Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, за яким просить суд у порядку набувальної давності визнати за нею право власності на 11/20 частин житлового будинку по [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач підтримала власні позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач не явився, відзиву на позов не подавав. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач є співвласником житлового будинку по [ADDRESS] ., позивачеві належить 9/20 частин вказаного будинку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наполягаючи на позові, позивач зазначала, що інша частина спірного будинку зареєстрована на праві власності за [PERSON] . За матеріалами справи [PERSON] [INFO] померла, спадкова справа після її смерті не заводилася. Натомість, належних доказів про зареєстроване право власності на спірну частину будинку сторона позивача суду не надала. Посилання позивача на будинкову книгу та технічний паспорт на спірний будинок не впливають на висновок суду, адже ані вказана книга, ані названий паспорт не є правовстановлючими документами на спірний житловий будинок. Вимогами ч. 1 ст. 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При цьому, посилання позивача на письмові заяви свідків про відкрите, безперервне володіння позивачем спірним нерухомим майном також не впливають на висновок суду про необхідність у відмові у задоволенні позову, адже жодний свідок по справі не допитувався, позивач обмежився лише поданням до суду письмових заяв, які не є ані документами, ані показаннями свідків. Крім того, під час судового розгляду встановлено, що спірний житловий будинок між співвласниками в натурі не поділений. Позивач є власником частини будинку на праві спільної часткової власності без її виділу в натурі, отже спірна 11/20 частина житлового будинку не може вважатися для позивача чужим майном в розумінні положень ч.1 ст. 344 ЦК України, оскільки така частина будинку фактично не відокремлена від належної позивачу на праві власності її частини житлового будинку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed