Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

У квітні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 04.10.2007 ЗАТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] уклали Договір кредиту №490048437 на купівлю автотранспортних засобів. Свої зобов`язання за кредитним договором кредитор виконав в повному обсязі надавши кредитні кошти. [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, в результаті чого утворилась заборгованість. З метою захисту своїх порушених прав та законних інтересів, АТ «АЛЬФА-БАНК звернулося до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості. Рiшенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20 грудня 2012 року позовні вимоги Банку задоволено. Стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором) розмірі 136004 (сто тридцять шість тисяч чотири) гривні 57 копійок та судові витрати в розмір 1360,05 гривень. 12.08.2022 відбулись позачергові загальні збори акціонерів Акціонерного товариства «Альфа-Банк», якими було прийняте рішення щодо зміни назви з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», що підтверджується Протоколом №2/2022 від 18.08.2022. Відповідно до Витягу зі Статуту АТ «СЕНС БАНК», затвердженого Національним Банком України 12.09.2022, АТ «СЕНС БАНК» є повним правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Альфа-Банк». Таким чином, АТ «СЕНС БАНК» є кредитором за кредитним договором, укладеним між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] . Позивач зазначає, що [PERSON] на момент звернення до суду, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20.12.2012 не виконала та продовжує користуватися грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, що порушує права стягувача на мирне володіння своїм майном. Відтак, вважає, що має право на отримання суми боргу за вказаним кредитним на підставі рішення суду з урахуванням 3% річних за увесь час прострочення. Враховуючи вищенаведене, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача за період з 05.07.2012 по 02.02.2023 три проценти річних у сумі 24 999,17 грн. та інфляційні втрати в розмірі 302 799,37 грн., а всього - 327 798,54 грн. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11.04.2023 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 25.05.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про застосування строку позовної давності та закриття провадження у справі. Відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що [PERSON] повністю сплатила заборгованість, яка стягнута на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20.12.2012, що підтверджується постановою про закриття виконавчого провадження [NUMBER] від 31.01.2022 з примусового виконання виконавчого листа №2-5136/12, виданого 30.08.2013 Солом`янським районним судом м. Києва. Окрім того, наголошує на відсутності підстав для стягнення інфляційних втрат, з огляду на те, що кредитним договором визначено валюту кредиту в дол.. США. Також вказує на необхідність застосування строків позовної давності, оскільки, на думку відповідача, строк позовної давності слід відраховувати з моменту звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості в розмірі 136 004,57 грн. за кредитним договором та договором поруки у 2012 році, а тому, позивач, звернувшись з позовом про стягнення 3% річних та інфляційних втрат до суду у квітні 2023 року, пропустив трирічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. У судове засідання сторони не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Від представника позивача 12.06.2023 надійшла заява про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 20.12.2012 у справі №2609/18378/12 позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки, задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість в сумі 136004 гривні 57 копійок та судові витрати в розмірі 1360,05 гривень. Як встановлено судом у вищезазначеному рішенні, у відповідності до кредитного договору №490048437 від 04 жовтня 2007 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», з [PERSON] , останній був наданий кредит в сумі 24079,21 доларів США з кінцевим терміном його повернення до 04.10.2013 з покладенням на Позичальника обов`язку сплати 12 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Згідно з підписаною Сторонами угодою від 23.01.2009 строк кредитного договору продовжено до 04.10.2017. Позичальник за кредитним договором [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим ПАТ «Альфа-Банк» прийнято рішення про дострокове стягнення з [PERSON] усієї суми кредиту та нарахованих процентів із пенею, яка станом на 04.07.2012 складала: - заборгованість за тілом кредиту -15925,92 доларів США (127288,09 гривень); - заборгованість за процентами -965,62 доларів США (7717,72 гривень); - заборгованість по сплаті пені -9079,57 гривень. З огляду на вищенаведене, за результатом розгляду справи, суд дійшов висновку, що вимоги ПАТ «Альфа-Банк» про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 136004,57 гривень є обґрунтованими, і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З наявної в матеріалах справи постанови державного виконавця Солом`янського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) від 31.01.2022, вбачається, що виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №2-5136/12, виданого 30.08.2013 Солом`янським районним судом м.Києва про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованості в сумі 136 004,57 грн. та судового збору в сумі 1 360,05 грн., закінчено, у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення. Також судом встановлено, що АТ «СЕНС БАНК» є повним правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Альфа-Банк», що підтверджується наявними в матеріалах справи статутом АТ «Сенс Банк», затвердженим Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа Банк» від 12.08.2022 (протокол №2/2022, складений 18.08.2022), витягом з державного реєстру банків НБУ від 02.12.2022. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача три проценти річних у сумі 24 999,17 грн. та інфляційні втрати в розмірі 302 799,37 грн., за період прострочення - з 05 липня 2012 року по 02 лютого 2023 року, враховуючи, що загальна сума заборгованості за рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20 грудня 2012 року становить 136 004,57 грн. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 6 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) дійшла висновку, що системне тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України у їх взаємозв`язку дає підстави для висновку, що натуральним є зобов`язання, вимога в якому хоча і існує, проте не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Положення статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат як спеціальної міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання може бути застосовано до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, отже кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на захист в судовому (примусовому) порядку вимоги про нарахування 3% річних та інфляційних втрат. В указаній справі, дійшовши висновку про натуральний характер зобов`язання, суд касаційної інстанції виходив з того, що вимога кредитора не може бути захищена в судовому порядку за сплином позовної давності. У даній справі основна вимога кредитора вже захищена судом у рішенні Солом`янського районного суду м. Києва від 20.12.2012 по справі №2609/18378/12, за яким з відповідача стягнуто суму заборгованості, а отже зобов`язання не можна вважати натуральним. Як встановлено судом, [PERSON] належним чином не виконувала своїх зобов`язань за Кредитним договором, яким їй надано кредит. У зв`язку із цим банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом з позичальниці та [PERSON] . Судовим рішенням від 20 грудня 2012 року про стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальниці перед банком та його порушення. Виконавчий лист, виданий на підставі цього рішення, пред`явлений до примусового виконання та після тривалого виконавчого провадження виконано боржником, у зв`язку з чим постановою державного виконавця від 31.01.2022 виконавче провадження було закрито. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року по справі №916/190/18). Можливість нарахування боржникові кредитором наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, після реалізації права на дострокове стягнення усієї суми кредиту, встановлена також постановою Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року по справі №127/15672/16-ц. Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2012 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 31 січня 2022 року (дата закриття виконавчого провадження з погашення боргу). Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до 31 січня 2022 року. Розмір заборгованості в даному випадку вже встановлений судовим рішенням по справі №2609/18378/12, яке набрало законної сили, та складає 136 004,57 грн. Визначаючи період нарахування санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України, позивач нараховує їх за період з 05.07.2012 по 02.02.2023. Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому 31 січня 2022 року (дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням) і є датою, коли зобов`язання відповідача перед банком за Кредитним договором припинилося. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. У постанові від 08.11.2019 (справа №127/15672/16-ц) Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. У цій справі АТ «Сенс банк» пред`явило позов 31 березня 2023 року, що підтверджується відміткою АТ «Укрпошта» на конверті. (а.с.45) Таким чином, суд приходить до висновку про сплив позовної давності за вимогами банку до [PERSON] про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат до 31 березня 2020 року, про застосування якого заявлено відповідачем. Водночас, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає помилковим твердження відповідача про те, що перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, спливає через три роки після дати набрання законної сили судовим рішенням про стягнення кредитної заборгованості. Відтак, з огляду на наведене, стягненню з відповідача підлягають нараховані три проценти річних та інфляційні втрати за період з 31 березня 2020 року по 31 січня 2022 року (дата закриття виконавчого провадження у зв`язку з погашенням боргу). Визначаючи розмір трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд виходить з наданого позивачем розрахунку, який суд вважає арифметично правильним. Відповідачем вказаний розрахунок жодним чином не спростовано. З розрахунку заборгованості вбачається, що, з урахуванням періодичного часткового погашення боржником заборгованості, розмір 3% річних за період з 31.03.2020 по 01.02.2022 становить 1 545,82 грн., розмір інфляційних втрат за квітень 2020 року по січень 2022 року становить 39 736,41 грн. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми встановленого індексу інфляції у розмірі 39 736,41 грн.. та 3% річних у розмірі 1 545,82 грн. Підстав для задоволення вимог про стягнення заборгованості до 31 березня 2020 року, суд не вбачає, як вже зазначалось, у зв`язку зі спливом строків позовної давності, а після 31 січня 2022 року, з огляду припиненням зобов`язання у зв`язку з його виконанням боржником [PERSON] . З огляду на наведене, позовна заява підлягає частковому задоволенню. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 389,67 грн.

Outcome: partial