічної та інженерно-транспортної експерти зи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод № 9-723/25-55 від 20.12.2019 року, з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. В результаті\~окресленої дорожньо-транспортної\~пригоди,\~згідно висновку судової медичної експертизи №881 від 22.10.2019 року, позивач\~ [PERSON] \~отримала тілесні\~ушкодження у\~вигляді: закритого компресійного перелому першого поперекового хребця на тлі дегенеративно-дистрофічних змін поперекового відділу хребта, який кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день), та таке, що не було небезпечним для життя. За результатами викладеної події відносно відповідача-1 складено обвинувальний акт № 12019080050003478 від 04.10.2019 р. В подальшому Орджонікідзевським районним судом розглядалась справа №335/14/20 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України відносно [PERSON] . [INFO] . В кримінальному провадженні позивачем було заявлено цивільний позов, однак ухвалою суду від 29 листопада 2022р. провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку для притягнення до кримінальної відповідальності. Через заподіяні [PERSON] тілесні ушкодження [PERSON] з 22.09.2019 по 17.01.2020 перебувала на лікуванні у травматолога в Комунальному некомерційному підприємстві «Міська лікарня №9» Запорізької міської ради з діагнозом: «компресійний перелом тіла хребта 2 стадії з вираженим асептичним запальним набряком кістковомозкової речовини», що підтверджується довідкою, яка видана цим закладом. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] , на момент ДТП, була застрахована у АТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАТА-СІЧ», яка частково відшкодувала позивачу матеріальну шкоду. Відповідно до\~п.24.2.\~п.24.3\~ст.24\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» мінімальний\~розмір страхового\~відшкодування за\~шкоду,\~пов`язану\~з лікуванням\~потерпілого,\~становить 1/30\~розміру мінімальної\~заробітної плати\~у місячному\~розмірі,\~встановленої законом\~на дату\~настання страхового\~випадку,\~за кожний\~день лікування,\~підтверджений відповідним\~закладом охорони\~здоров`я,\~але не\~більше 120\~днів.\~Якщо страховику\~не надані\~документи,\~що підтверджують\~розмір витрат,\~зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті. Таким чином, згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на думку позивача, відповідач-2 (ПрАТ СК «ОРАНТА-СІЧ») зобов`язаний відшкодувати потерпілій [PERSON] : мінімальна заробітна платана станом на 25.09.2019 року складала 4173.00 грн.. а станом на 01.01.2020 року 4723.00 грн., відповідно: 139.10 грн. - 2019р. в день. х 100 днів = 13910.00 грн.; 157.43 грн. - 2020р. в день - 17 днів = 2676.31 грн.. Відповідно, за підрахунком позивача, разом сума складає - 16586.31 грн. . Зважаючи на\~здійснену оплату\~розміром 4050.55\~гри., загальна сума страхового відшкодування за школу спричинену здоров`ю, яку наразі слід стягнути з відповідача- 2 складає: 11 635, 76 грн. Крім того, позивачу рекомендовано санаторно-курортне лікування, яке вона через скрутне матеріальне становище не може оплатити за власний кошт. Згідно з рахунком від 09.01.2023 року №10, що складений ДП «Клінічний санаторій «Хмільник» вартість проходження 21-денного реабілітаційного курсу складає 24 150.00 грн. Позивач також зазначила, що внаслідок ДТП їй завдано моральної шкоди. Після ДТП, окрім фізичного болю, який вона зазнала у зв`язку з отриманням важкої травми хребта, через протиправну поведінку відповідача, який допустив зіткнення. Позивач відчула сильний емоціональний стрес, наслідками якого стала повна втрата сну на тривалий час. страх транспортних засобів, підвищена нервозність і так далі. Протягом активного лікування позивачу здійснювались болісні лікувальні процедури, навіть через 3 роки після цієї події у неї досі не відновлено рухову активність. Більш того, на даному етапі лікування мови про повне відновлення рухової активності лікарями не ведеться. Розмір заподіяної позивачу моральної шкоди важко оцінити в грошовому еквіваленті, не враховуючи тяжкість тілесних ушкоджень та обставини, за яких вони були заподіяні, вважає, що відповідач-1 має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести [PERSON] , її родині, а також ті витрати які нею будуть здійснені задля хоча би часткової віднови опорно-рухового апарату. Вважає суму на відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000.00 гри. (п`ятдесят тисяч гривень) розумною і справедливою. Така ціна враховує в себе усі страждання, які довелося перенести позивачу, зокрема, порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою. Відповідно до\~ст.\~26-1\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-\~правової відповідальності\~власників наземних\~транспортних засобів»\~відшкодовується потерпілому\~-\~фізичній особі,\~який зазнав\~ушкодження здоров`я\~під час\~дорожиньо-\~транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Таким чином, розмір моральної\~шкоди,\~яку слід\~стягнути з\~відповідача-2\~складає 829,31\~гри. з розрахунку: 16586.31 грн./100х5- 829.31 грн. Посилаючись на ці обставини, на підставі ст. ст. 1167, 1168, 1187, 1188, 1195, 1202 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача-1 [PERSON] грошову суму 24\~150,00 грн. як додаткові витрати на санаторно-курортне лікування та 49\~170,69 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Також, стягнути з відповідача-2 АТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАТА-СІЧ» 11\~635,76 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої здоров`ю та 829,31 грн. як моральної шкоди. Відповідач АТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАТА-СІЧ» надав відзив на позов, в якому фактично позовні вимоги позивача визнали, але навели свої розрахунки шкоди, яка була завдана здоров`ю внаслідок ДТП та вирахували 5 % з тієї суми, яка була ними недоплачена, а не з загальної суми 16725,41 грн. (а.с.141-142). Від представника відповідача [PERSON] адвоката Демиденко Д.А. були надані письмові пояснення, в яких останні позовні вимоги визнали частково, а саме в розмірі 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Щодо іншої частини позовних вимог, зокрема, про відшкодування вартості санаторно-курортного лікування заперечували (а.с.189-190). В судовому засіданні у вступному слові позивач [PERSON] та її представник адвокат Штабовенко Д.В. підтримали позов з наведених у ньому підстав та вважали, що заперечення відповідача про відшкодування витрат потерпілої на придбання санаторно-курортної путівки за рахунок страхової компанії передбачено чинним законодавством, розмір відшкодування моральної шкоди визначений позивачем з урахуванням тяжкості заподіяних їй у ДТП тілесних ушкоджень та як наслідку зміни її звичного устрою життя та праці. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник адвокат Демидено Д.А., заперечували проти позову в частині стягнення з відповідача витрат на придбання позивачем санаторно-курортної путівки, оскільки вимоги щодо цього не доведено належними та допустимими доказами, зокрема вказали на те, що довідка № 1 від 06.12.2022 отримані позивачем майже через три роки від події, а рахунок № 10 від 09.01.2023 мав термін дії лише 5 днів. Витрати позивач не понесла, оскільки не пройшла санаторне-лікування. В частині відшкодування моральної шкоди зазначили, що визнають обов`язок відповідача таку шкоду компенсувати у тому розмірі, визначення якого віднесли на розсуд суду, з урахуванням ставлення відповідача до потерпілої протягом строку його лікування, матеріального та сімейного стану відповідача. Враховуючи зазначене вважали, що співмірною сумою відшкодування моральної шкоди буде 5000 грн.. Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши учасників процесу, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано, підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено доказами, що 22.09.2019, приблизно о 10 год. 10 хв., [PERSON] , [INFO] , керуючи транспортним засобом Fiat Fiorino, державний номерний знак [NUMBER] , здійснював рух по проїзній частині просп. Соборного, зі сторони просп. Металургів, в напрямку бул. Шевченка в м. Запоріжжі. В цей час, маршрутне таксі № 61 автобус MersedesBenz 312D, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , [INFO] , здійснювало рух позаду, у попутному водію [PERSON] напрямку. При цьому в салоні вказаного маршрутного таксі, в якості пасажира перебувала позивач [PERSON] .. Під час руху в межах середньої смуги прос.Соборного, в районі буд. 173 та перехрестя з вул. 12 Квітня в м. Запоріжжя, [PERSON] , діючи в порушення вимог п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України змінив напрямок руху вправо, в напрямку правої смуги руху, де в цей час здійснював рух водій [PERSON] , внаслідок чого сталося дотичне зіткнення правої бічної частини автомобіля Fiat Fiorino, державний номерний знак [NUMBER] , та лівої бічної частини автобуса MersedesBenz 312D, державний номерний знак [NUMBER] . В результаті зіткнення, автобус MersedesBenz 312D виїхав за межі проїзної частини, зіткнувся з бетонним стовбцем та зупинився на тротуарі. Згідно висновку експерта № 9-723/25-55 від 20.12.2019 водій [PERSON] для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був діяти відповідно вимогам пп. 12.3, 12.4, 12.9 б Правил дорожнього руху України. Водій [PERSON] для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був діяти відповідно вимогам пп. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України. У діях водія [PERSON] невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України не вбачається. При цьому дії водія [PERSON] не відповідали вимогам пп. 12.4, 12.9 б Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору не перебуває у причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. Тобто дії водія [PERSON] не перебувають у причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. Дії водія [PERSON] не відповідали вимогам пп. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. Водій [PERSON] не мав технічної можливості уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди. Технічна можливість водія [PERSON] уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди залежала від виконання ним вимог пп. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України (а.с.18-28, 35-52). В результаті\~окресленої дорожньо-транспортної\~пригоди,\~згідно висновку судової медичної експертизи №881 від 22.10.2019 року та висновку експертів № 450/к від 16.12.2019, позивач\~ [PERSON] \~отримала тілесні\~ушкодження у\~вигляді: закритого компресійного перелому першого поперекового хребця на тлі дегенеративно-дистрофічних змін поперекового відділу хребта, який кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день), та таке, що не було небезпечним для життя. Враховуючи виявлені тілесні ушкодження у гр. [PERSON] їх морфологічні характеристики, локалізація і давність спричинення, не виключається можливість їх утворення в умовах дорожньо-транспортної пригоди зазначеної в обставинах справи, за наданими запереченнями у поясненнях [PERSON] , за даними у поясненнях 22.09.2019 [PERSON] та за даними наданого протоколу допиту потерпілої [PERSON] (а.с.30-34). За фактом ДТП було порушено кримінальне провадження по ч.1\~ст.286\~КК України відносно [PERSON] .. Відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2022, яка набрала законної сили, кримінальне провадження було закрито у зв`язку з закінченням строків давності, а порядку ст. 49 КК України, що не є реабілітуючою обставиною (а.с.11-17). Позивач перебувала на лікуванні в період з 22.09.2019 по 17.01.2020, що підтверджується відповідними листками непрацездатності (а.с. 53-55). При цьому, суд враховує те, що під час розгляду справи відповідач [PERSON] та його представник не заперечували самого факту ДТП та вини в ній останнього, а так само і отримання тілесних ушкоджень потерпілою [PERSON] .. Зокрема, в своїх поясненнях представник відповідача послалася на ст. 82 ЦПК України, що вказані обставини не підлягають доказуванню, з огляду на їх визнання всіма учасниками справи. Тому, враховуючи ці обставини суд не бере до уваги припущення відповідача [PERSON] щодо зацікавленості позивача за будь-яких обставин отримати травми та вимагати відшкодування на лікування з будь-якої винної особи, а так само щодо кваліфікації цих травм не як середньої тяжкості. Відповідно до довідок № 1 від 06.12.2022 виданої ФОП [PERSON] та № 85 від 26.12.2019 виданої КНП «Міська лікарня № 9» Запорізької міської ради, позивач [PERSON] потребує санаторно-курортного лікування через захворювання опорно-рухового апарату (а.с. 59,203). Приблизна вартість такого лікування відповідно до рахунку № 10 від 09.01.2023 виданого ДП «Клінічний санаторій «Хмільник» складає 24\~150,00 грн. (а.с.60). Статтею 23 ЦК України\~установлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів. Зокрема, згідно з ч. 3\~ст. 23 ЦК України\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(зі змінами та доповненнями), встановлене\~Конституцією\~та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Крім цього, у п. 3 зазначеної постанови вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У пункті 9 вищевказаної постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації, а крім того - у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності. Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин. У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з прав людини (далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі»,зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Згідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 1166 Цивільного кодексу України\~(далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В силу ч. 1, п. 1 ч. 2\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Стаття 1187 ЦК України\~відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Використання транспортних засобів є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та\~справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Положення\~ст. 1187 ЦК України\~є спеціальними по відношенню до ст. ст.\~1166,\~1167\~вказаного\~Кодексу, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальній нормі. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові\~ від 06 листопада 2013 року (справа № 6-108цс13). Частиною 5\~ст. 1187 ЦК України\~встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Стаття 1187 ЦК України\~встановлює правило спеціального делікту, який передбачає особливості суб`єктного складу відповідальної особи (обов`язок відшкодування шкоди покладається на вказану у законі особу - власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки) та встановлює покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ч.\~2 ст.\~1188 ЦК України). У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб (п.\~36.3 ст.\~36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Ці приписи застосовні тоді, коли декілька осіб саме спільними неправомірними діями чи бездіяльністю завдали шкоди. Тоді не має значення вина кожного з них у завданні шкоди. Останню вони зобов`язані відшкодувати незалежно від вини. Відповідно до ст. ст.\~541, 543, ч.\~1 ст.\~544, ч.\~1 ст.\~1190 ЦК\~України у разі, якщо потерпілий від взаємодії джерел підвищеної небезпеки, що стала наслідком неправомірних дій або бездіяльності власників (володільців), наприклад, транспортних засобів, заявить вимогу про відшкодування неподільної шкоди (як-от шкоди, завданої здоров`ю, моральної шкоди) одним із таких власників (володільців), і той відшкодує цю шкоду у повному обсязі, він отримає право зворотної вимоги до інших власників (володільців) у відповідній частці. За змістом п.\~36.3 ст.\~36 Закону частки відповідальних за завдання неподільної шкоди страхувальників (їхніх страховиків або МТСБУ) є рівними. В ч.\~1 ст.\~614 ЦК України зазначено, що вина як підстава відповідальності за порушення зобов`язання це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема для запобігання заподіянню шкоди. З огляду на це припис ч. 2 ст. 1188 ЦК України застосовний тоді, коли поведінка кожного із власників (володільців), наприклад, транспортних засобів (унаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки яких завдана шкода третій особі) була неправомірною (зокрема, якщо кожен із них порушував правила безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, у зв`язку з чим відбулася вказана взаємодія та була завдана шкода третій особі). Встановлення неправомірності діяння кожного з цих власників (володільців) достатньо для покладення на них солідарного обов`язку з відшкодування третім особам шкоди, завданої внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки. Такий обов`язок не залежить від вини осіб, які спільно неправомірними діяннями завдали шкоди. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21). У випадку закриття кримінального провадження, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України суд повинен у цивільному провадженні встановити вину осіб причетних до ДТП. Як було встановлено з висновку експерта № 9-723/25-55\~від 20.12.2019\~водій [PERSON] ,\~який керував\~маршрутним таксі\~не мав\~технічної можливості\~уникнути зіткнення\~та його\~дії не\~перебувають у\~причинному зв`язку\~з подією. Тобто в даному випадку не встановлено того, що особи своїми спільними неправомірними діями чи бездіяльністю завдали шкоди потерпілій. У відповідності до роз`яснень п. 2 Пленуму Верховного Суду України,\~від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. В п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» також роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Таким чином вищевказані норми цивільного законодавства в сукупності з роз`ясненнями Пленумів Пленуму Верховного Суду України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Верховного Суду встановлюють спеціального суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, який може бути звільнений від цієї відповідальності виключно лише у випадку, коли шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У всіх інших випадках цивільна правова-відповідальність покладається на власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки) навіть при відсутності його вини у завданні шкоди. Відповідачем-1 по справі не було доведено, що шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки була заподіяна внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Суд погоджується з доводами позивача та його представника, що внаслідок ДТП та отримання тілесних ушкоджень середньої тяжкості позивач зазнала моральної шкоди, яка полягала у фізичному болю та стражданнях, емоційному стресі, неможливості самостійно пересуватись на час лікування ,зміні звичного способу життя, негативних змінах у стані здоров`я. Вирішуючи питання, що пов`язані з розміром відшкодування моральної шкоди, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, суд керується принципами умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованості - відповідності вимогам здорового глузду і розважливості; розумності - об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення; справедливості - неупередженого ставлення до всіх учасників спору. Принципи розумності і справедливості виявляються в тому, що більш глибоким моральним стражданням відповідає більший розмір відшкодування. Відтак, враховуючи, що завдана позивачу моральна шкода безпосередньо пов`язана з шкодою для здоров`я, що є найбільш суттєвим благом для людини, розмір відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення позивачу можливості втрачене здоров`я відновити. Водночас, заявлена позивачем сума явно не відповідає обставинам справи та не є адекватною нанесеній моральній шкоді, у контексті визначення справедливого розміру відшкодування моральної шкоди варто звернути увагу на такий елемент, як урахування притаманного конкретній країні рівня життя, адже некритичне слідування заявленим вимогам у частині визначення розміру відшкодування може призвести до істотного порушення балансу інтересів сторін з приводу відшкодування моральної шкоди. Аналізуючи поведінку відповідача, який не оплачував лікування позивача, яка лікувалася за власний рахунок, несвоєчасне надання ним необхідної інформації страховій компанії для проведення страхових виплат, чим сприяв збільшенню як майнових, так і немайнових втрат позивача, взявши до уваги тривалість розгляду судами справ за участі цих же сторін, вимушеність позивача додатково звертатися за захистом своїх прав, наявність змін у її звичному житті, рівень страждань та незручностей, які вона відчуває через травму майже щодня (необхідність перебування у відповідному корсеті, неможливістю перебувати в деяких положеннях тіла, довго сидіти, що заважає вільно працювати та в тому ж режимі, який був до її отримання), виходячи зі справедливих й розумних критеріїв належного розміру відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, матеріальний стан самого відповідача [PERSON] , суд визначає розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди у розмірі 30000 грн., що вважає за достатнє для компенсації немайнових втрат позивача. Відповідно до ч. 1\~ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до ч.2\~ст.1202 ЦК України, стягнення додаткових витрат, передбачених ч.1\~ст.1195 ЦК України, може бути здійснено наперед у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна. Як вбачається з наданих довідок для одержання путівки позивачу рекомендовано санаторно-курортне лікування, вартість якого в обраному нею санаторії «Хмільник» становить за 21 день загальну суму 24\~150,00 грн. Відповідач [PERSON] оспорював необхідність таких додаткових витрат для відновлення здоров`я позивача ,їх вартості, та вважав, що такі витрати остання не понесла, фактично кошти не витратила. Сума такого лікування є необґрунтованою та не доведеною. Водночас, стаття 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого у результаті ДТП, є шкода (в тому числі моральна) пов`язана з лікуванням потерпілого, тимчасовою втратою ним працездатності, пов`язана із смертю потерпілого, моральна шкода). Санаторно-курортне лікування - це медична допомога, що здійснюється з профілактичною, лікувальною або реабілітаційною метою із застосуванням природних лікувальних факторів в умовах перебування на курорті або лікувально-оздоровчій місцевості та в санаторно-курортних закладах. Головними завданнями санаторно-курортного лікування є: ліквідація або зменшення проявів патологічного процесу; відновлення або покращення порушених функцій; підвищення загальної реактивності; тренування адаптаційних механізмів; попередження інвалідизації та сприяння соціальній реабілітації. Санаторно-курортне лікування є профілактичним заходом, спрямованим на зберігання та укріплення здоров`я особи, пов`язане з попереднім лікуванням у лікарні чи амбулаторно-поліклінічному закладі, базується на науково-теоретичних та практичних розробках використання природних лікувальних ресурсів, тому не є тотожним поняттям лікуванню, яке потерпілий проходить в умовах стаціонарну або амбулаторно. Відтак, зазначені додаткові витрати не покладаються на страхову компанію, оскільки не передбачені чинним законодавством. Винуватець відповідає за завдану шкоду, якщо вона перевищує розмір страхової суми або відноситься до сум, які страховик не повинен відшкодовувати. При цьому, суд враховує те, що обраний позивачем заклад для надання їй послуги з санаторно-курортного лікування, а саме ДП «Клінічний санаторій «Хмільник» здійснює лікування опорно-рухомого апарату. Також, суд бере до уваги, що вартість такої послуги, яка визначена в рахунку № 10 від 09.01.2023 не перевищує середньої вартості, яка затверджена Міністерством соціальної політики у наказах від 21.03.2019 № 416 «Про встановлення граничної вартості путівки (ліжко-дня) у 2019 році», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 02.04.2019 за № 338/33309 та від 21.02.2022 № 101 «Про встановлення граничної вартості путівки (ліжко-дня) у 2022 році», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 09.03.2022 за № 311/37647, а саме 22 200,0 (634,3) грн без податку на додану вартість та 26 740,0 (764,0) грн без податку на додану вартість відповідно. Враховуючи, що позивач є пенсіонеркою, розмір додаткових витрат на санаторно-курортного лікування для неї є істотним, суд відповідно до ч.2\~ст.1202 ЦК України\~вважає можливим стягнути такі витрати з відповідача [PERSON] наперед. Щодо позовних вимог до відповідача-2 суд враховує наступне. Цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу- [PERSON] , на момент ДТП, застрахована в ПрАТ «СК «Оранта-Січ» відповідно до полісу № АМ/4786576 від 20.10.2018р. Строк дії полісу 1 рік. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 (надалі Закон № 1961) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. В ст. 2.1. Закону № 1961 зазначено, що «Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно- правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.» Згідно ст. 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Позивач [PERSON] просила стягнути з ПрАТ СК «ОРАНТА-СІЧ» матеріальну шкоду заподіяну здоров`ю в сумі 11 635,76 грн. та моральну шкоду в розмірі 829,31 грн, загальний розмір позовних вимог до ПрАТ «СК «ОРАНТА-СІЧ» складає 12 465,07 грн.. ПрАТ «СК «ОРАНТА-СІЧ» у своєму відзиві вказало про часткове визнання пред`явлених до нього позовних вимог. Відповідно до ст. 24 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати потерпілої особи, які пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів. Зазначені витрати мають бути підтверджені документально відповідним медичним закладом. Розмір таких витрат має бути підтверджений документами, що свідчать про факт оплатного придбання товару (послуги). Пунктом 24.3 Закону 1961 визначено що, якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті. Пунктом 24.2 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Відповідно до ст. 26 1 Закон № 1961 страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. За підрахунками суду позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню з огляду на таке. Мінімальна заробітна плата станом на 22.09.2019 р. складала 4173,00 грн., а станом на 01.01.2020р.- 4723,00 грн, тобто 139,10 грн. (4173:30) в день в 2019 р. та 157,43 грн. (4723:30) в день в 2020 р. Так, позивач [PERSON] перебувала на лікуванні у 2019 році 101 день, а саме з 22.09.2019 по 31.12.2019, відповідно розмір матеріальної шкоди складає 14\~049,10 грн. (139,10х101). У 2020 році позивач перебувала на лікарняному 17 днів, відповідно розмір шкоди склав 2\~676,31 грн. (157,43х17). Таким чином,\~загальний розмір\~страхового відшкодування\~потерпілій в\~ДТП складає\~16\~725,41\~грн.\~(14\~049,10\~+\~2\~676,31).\~Відповідачем АТ\~«СТРАХОВА КОМПАНІЯ\~«ОРАНТА-СІЧ»\~було частково\~сплачено [PERSON] \~суму в\~рахунок відшкодування\~шкоди в\~розмірі 4975,43\~грн.,\~при цьому\~згідно виписки\~з рахунку\~позивача реальна\~сума відшкодування\~склала 4950,55\~грн.\~(а.с.56).\~Таким чином,\~сума шкоди,\~яку необхідно\~ще відшкодувати\~складає 11\~774,86\~грн.\~(16725,41\~ 4950,55). За шкоду завдану ушкодженням здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди моральна шкода, яку повинен відшкодувати страховик визначається у розмірі 5 відсотків від страхової виплати. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: № 460/2653/14-ц від 09.12.2020 року; № 445/370/19 від 28.10.2020 року; № 357/6237/19 від 01.09.2020 року. Розмір моральної шкоди необхідно обраховувати з загальної суми страхового відшкодування, тобто з 16\~725,41 грн.. Таким чином, 5 % від зазначеної суми буде складати 836,27 грн., що і є відповідним для відшкодування відповідачем-2 моральної шкоди позивачу. Загальна ж сума, яка підлягає до стягнення з відповідача-2 складає 12\~611,13 грн., з якої: 11\~774,86 грн. матеріальна шкода та 836,27 грн. моральна шкода. Таким чином, щодо позовних вимог, які були заявлені до відповідача АТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА-СІЧ», за врахування відзиву останнього, суд вважає, що відповідно до положень ст. 206 ЦПК України, відбулося фактичне визнання позовних вимог, а існують лише деякі незначні розбіжності щодо обрахунку сум, які підлягали відшкодуванню. Позивачем у позові було зазначено про орієнтовний розрахунок судових витрат з надання правничої допомоги в розмірі 20\~000 грн. При цьому, будь-яких доказів на підтвердження заявленої суми в судовому засіданні не досліджувалося, в позовних вимога такої вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу не визначено. Відповідно до\~ст.141 ЦК України, з відповідачів у дохід держави суд повинен стягнути судовий збір з вимог майнового і немайнового характеру пропорційно розміру задоволених позовних вимог, від попередньої сплати якого позивач звільнена. Так, з позову вбачається, що позивачем висунуто чотири окремі позовні вимоги по дві до кожного з відповідачів. Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~6\~Закону України\~«Про судовий\~збір» за\~подання позовної\~заяви,\~що має\~одночасно майновий\~і немайновий\~характер,\~судовий збір\~сплачується за\~ставками,\~встановленими для\~позовних заяв\~майнового та\~немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Загальна сума позовних вимог, які заявлені до відповідача [PERSON] склала 73320,69 грн., з якої задоволено 54150,00 грн., що складає 73,85 %. Судові витрати у вигляді судового збору, який підлягає сплаті цим відповідачем на користь держави повинні складати 1585,71 грн. (2147,20х73,85:100). Позовні вимоги заявлені до відповідача АТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА-СІЧ» задоволені у повному обсязі, тому сума судового збору, яка підлягає стягненню на користь держави складає 2147,20 грн..

Outcome: partial