Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

1. Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. У березні 2023 року [PERSON] (надалі за текстом «Позивач»), звернувся до суду з даною позовною заявою до [PERSON] (далі «Відповідач»), третя особа Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області (далі «Третя особа») про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини. Із вересня 2020 року по серпень 2022 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Указаний шлюб було розірвано на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.08.2022 року у справі №357/4665/22. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 31.01.2023 року Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №351. Відповідно до розрахунку заборгованості зв сплати аліментів від 30.01.2023 року №787/01-27 та розрахунку заборгованості зв сплати аліментів від 30.01.2023 року №788/01-27 Попільнянського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у Позивача відсутня заборгованість зі сплати аліментів на утримання свого малолітнього сина [PERSON] та Відповідача. Згідно з довідкою-характеристикою виконавчого комітету Попільнянської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 30.01.2023 року №21 Позивач зареєстрований і проживає в [ADDRESS] разом з батьками [PERSON] та [PERSON] . Допомагає батьками у веденні особистого селянського господарства. Заяв та скарг відносно нього до старостинського округу не надходило. Після припинення фактичних сімейно-шлюбних відносин між сторонами, у них почалися непорозуміння щодо участі Позивача у вихованні його сина. Відповідач штучно створює перешкоди у спілкуванні Позивача зі своїми малолітнім сином. У зв`язку із цим Позивач був змушений звернутися до суду для визначення порядку його участі у вихованні та особистому спілкуванні з його малолітніми синами. З огляду на викладене Позивач, із посиланням на ст.ст. 157-159 СК України, просив: зобов`язати Відповідача не чинити перешкод Позивачу у спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] та визначити наступні способи його участі у вихованні сина, а саме особисте спілкування: щонеділі з 12 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин за місцем його проживання (перебування) чотири рази на місяць. Історія справи. Заяви та клопотання, позиції учасників справи. 30.03.2023 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження (а.с. 22). 27.04.2023 року до канцелярії суду представником Відповідача адвокатом Проценко О.В. подано відзив на позовну заяву, у якому остання просила позовні вимоги задовольнити частково, встановити способи участі Позивача у вихованні та особистому спілкуванні з його малолітнім сином [PERSON] до досягнення дитиною трирічного віку наступним чином: зустрічі і побачення з сином поза межами постійного місця проживання дитини у супроводі матері на нейтральній території, погодженої між батьками: кожну першу та третю середу місяця з 14 години 00 хвилин до 16 години 00 хвилин. Зазначила, що з моменту припинення фактичних шлюбних відносин Позивач погрожує Відповідачу, що відбере у неї дитину. Одного разу Позивач прийшов на дитячий майданчик де Відповідач була із сином. Позивач сів на дитячій гірці і зовсім не дивився за сином, а сидів і грався в телефоні. Також був випадок, коли Позивач приїхав до сина, останній спав, а він вимагав його взяти на руки, пояснюючи тим, що він є батьком дитини і це його право. Позивач приїздив до дитини без попередження у будь-який час за власним бажанням. Наголосила, що Відповідач не проти спілкування батька із сином та не чинить ніяких перешкод. На думку Відповідача позовні вимоги є безпідставними, оскільки вони не враховують вікові потреби дитини, перебування на грудному вигодовуванні та не забезпечують найкращі інтереси дитини. Відповідач є лише співвласником квартири [ADDRESS] . Разом із нею за указаною адресою проживають її матір та брат. А тому перебування Позивача чотири рази на місяць щонеділі з 12 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин за місцем проживання (перебування) сина буде порушувати права власників квартири, оскільки вони не погодяться, щоб Позивач протягом дня кожну неділю перебував у квартирі (а.с. 32-37). Разом із відзивом на позовну заяву представником Позивача адвокатом Проценко О.В. подано клопотання про виклик та допит у якості свідків: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 41-42). 04.05.2023 року у підготовчому судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Надали пояснення аналогічні за змістом позовній заяві. Не заперечували проти оголошення перерви у розгляді справи до розгляду виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області питання про вирішення судового спору між батьками щодо усунення перешкод у вихованні дитини. Заперечували проти прийняття зустрічного позову. 04.05.2023 року у підготовчому судовому засіданні представник Відповідача адвокат Проценко О.В. заявила зустрічний позов про визначення місця проживання дитини. Підтримала клопотання про виклик свідків. Просила оголосити перерву у розгляді справи задля розгляду виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області питання про вирішення судового спору між батьками щодо усунення перешкод у вихованні дитини. 04.05.2023 року у підготовче судове засідання представник Третьої особи не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 29). Про причини неявки не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань від них до суду не надходило. 04.05.2023 року ухвалами суду, занесеними до протоколу судового засідання, приєднано до матеріалів справи відзив на позовну заяву, відмовлено у прийнятті зустрічного позову, задоволено клопотання про виклик свідків, визнано явку особисто Позивача обов`язковою та оголошено перерву до 17.05.2023 року (а.с. 43-45). 12.05.2023 року до канцелярії суду засобами електронного зв`язку від Третьої особи надійшов лист від 11.05.2023 року №900/04-25, у якому повідомлено суд про те, що питання про вирішення судового спору між батьками щодо усунення перешкод у вихованні дитини призначено до розгляду на 24.05.2023 року (а.с. 51). 17.05.2023 року у підготовчому судовому засіданні сторони та їхні представники не заперечували проти закриття підготовчого судового засідання. 17.05.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.06.2023 року (а.с. 54). 16.06.2023 року до канцелярії суду від Третьої особи надійшов супровідний лист від 14.06.2023 року №1181/04-25 про направлення рішення про вирішення судового спору між батьками щодо усунення перешкод у вихованні дитини [PERSON] його батьку [PERSON] (а.с. 61). 20.06.2023 року до канцелярії суду представником Відповідача адвокатом Проценко О.В. подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів до якого додано наступні документи: супровідний лист від 24.05.2023 року; копію витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» №ВР-000920084; копію характеристика на [PERSON] від 05.05.2023 року №236 КП БМР ЖЕК №1; копію листа від 05.05.2023 року №230/02-11 КНП БМР «Міський центр первинної медико-санітарної допомоги №2»; копію листа від 06.02.2023 року №5633/5.2-23/вх./-423-23 Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області ЦМУ МЮ (м. Київ) (а.с. 63-64, 65-66, 67, 68, 69, 70-71). 21.06.2023 року у судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримав, просили їх задовольнити. Надав пояснення аналогічні за змістом позовній заяві. Пояснив, що із Відповідачем вони познайомилися на початку 2020 року, а у вересні того ж року вони одружилися. Протягом шлюбу вони проживали в квартирі Відповідача. [INFO] у них народився син [PERSON] . Однак у сторін виникли непорозуміння не зійшлися характерами і у серпні 2022 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області їхній шлюб було розірвано. Узгоджених днів та часів побачень Позивача з дитиною сторони не мають. Дитина проживає у Відповідача. Під час його звернення до останньої для надання можливості зустрітися з дитиною приблизно протягом шести місяців Відповідач чинить перешкоди, а саме не надає йому дитину взагалі, обґрунтовуючи це відсутністю часу. Останній раз Позивач бачив свого сина [INFO] у його день народження. Утім побачення було нетривалим, адже Відповідач поспішала у справах. До 01.03.2023 року Позивач бачив дитину лише у грудні 2022 року . Фактично шлюбні відносини припинилися одразу після розірвання шлюбу. Зазначив, що він не проти, щоб до досягнення його сином трирічного віку побачення із ним відбувалися у супроводі Відповідача. Просив залишити за ним його судові витрати зі сплати судового збору. 21.06.2023 року у судовому засіданні Позивач та її представник просили частково задовольнити позовні вимоги, встановити менше годин і менше днів для побачень Позивача із його сином, а саме: поза межами постійного місця проживання дитини у супроводі матері на нейтральній території, погодженої між батьками: кожну першу та третю середу місяця з 14 години 00 хвилин до 16 години 00 хвилин. Надали пояснення аналогічні за змістом відзиву на позовну заяву. Відповідач фактичних обставин справи, повідомлених Позивачем, не оспорювала. Не погодилася із тим, що вона здійснює Позивачеві перешкоди у спілкуванні з дитиною. 21.06.2023 року у судовому засіданні представник Третьої особи просила при ухваленні рішення за результатом розгляду даної справи врахувати рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 13.06.2023 року №484 про вирішення судового спору між батьками щодо усунення перешкод у вихованні дитини [PERSON] його батьку [PERSON] . Зауважила, що дане питання розглядалося комісією у присутності Позивача та Відповідача. При прийнятті рішення ураховано чинне законодавство та норми моралі. Комісією було рекомендовано встановити такий порядок участі Позивача у вихованні малолітнього [PERSON] : щонеділі з 14 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин, в інші дні за попередньою домовленістю між батьками. Пояснила, що під «місцем проживання» мається на увазі не житло матері, а її поштова адреса і воно має бути вказано в рішенні суду. 21.06.2023 року у судовому засіданні було допитано у якості свідка [PERSON] , яка пояснила, що вона є подругою Відповідача. Позивач не приділяв багато часу вагітній дружині, а потім і сину, коли він народився. Вона вважає, що зустрічі Позивача із його сином повинні проходити по середах, а не у неділю, оскільки їй так подобається. Також вона вважає такі побачення батька з дитиною недоцільними взагалі. 21.06.2023 року у судовому засіданні було допитано у якості свідка [PERSON] , яка пояснила, що є подругою Відповідача, а із Позивачем знайомі поверхнево. Вона вважає, що Позивач довго не зможе доглядати за дитиною. Раніше вона часто зустрічалася з Позивачем, а зараз рідше. Їй невідомо, щоб Відповідач забороняла Позивачу зустрічатися з дитиною. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин. Із вересня 2020 року по серпень 2022 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Указаний шлюб було розірвано на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.08.2022 року у справі №357/4665/22 (а.с. 7). Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 31.01.2023 року Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №351 (а.с. 6). Відповідно до розрахунку заборгованості зв сплати аліментів від 30.01.2023 року №787/01-27, розрахунку заборгованості зв сплати аліментів від 30.01.2023 року №788/01-27 Попільнянського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області ЦМУ МЮ (м. Київ) та листа від 06.02.2023 року №5633/5.2-23/вх./-423-23 Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області ЦМУ МЮ (м. Київ) у Позивача відсутня заборгованість зі сплати аліментів на утримання свого малолітнього сина [PERSON] та Відповідача. Позивач офіційно не працевлаштований. (а.с. 10, 11). Згідно з довідкою-характеристикою виконавчого комітету Попільнянської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 30.01.2023 року №21 Позивач зареєстрований і проживає в [ADDRESS] разом з батьками [PERSON] та [PERSON] . Допомагає батьками у веденні особистого селянського господарства. Заяв та скарг відносно нього до старостинського округу не надходило (а.с. 8). Відповідно до характеристики КП БМР ЖЕК №1 на [PERSON] від 05.05.2023 року №236 Відповідач має позитивне ставлення до себе з боку сусідів. Схвальні відгуки від мешканців будинку дозволяють стверджувати про її порядність, доброчесність та наявність особистого демократичного ставлення до оточуючих (а.с. 68). Згідно з листом КНП БМР «Міський центр первинної медико-санітарної допомоги №2» від 05.05.2023 року №230/02-11 син сторін [PERSON] , зі слів матері, крім основного харчування дитини додатково отримує грудне молоко. Узгоджених днів та часів побачень Позивача з дитиною сторони не мають. Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 13.06.2023 року №484 про вирішення судового спору між батьками щодо усунення перешкод у вихованні дитини [PERSON] його батьку [PERSON] рекомендовано встановити такий порядок участі Позивача у вихованні малолітнього [PERSON] : щонеділі з 14 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин, в інші дні за попередньою домовленістю між батьками (а.с. 62). 2. Мотивувальна частина. Вирішуючи дану справу суд керується наступними нормами процесуального та матеріального права України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~ Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 Кодексу. Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У частині першій статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 16.07.2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. ЄСПЛ наголошує на тому, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці (рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/18670/15-ц зазначив, що тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особи у здійсненні нею свого права. Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Висновки суду. Судом не встановлено жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які унеможливлювали б реалізацію права батька на спілкування з малолітніми синами, чи обставин, які свідчили б про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини.\~ Відповідачем цього не доведено і матеріали справи таких доказів не містять. Відповідач визнає, що задля повноцінного забезпечення інтересів дитини вона повинна мати можливість спілкування із батьком. Визначаючи порядок побачень батька з дитиною, суд встановив, що Позивач проживає у селищі Соколів Брід Житомирського району Житомирської області, у той час як Відповідач разом із дитиною проживають у місті Біла Церква Київської області. З огляду на віддалене один від одного місце проживання сторін у справі, беручи до уваги можливе працевлаштування Позивача та Відповідача у майбутньому, здійснення побачень Позивача зі своїм сином у період часу з 14 години 00 хвилин до 16 години 00 хвилин по середах, як того просить Відповідач, може створити для сторін значні складнощі у їх практичній реалізації. Водночас, малолітній [PERSON] відповідно до віку крім основного харчування дитини додатково отримує грудне молоко. За таких умов, задля якнайкращого забезпечення прав дитини, до досягнення останнім трирічного віку зустрічі Позивача зі своїм сином мать здійснюватися у супроводі матері дитини [PERSON] . А тому з урахуванням досліджених обставин справи, беручи до уваги рішення від 13.06.2023 року виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області суд дійшов висновку про встановлення такого порядку участі Позивача у вихованні та особистому спілкуванні з його малолітнім сином: щонеділі з 14 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин, в інші дні за попередньою домовленістю між батьками, до досягнення дитиною трирічного віку у супроводі матері [PERSON] . Водночас, при визначенні способу участі Позивача у вихованні його дитини, задля уникнення конфліктних ситуацій між батьками і забезпечення їхніх прав та інтересів, суд вважає за необхідне роз`яснити, що даним рішенням не встановлено право Позивача безперешкодного перебування у житлі Відповідача. Відповідне право може бути надано Позивачу особами, які є власниками відповідного житла згідно чинного законодавства. Разом з цим, суд дійшов висновку про те, що вимога Позивача про зобов`язання Відповідача не чинити йому перешкод у спілкуванні з сином не підлягає задоволенню, оскільки ним не надано до суду жодних належних та допустимих доказів невиконання Відповідачем такого обов`язку. Висловлені Відповідачем заперечення проти запропонованого Позивачем способу участі у вихованні синів, не мають ознак протиправності з боку матері дитини, а є причиною спору, що виник між батьками щодо участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, який вирішується судом. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Розподіл судових витрат. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проте, судові витрати у вигляді судового збору у даній справі необхідно залишити за Позивачем згідно з його заявою. На підставі викладеного та

Outcome: partial