Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

Позивач ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» 01.03.2023 року звернулось до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення з останньої суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 28677,24 грн. та судових витрат. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідачку визнано винною у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 14.04.2020 року, внаслідок якої було пошкоджено забезпечувальний позивачем за договором добровільного страхування транспортний засіб марки «Пежо», реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок чого, позивачем було виплачено страховику суму страхової виплати у розмірі 31377,40 грн. Однак, відповідачкою не застраховано своєї цивільно-правової відповідальності, як власника транспортного засобу перед третіми особами, у зв`язку з чим, позивач набув право вимоги до останньої на стягнення виплаченого страхового відшкодування. Приймаючи викладені обставини, позивач звернувся до суду з цим позовом та заявив до стягнення суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 28677,24 грн. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, цивільну справу було розподілено судді Салтан Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 21.03.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі. 24.04.2023 року Керівником апарату Київського районного суду міста Одеси, у зв`язку з відстороненням судді [PERSON] на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 13.04.2023 року, видано розпорядження №167 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, на підставі якого проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, відповідно до якого справу розподілено судді Калініченко Л.В., що підтверджується протоколом від 24.04.2023 року. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 26.04.2023 року прийнято вказану цивільну справу до свого провадження. Ухвалено продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін у справі. Представник позивача у судове засідання призначене на 06.06.2023 року не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, однак у позові зазначив про підтримання заявлених вимог, розгляд справи за його відсутності та розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачка у судове засідання призначене на 06.06.2023 року не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом розміщення оголошення на\~офіційному веб-сайті\~судової влади\~України,\~з опублікуванням\~якого особа\~вважається повідомленою\~про дату,\~час і\~місце розгляду\~справи,\~приймаючи,\~що у\~відповідності до\~отриманої відповіді\~з відділу\~адресно-довідкового\~бюро ГУДМС\~України в\~Одеській області\~Сауляк В.А.,\~зареєстрованою в\~місті Одесі\~та Одеській\~області не\~значиться. Також відповідачкою не повідомлено суд про поважність причин неявки, відзив на позовну заяву не надано. Таким чином, [PERSON] у відповідності до приписів ч.11 ст. 128 ЦПК України про дату, час і місце проведення розгляду справи повідомлена належним чином, однак,\~у встановлений судом строк не скористалась процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву, не було надано\~заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, про причини неявки до судового засідання суд не повідомила. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуюче вищевикладене, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 квітня 2020 року о 15 годині 26 хвилин водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Volkswagen», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по пр. Небесної Сотні, 2А в м. Одесі, при зміні напрямку руху не дотрималась бокового інтервалу, в результаті чого скоїла зіткнення з автомобілем марки «Peugeot», реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. За наслідком вказаного правопорушення, відносно обох водіїв були складені протоколи про адміністративне правопорушення. Постановою судді Київського районного суду міста Одеси від 22.06.2020 року по справі №947/14090/20, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , [INFO] , як водія транспортного засобу марки «Peugeot», реєстраційний номер [NUMBER] , за ст. 124 КУпАП закрито, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП. Постанова судді набрала законної сили 03.07.2020 року. Постановою судді Київського районного суду міста Одеси Чаплицького В.В. від 30.06.2020 року у справі №947/14095/20, визнано [PERSON] , [INFO] , як водія автомобілю марки «Volkswagen», реєстраційний номер [NUMBER] , винною у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу\~у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі\~340 гривень 00 копійок. Постанова судді набрала законної сили 13.07.2020 року. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою. В силу ч. 4\~ст.82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, наявність вини в діях [PERSON] у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14.04.2020 року, додатковому доказуванню не підлягає. У насідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Пошкоджений у вказаній дорожньо-транспортній пригоді транспортний засіб марки «Peugeot», реєстраційний номер [NUMBER] , належав на праві власності [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Судом встановлено, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність потерпілої особи була зареєстрована в ПрАТ «СК «УНІКА» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту «АВТОЦИВІЛКА НАВПАКИ» за №027063/47640/0000003 від 22.01.2020 року, зі встановленим строком дії з 31.01.2020 року по 30.01.2021 року, з визначеним розміром страхової суми у розмірі 100\~000,00 грн., франшиза 0%. Страхувальник звернувся з заявою до позивача про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування. Відповідно до Ремонтної калькуляції та Рахунку №СЧ-49536 від 16.04.2020 року складеного ТОВ «АДІС МОТОР», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Peugeot», реєстраційний номер [NUMBER] , склав 31377,40 грн. 28.05.2020 року ПрАТ «СК «УНІКА» складено страховий акт №00352068, яким визнано дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 14.04.2020 року, страховим випадком та визначено розмір страхового відшкодування власнику транспортного засобу марки «Peugeot», реєстраційний номер [NUMBER] , - [PERSON] у розмірі 31377,40 грн., та наказано виплатити суму страхового відшкодування в сумі 15688,70 грн. Вказана сума страхового відшкодування у розмірі 15688,70 грн., була виплачена страхувальнику шляхом перерахування коштів на рахунок ТОВ «АДІС-МОТОР» 28.05.2020 року, що підтверджується платіжним дорученням №153615 від 28.05.2020 року, з зазначенням призначення платежу про виплату страхового відшкодування [PERSON] , за договором добровільного страхування наземного транспорту №027063/47640/0000003 від 22.01.2020 року. 29.07.2020 року ПрАТ «СК «УНІКА» складено страховий акт №00352068 Доплата, яким до раніше виплаченого страхового відшкодування [PERSON] , за договором добровільного страхування наземного транспорту №027063/47640/0000003 від 22.01.2020 року в сумі 15688,70 грн., наказано виплатити суму страхового відшкодування в сумі 15688,70 грн. Вказана сума страхового відшкодування у розмірі 15688,70 грн., була виплачена страхувальнику шляхом перерахування коштів на рахунок ТОВ «АДІС-МОТОР» 30.07.2020 року, що підтверджується платіжним дорученням №164016 від 30.07.2020 року, з зазначенням призначення платежу про виплату страхового відшкодування [PERSON] , за договором добровільного страхування наземного транспорту №027063/47640/0000003 від 22.01.2020 року. Отже, позивачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14.04.2020 року, з вини відповідачки, було здійснено виплату потрепілій особі [PERSON] , як страхувальнику за договором добровільного страхування, страхового відшкодування в загальній сумі 31377,40 грн. (15688,70+15688,70=31377,40). Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст.1 Закону України «Про страхування»). Відповідно до статті 5 вказаного Закону, страхування може бути добровільним або обов`язковим. Обов`язкові види страхування, які запроваджуються законами України, мають бути включені до цього Закону. Забороняється здійснення обов`язкових видів страхування, що не передбачені цим Законом. Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Добровільне страхування у конкретного страховика не може бути обов`язковою передумовою при реалізації інших правовідносин (стаття 6 Закону). Статтею 16 Закону встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 21 Закону України «Про страхування» встановлено, що страхувальник зобов`язаний зокрема повідомити страховика про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування. Страховик в свою чергу у відповідності до статті 20 Закону зобов`язаний зокрема протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Статтею 1192 ЦК України\~визначено порядок відшкодування шкоди в натурі або відшкодування завданих\~збитків в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до\~ст.22 ЦК України,\~збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1194 ЦК України\~передбачено, що у\~разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно висновків\~Великої Палати\~Верховного Суду України викладених у своїй постанові від 04.07.2018р. (справа №755/18006/15-ц),\~відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої\~шкоди і сумою страхового відшкодування. Як вбачається з наданого до суду витягу, станом на момент дорожньо-транспортної пригоди 14.04.2020 року, відповідальність власника транспортного засобу марки «Volkswagen», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керувала відповідачка, перед третіми особами не було застраховано, що підтверджується наданим до суду витягом з Централізованої бази даних МТСБУ. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні\~у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні,\~у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. На підставі викладеного, оскільки винною особою не застраховано своєї цивільно-правової відповідальності, а позивачем було виплачено страхове відшкодування, суд вважає, що позивач набув право вимоги у відповідності до ст. 993 ЦК України на пред`явлення вимог до відповідача про відшкодування виплаченого страхового відшкодування потерпілій стороні у дорожньо-транспортній пригоді, в порядку суборгації. Будь-яких доказів на підтвердження спростування наданого до суду розрахунку вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце з вини відповідача, [PERSON] до суду не надано. Одночасно суд зазначає, що судом встановлено, що розмір виплаченого позивачем страхового відшкодування потерпілій особі, та на яке позивач набув право пред`явлення вимоги до відповідача складає у загальному розмірі 31377,40 грн., однак заявлено у позові до стягнення з [PERSON] у відшкодування грошові кошти в сумі 28677,24 грн. У відповідності до положень ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 статті 264 ЦПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. За наслідком викладеного, судом здійснюється розгляд справи в межах заявлених вимог та заявленої до стягнення суми виплаченого позивачем страхового відшкодування у розмірі 28677,24 грн. Відповідно до\~статті\~89\~ЦПК\~України,\~суд\~оцінює\~докази за\~своїм\~внутрішнім\~переконанням,\~що\~ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та\~безпосередньому дослідженні\~наявних\~у\~справі доказів. Жодні\~докази\~не\~мають для\~суду\~заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд\~оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність\~кожного\~доказу окремо,\~а\~також\~достатність і\~взаємний\~зв`язок\~доказів у\~їх\~сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). З огляду на викладене, вбачається, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають до задоволення, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума в розмірі виплаченого позивачем страхового відшкодування в сумі 28677,24 грн., в порядку суборгації. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи задоволення позовних вимог, у відповідності до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача у відшкодування витрат зі сплати судового збору підлягає - 2684 гривні 00 копійок.

Outcome: approved