Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, починаючи з 18.01.2020 року. Від шлюбу мають неповнолітнію дитину: [PERSON] , [INFO] . 21.02.2022 року позивач [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з даним позовом, вказуючи на те, що через непорозуміння в сім`ї, у жовтні 2022 року вони припинили подружні стосунки, не підтримують їх та не мають наміру відновлювати. Вважає, що подальше збереження сім`ї неможливе, тому просить розірвати шлюб. Крім того, зазначив, що з питання щодо утримання та виховання дитини спору між ними немає, оскільки сторони дійшли згоди про те, що дитина буде проживати саме з батьком - [PERSON] , а відповідачка буде добровільно сплачувати кошти на її утримання. На даний час їх донька [PERSON] проживає з відповідачкою за адресою [ADDRESS] , де проживає і позивач. Просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] та визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 14.03.2023 року справу передано на розгляд до Бахмацького районного суду Чернігівської області за підсудністю, з урахуванням положень ч.1 ст. 27 ЦПК України, - за зареєстрованим місцем проживання відповідачки ( [ADDRESS] ). Ухвалою судді Бахмацького районного суду відкрито провадження по справі з визначенням її розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23.05.2023 року. З урахуванням положень ч. 3 ст. 53 ЦПК України, до участі у справі в якості третьої особи залучено Службу у справах дітей Бахмацької міської ради, якій запропоновано надати висновок щодо розв`язання спору. Також запропоновано позивачеві [PERSON] надати в підготовче засідання довідку на підтвердження місця проживання дитини. 04.05.2023 року до суду надійшов відзив на позов відповідачки [PERSON] , в якому вона визнає позовні вимоги в повному обсязі та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] . Також зазначає, що між нею та позивачем досягнуто згоди з приводу місця проживання дитини разом з батьком і спору щодо утримання та виховання дитини немає. На даний час вона разом з дитиною переїхала на постійне місце проживання до Великобританії, тому просить після розірвання шлюбу визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з батьком Ухвалою Бахмацького районного суду від 23.05.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.06.2023 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник позивача - адвокат Чепурнов Ю.О. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і просив суд задовольнити їх в повному обсязі, оскільки шлюбні відносини між сторонами припинені. Зазначив, що у жовтні 2022 року [PERSON] разом з дитиною [PERSON] виїхала до Великобританії, де проживає до даного часу. Між сторонами досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] . Відповідачка сама не бажає повертатися в Україну і пропонує [PERSON] приїхати до Великобританії з метою забрати дитину. Але для цього потрібно підтвердити рішенням суду місце проживання дитини саме з батьком. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, шляхом повідомлення на офіційну електронну адресу, зазначену у відзиві. Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився. У наданих поясненнях просили розглядати справу за їх відсутності та ухвалити рішення в найкращих інтересх дитини. Також надали висновок щодо місця проживання дитини. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Бахмацької міської ради в судове засідання не з`явився. У наданих поясненнях просила розглядати справу за їх відсутності. Також зазначає, що батьки дітей не надали документів чи пояснень, які б підтверджували про наявність спору між ними про визначення місця проживання дитини. У зв`язку з відсутністю спору, готувати висновок про розв`язання спору вважають за недоцільне. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 18.01.2020 року. Місце державної реєстрації: Печерський районний у м. Києві відділ реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 44. Від шлюбу мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Починаючи з жовтня 2022 року сторони припинили сімейні відносини, спільного господарства не ведуть. Відповідно до ч.1 ст. 100 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписами ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що сторони припинили подружні відносини і відповідачка визнала позовні вимоги, шлюб між ними необхідно розірвати, оскільки їх сім`я розпалася, зберегти її неможливо, збереження сім`ї і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін. Що стосується позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини, суд зазначає наступне. Батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] згідно свідоцтва про її народження, є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Згідно копії паспорта позивача [PERSON] місцем його реєстрації з 17.11.2020 року дотепер зазначена адреса: [ADDRESS] (а.с. 9). [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Бахмацької міської ради за № 03-07/858, виданою 09.03.2023 року (а.с. 269). На виконання ухвали судді Бахмацького районного суду Чернігівської області від 18.04.2023 року позивачем [PERSON] не надано довідки на підтвердження місця проживання дитини - [PERSON] (а.с. 37). Згідно акта від 20.02.2023 року у складі мешканців будинку за [ADDRESS] , у квартирі за [ADDRESS] за даною адресою проживають [PERSON] та дружина [PERSON] (а.с. 15). Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. За приписами ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації (протокол засідання Комісії від 10.05.2023 року за № 7) орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] . У висновку також зазначено, що за адресою, де проживає родина: [ADDRESS] , у квартирі створено належні умови для проживання та розвитку дитини. [PERSON] працює, має стабільний дохід, власне житло та підтвердив бажання, щоб малолітня донька проживала разом з ним. Мати дитини виїхала до Великобританії і не планує повертатися в Україну. У наданій заяві не заперечувала проти визначення місця проживання дитини разом з батьком [PERSON] (а.с. 67). На виконання ухвали суду від 18.04.2023 року, листом за № 01-22/381 від 17.05.2023 року Служба у справах дітей Бахмацької міської ради повідомила про неможливість надання висновку, оскільки батьки дитини не надали документів чи пояснень, які б підтверджували про наявність спору між ними про визначення місця проживання дитини. В зв`язку з відсутністю спору між батьками та не проживання дитини та батьків на території Бахмацької міської територіальної громади, для складання висновку про розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , підстав немає (а.с. 49). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблею ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних прав. В судовому засіданні згідно досліджених матеріалів не встановлено, що відповідачка [PERSON] : не виконує обов`язків по вихованню та утриманню доньки; не створює для неї умов, необхідних для всебічного її розвитку; не приділяє належної увагу її вихованню та не спроможна доглядати за нею. На думку суду у даному випадку спір щодо місця проживання дитини між сторонами відсутній, що є підставою для закриття провадження у справі відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Outcome: partial