Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Олександрівської селищної ради Вознесенського району про визнання права власності на земельну ділянку, в якому вказував, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 08 вересня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Нехимчуком К.Б., зареєстрованого в реєстрі за №1271, він є власником житлового будинку по [ADDRESS] . Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1579 га, призначеній для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий №4822085000:12:020:0010. Право власності щодо ділянки зареєстроване за попередньою власницею будинку [PERSON] (яка [INFO] померла). Зважаючи на те, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані та яка необхідна для обслуговування цього майна, а тому [PERSON] просив визнати його власником земельної ділянки площею 0,1579 га, розташованої по [ADDRESS] , призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий №4822085000:12:020:0010.\~\~\~ Ухвалою суду від 19 квітня 2023 року відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін Ухвалою суду від 15 червня 2023 року первісного відповідача у справі Олександрівську селищну раду, замінено на належну відповідачку [PERSON] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, проте в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи без його участі, в якій останній позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає повністю. Суд вважав можливим провести розгляд справи без участі сторін, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів, необхідних для вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про необхідність застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання відповідачкою позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому, судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 08 вересня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Нехимчуком К.Б., зареєстрованого в реєстрі за №1271, [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] . Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1579 га, призначеній для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий №4822085000:12:020:0010. Право власності щодо ділянки зареєстроване за попередньою власницею будинку [PERSON] (яка [INFO] померла). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на час укладення договору купівлі-продажу будинку) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Водночас, згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору купівлі-продажу будинку) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Разом з тим, згідно п.п. ґ п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (далі постанова Пленуму) з 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. N 1702-VI. При вирішенні вимог про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, право власності на які при їх відчуженні перейшло до набувача без визначення в договорі права на земельну ділянку, суд має з`ясовувати, зокрема, чому це питання не було визначено в договорі, можливість укладення між відчужувачем і набувачем додатку до цього договору щодо права набувача на земельну ділянку та чи не свідчить реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до їх відчуження (п. 18-1 постанови Пленуму). Судом встановлено, що на час виникнення спірних відносин законом було передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами від відчужувача до набувача автоматично переходить і право власності або право користування земельною ділянкою, наданою відчужувачу для будівництва та обслуговування цього майна, без укладення окремого договору відносно ділянки. Можливість укладення між відчужувачем і набувачем окремого договору щодо права набувача на земельну ділянку на час розгляду справи втрачена. Реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням, з урахуванням вимог закону, свідчить саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, який існував до його відчуження. За таких обставин, суд вважає, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved