Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

Комунальне підприємство «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради звернулося до суду з вказаним позовом про стягнення з [PERSON] 4\~606,73 грн боргу за спожиті послуги централізованого опалення місць загального користування будинку та судових витрат з оплати судового збору. В обґрунтування позову позивач вказує, що в квартирі відповідача [ADDRESS] влаштована індивідуальна (автономна) система опалення. При цьому, відповідач також отримує послуги централізованого опалення місць загального користування будинку, які надає Комунальне підприємство "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради. В період з 01.11.2018 по 01.02.2022 відповідач не в повному обсязі сплачує кошти за надані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 4\~606,73 грн. \~Ухвалою суду від 09.05.2022 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 08.11.2022 позов задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради 4\~606,73 грн боргу за спожиті послуги централізованого опалення місць загального користування будинку за період з 01.11.2018 по 01.02.2022, та стягнуто витрати по сплаті судового збору в сумі 2 481,00 грн. 29.03.2023 [PERSON] звернулась до суду із заявою, у якій просила переглянути заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08.11.2022. Ухвалою суду від 26.04.2023 заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення від 08.11.2022 у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення місць загального користування, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 19.05.2023 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач проти позову заперечує. Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що у квартирі [ADDRESS] , влаштована індивідуальна система опалення (автономне опалення). У під`їзді будинку по [ADDRESS] , у місцях загального користування, відсутні нагрівальні елементи (батареї) з моменту введення в експлуатацію будинку, будь-яких розміщених магістральних труб без радіатора чи регістра, не має, а тому послуги з опалення місць загального користування не надавалися та на даний час не надаються. Зазначено, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що протягом спірного періоду [PERSON] було запропоновано укласти договір про надання послуг щодо опалення місць загального користування або надано для ознайомлення проект такого договору. Відповідач вважає, що у позивача відсутні правові підстави вимагати здійснення оплати за послуги, надання яких не врегульовано у встановлений законодавством спосіб - шляхом укладення цивільно-правової угоди. Відповідач вказує, що нарахування оплати за послуги опалення місць загального користування, які вона не отримує, є неправомірним та безпідставним. Єдине місце загального користування, яке може опалюватись в багатоквартирних будинках, це сходова клітка. Однак у будинку по [ADDRESS] , у місцях загального користування нагрівальні елементи відсутні. На підставі наведеного, відповідач у задоволенні позову просить відмовити. 24.05.2023 від представника відповідача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що відсутність письмового договору про надання послуг централізованого опалення при умові їх фактичного споживання не звільняє Відповідача від обов`язку оплати спожитих послуг. Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 09.11.2017 №2189 договори про надання послуг з постачання теплової енергії, які надаються відповідно до «Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 є публічними договорами приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Твердження відповідача про те, що відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг звільняє її від необхідності оплачувати фактично надані послуги, є помилковим та необґрунтованим. У відповіді на відзив вказано, що відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315, обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК для 9-ти поверхової будівлі складає 10% (п.2 розділу III); обсяг теплової енергії витраченої на функціонування внутрішньо-будинкової системи опалення складає 8% (п.2 розділу V). Отже, загальний відсоток теплової енергії на МЗК для будинку [ADDRESS] складає 18%. Зазначено, що позивачем до позовної заяви надано детальний розрахунок проведених нарахувань за надані в спірний період послуги. Додатково до даних розрахунків надано дані щодо показників приладу обліку теплової енергії та розподілу цих показників пропорційно до опалювальної площі квартири відповідача. 14.06.2023 від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому вказано, що позивач звернувся до суду з позовом поза межами строку позовної давності, що також є підставою для відмови у задоволенні позову. Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Згідно з ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що у відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с.3-4). Рішенням Житомирської міської ради від 08.12.2016 №1097 «Про нарахування плати за опалення місць загального користування в багатоквартирних будинках, обладнаних лічильниками обліку теплової енергії», погоджено КП «Житомиртеплокомуненерго» нарахування плати за опалення місць загального користування в будинках, обладнаних лічильниками обліку теплової енергії у м.Житомирі, споживачам, квартири яких відключені від системи теплопостачання (а.с.8). Рішенням Житомирської міської ради від 18.10.2018 №1080 «Про затвердження коефіцієнтів нормативної витрати теплової енергії на опалення місць загального користування в багатоквартирних житлових будинках м.Житомира», у будинку [ADDRESS] затверджено коефіцієнт нормативної витрати теплової енергії на опалення місць загального користування у розмірі 15,31% (а.с.9). Згідно з відомостями, які містяться у листі Житомирського колективного підприємства по проектуванню цивільного і промислового будівництва «Житомирпроект» №6/7-68 від 28.09.2021, при проектуванні житлових будинків серії [ADDRESS] , обов`язково передбачалось опалення сходових клітин, а також сміттєвих камер і, при наявності, кімнат чергового та колясочних (а.с.12). Згідно із наявними у матеріалах справи розрахунками заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ), адреса: [ADDRESS] , за період з 01.11.2018 по 01.02.2022 утворилась заборгованість за надані послуги з централізованого опалення місць загального користування у розмірі 4\~606,73 грн (а.с. 5-6). Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Згідно зі статтями\~1,\~5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; до комунальних послуг належать послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до частини першої\~статті 714 ЦК України\~за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Частиною першою\~ статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~ передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 20 цього Закону\~споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статей\~19,\~25 Закону України «Про теплопостачання»\~споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 09.02.2022 справа №953/24063/19. Між сторонами виникли фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги. Згідно з пунктом 3\~Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»\~до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень\~статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої\~статті 10 цього Закону\~при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Згідно з пунктом 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630\~(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин до 01.05.2022) споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення МЗК будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315\~затверджена Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, якою встановлено порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг. Визначення та розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, а так само визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення, здійснюється відповідно до розділів ІІІ, IV цієї Методики. Відповідно до п. 12 розділу IV Методики обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень. Як передбачено\~шостим розділом «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ\~204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30.02.2001 №82, втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача). Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. З огляду на наведене суд дійшов висновку, що відключення квартир від мережі централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців будинку від оплати за опалення місць загального користування будинку. У заявах по суті справи відповідач посилається на те, що у під`їзді, у якому знаходиться квартира [PERSON] , опалювальні прилади в місцях загального користування відсутні. Відповідно до п.9 Правил надання послуг з управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України № 712 від 05.09.2018, послуга з управління включає обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо. Таким чином, обов`язки по утепленню місць загального користування законодавством покладено на власника, балансоутримувача будинку та/або виконавця заходів з утеплення місць загального користування будинку, а не на підприємство, яке не є учасником таких відносин, тому не повинне нести негативні наслідки, пов`язані з можливим невиконанням вказаними суб`єктами своїх обов`язків. У постановах від 26.09.2018 (справа №703/58/16-ц) та від 03.10.2019 (справа №539/2966/15-ц) Верховний Суд зазначив, що оскільки житло сторони у справі знаходиться у багатоквартирному будинку, то саме вона зобов`язана нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, отже оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування згідно з встановленими тарифами. У постанові Верховного Суду від 07.02 2018 по справі №703/4963/15-ц висловлено правову позицію про те, що нарахування оплати за опалення місць загального користування здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства та існуючих нормативних документів, відповідачі дану послугу фактично отримують, а тому повинні її оплачувати. Відповідне нарахування плати проводиться за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі, які розподіляються рівномірно на всіх мешканців - користувачів багатоквартирного будинку, незалежно від того, підключений цей мешканець до централізованого опалення чи має індивідуальну систему опалення, що відповідає вимогам Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, що затверджена наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 за №1237/13111. Таким чином, відсутність опалювальних приладів у під`їзді за адресою: [ADDRESS] , не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку оплачувати послуги з центрального опалення місць загального користування. Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1\~ст.261 ЦК України). Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з ч.2\~ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно з п.12\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено\~Цивільний кодекс України\~відповідно до\~Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями\~257\~та\~258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. З 12.03.2020 на усій території України було встановлено карантин, відповідно до\~постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», дія якого неодноразово продовжувалася та наразі не припинялася. Тобто, з 12.03.2020 і до скасування карантину, строки позовної давності продовжені Законом, а тому позивачем не допущено пропуску строку позовної давності щодо заявлених позовних вимог. За наведених обставин, оскільки [PERSON] є співвласником квартири у багатоквартирному будинку, тому зобов`язана оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування такого будинку, які фактично надаються енергопостачальною компанією, незалежно від того, чи підключена її квартира до мережі централізованого опалення, чи ні. Відтак, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" про стягнення з [PERSON] на користь підприємства заборгованості за послуги з централізованого опалення місць загального користування у розмірі 4\~606,73 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума витрат по сплаті судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, що підтверджено документально. \~

Outcome: approved