Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги мотивував тим, що відповідач є матір`ю-одиначкою малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідач виховувала доньку самостійно та систематично зловживала алкогольними напоями, проводила час з різними цивільними партнерами, ухилялася та досі ухиляється від виконання обов`язку по її вихованню та утриманню, не цікавиться життям дочки, її здоров`ям, розвитком та успіхами у навчанні, не утримує та не забезпечує ні продуктами харчування, ні одягом. За рекомендацією позивача, який є рідним братом відповідача, остання виїхала з України на лікування від алкогольної залежності в реабілітаційному центрі 28 серпня 2020 року. За час перебування відповідачки в реабілітаційному центрі утримання та піклування про [PERSON] перейняла на себе сім`я позивача. При цьому [PERSON] не закінчила курс реабілітації, повернулася до нового цивільного партнера, завагітніла та народила другу дитину. За весь час розвитку вказаних подій відповідач жодного разу не поцікавилася життям своєї дочки, не телефонувала їй та не просила зустрічі. Бажання повернути доньку у відповідача відсутнє. З початком війни вона емігрувала з України і на даний момент проживає в Німеччині з новою сім`єю. У зв`язку з чим просить батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо її малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] ; призначити [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , опікуном над малолітньою [PERSON] , [INFO] ; стягнути аліменти з на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 22 березня 2023 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 20 червня 2023 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позові. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшла заява про визнання позовних вимог. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та просить при ухваленні рішення прийняти до уваги наданий висновок. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що після народження дитини відповідач почала вживати спиртні напої. Через зловживання спиртними напоями відповідач не сплачувала за харчування у садку та забувала забирати дитину із садочку. Три роки тому перебувала у реабілітаційному центрі, в якому не пройшла запланований курс. В цей час дитина проживала в сім`ї позивача. Під час війни відповідач не виявила бажання забрати дитину з собою для виїзду за кордон. Зараз на утриманні відповідача, яка мешкає за кордоном, є двоє малолітніх дітей. Позивач не має законного права представляти інтереси дитини, тому змушений звернутися з позовом про позбавлення батьківських прав та призначення його опікуном. Свідок [PERSON] дала аналогічні пояснення. Відповідно до вимог ст. 171 Сімейного кодексу України судом не заслухана думка малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки через свій ранній дитячий вік (9 років) вона не в змозі чітко і ясно висловити свою думку про позбавлення батьківських прав. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. Позивач є рідним братом відповідача [PERSON] (а.с. 13, 14, 16). [INFO] у відповідача народилася донька - [PERSON] , яка була зареєстрована у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується актовим записом про народження № 2628 від 24 вересня 2023 року. Батьком дитини записано [PERSON] на підставі заяви матері в порядку статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 7, 15). З серпня 2020 року малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо її малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] . Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування. На підтвердження позовних вимог позивач надав суду інформацію щодо навчання учениці 3-А класу [PERSON] (а.с. 8), позитивні характеристики учениці 3-А класу [PERSON] (а.с. 9, 10) Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. До суду надійшла заява про визнання позовних вимог щодо позбавлення її батьківських прав. Представник третьої особи не скористався своїм правом подачі письмових пояснень щодо позову. Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п.п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно висновку Органу опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 104-4324 від 21 квітня 2023 року, згідно до пояснення [PERSON] остання дійсно три роки тому перебувала у реабілітаційному центрі, оскільки у її житті склалися обставини, з якими вона намагається справитися. У зв`язку з введенням воєнного стану у Україні евакуювалася з малолітнім сином до Німеччини, де півтора місяці тому народила доньку. Опікуватися малолітньою [PERSON] , [INFO] , яка протягом трьох років проживає у родині [PERSON] не має можливості. Крім того, остання повідомлена щодо судового процесу з приводу позбавлення її батьківських прав та встановлення опіки та не заперечує проти цього. У зв`язку з чим комісія вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо її малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 48-51). Позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не сприяє позивачу у забезпеченні дитині необхідного медичного догляду та лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною, не дає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу тощо (а.с. 8, 9, 10). При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи в суді, не надав жодного заперечення з приводу заявлених позовних вимог, які об`єктивно могли б бути враховані судом під час ухвалення судового рішення. Зазначені фактори, як кожен окремо, такі в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, з урахуванням винної поведінки матері, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідач не надала суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, а також прояву з її боку щонайменшої батьківської турботи. Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному утриманню малолітньої дитини, не забезпечує законних прав дитини на нормальні умови життя також жодним чином не приймає участі в утриманні спільної дитини, не цікавиться життям дитини, та не приймає участь у її вихованні. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав повністю: позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо її малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи питання щодо призначення [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , опікуном над малолітньою [PERSON] , [INFO] , суд виходить з такого. Статтею 243 Сімейного кодексу України визначено, що опіка над дітьми, позбавленими батьківського піклування, які не досягли чотирнадцяти років, встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. У статті 58 ЦК України зазначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування. Згідно з ч. 3 ст. 60 цього Кодексу суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Частиною 4 статті 167 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» дитина-сирота - це дитина, в якої померли чи загинули батьки, а також діти, позбавлені батьківського піклування, це зокрема діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав. Згідно висновку Органу опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 104-5274 від 15 травня 2023 року Комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне призначити [PERSON] опікуном над рідною племінницею [PERSON] , [INFO] (а.с. 76-77). Оскільки судом задоволені позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої доньки, суд враховуючи інтереси малолітньої дитини приходить висновку про доцільність призначення її опікуном дядька [PERSON] . Крім того, позивач просить стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 с. 182 Сімейного кодексу України). Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ч. 3 с. 182 Сімейного кодексу України). Суд приймає до уваги те, що відповідач є особою працездатного віку, має можливість працевлаштування та має на утриманні двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 11, 69) та доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 70, 71). Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем та потребує матеріальної допомоги. Відповідач повинна у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати їй добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально, однак відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання в добровільному порядку. При визначені розміру аліментів судом враховуються обставини, що передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України, зокрема, наявність у відповідач на утриманні ще двох малолітніх дітей, норми статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", якою встановлений прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні, суд вважає можливим вимоги про стягнення аліментів задовольнити частково: стягнути аліменти з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 лютого 2023 року і до досягнення повноліття. В решті позовних вимог відмовити. Згідно ст. 430 ч.1 п.1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 948,80 грн. відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 1 948, 80 грн. На підставі п.3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1 073 грн. 60 коп.

Outcome: approved