Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-06 00:00:00

Генеральний директор Іжаковський О.В. який діє в інетерсах ТОВ «Вердикт Капітал» 13.02.2023 року звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за договором № 010/0234/82/0119442 від 27.09.2013 року у розмірі 109221,40 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2684,00 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.09.2013 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0234/82/0119442, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику картковий рахунок, з кредитним лімітом в розмірі 21800,00 грн., а позичальник зобов`язалась повернути використану суму в строк до 27.09.17 року та сплатити проценти за користування коштами в розмірі 36,00 % річних. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. 26.06.2019 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердик Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-9, відповідно до якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитним договорами, у т.ч. за кредитним договором № 010/0234/82/0119442 від 27.09.2013 року, що був укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» набув право грошової вимоги до відповідача, а ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» втратив такі права. Позивач вказує, що за період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника за кредитним договором в повному обсязі не погашена. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов кредитного договору, що підлягає стягненню з позичальника, станом на 18.01.2023 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 109221,43 грн., з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) - 36308,73 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги в сумі 16354,25 грн., заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 46626,37 грн., нараховані 3% річних - 2906,68 грн., втрати від інфляції - 7025,40 грн. Посилаючись на викладене, а також в зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за укладеним договором, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом, та просить стягнути із відповідача на користь позивача зазначену суму заборгованості в примусовому порядку. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 02 травня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в позовній заяві просить справу розглянути за відсутності представника ТОВ «Вердикт Капітал». Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 27.09.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0234/82/0119442, відповідно до умов якого, банк відкрив позичальнику поточний рахунок з можливістю використання кредитної лінії з поточним лімітом на дату укладення договору у розмірі 21800,00 грн., а позичальник зобов`язався здійснювати погашення заборгованості в порядку, визначеному договором, сплачувати проценти за користування кредитними коштами в розмірі 36,00 % та остаточно погасити заборгованості в строк до 27.09.2017 року (а.с. 7-15). Банк належним чином виконав свої зобов`язання за вказаним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору, що підтверджується відповідними доказами. Крім того, з виписки руху коштів за рахунком вбачається, що відповідач отримав та використовував кредитні кошти. 26.06.2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердик Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-9, відповідно до якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитним договорами, у т.ч. за кредитним договором № 010/0234/82/0119442 від 27.09.2013 року, що був укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем (а.с. 69-77). Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 18.01.2023 року становить суму в загальному розмірі 109221,43 грн., з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) - 36308,73 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги в сумі 16354,25 грн., заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 46626,37 грн., нараховані 3% річних - 2906,68 грн., втрати від інфляції - 7025,40 грн. (а.с. 65-68). Зазначений розрахунок заборгованості стороною відповідача належними доказами спростовано не було, як і не було доведено належне виконання зобов`язань за укладеним договором. Позивач вказує, що відповідачем неналежним чином виконувались умови договору, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка відповідачем в добровільному порядку погашена не була, а тому товариство вимушене звернутись до суду із даним позовом про стягнення суми боргу за договором в примусовому порядку. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що за змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилом статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За частиною першою статті 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» набув право грошової вимоги до відповідача, а АТ «Райффайзен Банк Аваль» втратив такі права. У відповідності до ч. 1, 2, 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріалами справами підтверджується, що між відповідачем та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є позивач, - було укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування, за умовами якого позивач ознайомлений, про що свідчить його підпис на кожній сторінці договору. Відповідач користувався наданими йому коштами, про що свідчить рух по рахунку останнього, також відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано розмір заборгованості за кредитним договором, не доведено своєчасність сплати кредитних коштів у відповідності до графіку платежів, а тому суд вважає, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача в примусовому порядку. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог про наявність заборгованості, в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, стороною відповідача спростовані не були, а тому суд вважає, що наявні підстави для стягнення заборгованості за договором, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, 03.01.2023 року між позивачем ТОВ «Вердикт Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», укладено договір про надання правової допомоги № 03-01/2023 (а.с. 107-111). Згідно витягу з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 09.01.2023 року, позивачем здійснено оплату витрат на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн., про що свідчить платіжне доручення № 0358530000 від 17.01.2023 року (а.с. 115, 117). З огляду на вищевикладене, враховуючи обсяг та характер виконаної адвокатом роботи, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 9000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із наявної в матеріалах справи квитанції № 0359260010 від 25.01.2023 року, позивачем при зверненні до суду із даним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн. Таким чином, вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved