Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-20 00:00:00

У травні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» про відшкодування моральної шкоди в розмірі 150000,00 грн. Позовні вимоги\~обґрунтовано тим,\~що він\~перебував з\~30.03.2004р.\~по 09.04.2012р.\~та з\~24.09.2012р.\~по 01.04.2013р.\~у трудових\~відносинах з\~Державним підприємством\~«Придніпровська залізниця»\~Відокремленого структурного\~підрозділу «Вагонне\~депо «МУДРЬОНА»\~Державної адміністрації\~залізничного транспорту\~України Міністерства\~транспорту України,\~наразі -\~Регіональна філія\~«Придніпровська залізниця»\~АТ "Укрзалізниця".\~На підприємстві\~він працював\~слюсарем ремонтником\~пункту технічного\~обслуговування вагонів\~Шмаково вагонного\~депо «МУДРЬОНА».\~Уклавши трудовий\~договір з\~Відповідачем,\~він був\~абсолютно здоровою\~людиною.\~Однак,\~14\~травня 2007р.\~при виконанні\~трудових обов`язків,\~з ним\~стався нещасний\~випадок.\~Зазначені обставини\~підтверджуються Актом\~про нещасний\~випадок,\~пов`язаний\~з виробництвом\~№ 1\~від 25.07.2007р.\~за Формою\~Н-1.\~Так,\~14\~травня 2007р.,\~працюючи у\~денну зміну\~з 8-00\~до 17-00\~год.\~він перебував\~у деревообробному\~відділенні на\~пункті технічного\~обслуговування вагонів\~Шмаково вагонного\~депо «МУДРЬОНА».\~Отримавши вказівку\~від начальника\~пункту технічного\~обслуговування вагонів\~ [PERSON] \~допомагати крити\~дах та\~робити арміровки\~даху,\~о 14-30\~він пішов\~обробляти рукоятки\~для молотка\~на універсальному\~деревообробному верстаті\~УДС-1\~інв.№\~0446530,\~Майстер» 1992\~року випуску,\~що належав\~Відповідачу.\~При цьому\~його великий\~палець правої\~руки зіскочив\~та потрапив\~між ножовими\~валами верстата.\~Внаслідок цього\~він отримав\~виробничу травму\~у вигляді\~ушкодження середньої\~тяжкості,\~а саме:\~травматичне відсічення\~нігтьової фаланги\~1\~пальця правої\~кісті та\~скальповану рану\~нігтьової фаланги\~2\~пальця цієї\~ж кисті.\~Однак,\~після того\~як з\~ним стався\~нещасний випадок.\~Відповідачем навмисно\~не було\~збережено місця\~його травмування\~та було\~змінено місцезнаходження\~предметів (шаблон,\~рубанок),\~що стосуються\~нещасного випадку,\~до огляду\~місця травмування\~членами комісії\~з розслідування\~нещасного випадку.\~Зазначене є\~грубим порушенням\~п.8\~Порядку №\~1112.\~Відповідач,\~не зважаючи\~на його\~травмування,\~намагався приховати\~нещасний випадок,\~що з\~ним стався\~та вмовляв\~його не\~повідомляти в\~лікарні справжні\~причини травмування,\~а посилатися\~на травмування\~в побуті. Він не\~лише отримав\~фізично дуже\~болісну травму,\~наслідки якої\~переслідуватимуть його\~на протязі\~всього життя,\~до нього\~Відповідачем вживалися\~заходи психологічного\~тиску з\~метою приховання\~нещасного випадку.\~Отримане ним\~трудове каліцтво\~призвело до\~втрати професійної\~працездатності.\~Так,\~за наслідками\~первинного огляду\~Жовтневою медико-соціальною\~експертною комісією\~12.09.2007р.\~йому \~встановлено ступінь\~втрати професійної\~працездатності в\~розмірі 10%,\~без визначення\~групи інвалідності.\~До аналогічних\~висновків щодо\~стану його\~здоров`я\~прийшла Жовтнева\~МСЕК за\~результатами повторного\~огляду 30.10.2013\~року,\~але вже\~на безстроковий термін. Моральні страждання та не виліковний фізичний біль мають місце в його житті з 28- річного віку у зв`язку із трудовим каліцтвом у Відповідача, яке призвело до втрати ним працездатності в ступені 10% безстроково. Наразі йому 43 роки, він страждає вже 16 років і розуміє, що зазначені страждання переслідуватимуть його усе життя, а стан здоров`я ніколи не відновиться. Відповідач не виконав покладеного на нього обов`язку по створенню безпечних і нешкідливих умов праці на робочому місці, що стало наслідком ушкодження його здоров`я та втрати професійної працездатності - йому заподіяно Відповідачем моральну шкоду. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Відповідача, у вигляді одноразового відшкодування складає 150 000 грн. Ухвалою суду від 26 травня 2023 року відкрито провадження та призначена справа до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач скористався правом подання відзиву, відповідно до ст.178 ЦПК України. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, зазначивши, що з Акту №1 про нещасний випадок вбачається, що травмування [PERSON] призвело порушення ним вимог Інструкції з охорони праці. Зміст акту позивачем не оскаржувався, а відтак акт є чинним. Вина відповідача в заподіянні моральної шкоди Актом встановлена не була і підстави для відшкодування шкоди за відсутності вини роботодавця відсутні. Крім того, позивач отримавши трудове каліцтво в 2007 році, тривалий час, а майже 16 років не звертався до суду з метою відшкодування понесених моральних страждань. Також зазначили, що Регіональна філія «Придніпровська залізниця» є відокремленим підрозділом АТ «Укрзалізниця», який не має статусу юридичної особи, не може бути самостійним учасником цивільного процесу. Тому вважають, що Регіональна філія «Придніпровська залізниця» є неналежним відповідачем даної цивільної справи. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Просив розглянути справу без надання ним відповіді на відзив відповідача. Представник відповідача в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх безпідставністю, а також вказала на те, що позивачем було помилково визначено Регіональну філію «Придніпровська залізниця» відповідачем по справі. Суд, допитавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст. 4, 5 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.\~16\~ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] з 30.03.2004р. по 09.04.2012р. та з 24.09.2012р. по 01.04.2013р. у трудових відносинах з Державним підприємством «Придніпровська залізниця» Відокремленого структурного підрозділу «Вагонне депо «МУДРЬОНА» Державної адміністрації залізничного транспорту України Міністерства транспорту України, наразі - Регіональна філія «Придніпровська залізниця» АТ "Укрзалізниця". Відповідно Акту № 1 форми Н-1 від 25.05.2017 року про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом, 14 травня 2007р. слюсар-ремонтник [PERSON] отримав вказівку від начальника пункту технічного обслуговування вагонів [PERSON] допомагати крити дах та робити арміровки даху. В 14-30 [PERSON] пішов обробляти рукоятки для молотка на деревообробному верстаті УДС-1 інв. № 0446530. [PERSON] не використовував спеціальний шаблон при обробці коротких та вузьких частин рукоятки для молотка, як вимагає п. 3.9 інструкції з охорони праці роботі на деревообробному верстаті №ОП-87-07, затвердженої наказом начальника вагонного депо Мудрьона №305 від 12.04.2007р. внаслідок цього великий палець правої руки зіскочив та потрапив між ножовими валами верстата. Внаслідок цього він отримав травму у вигляді ушкодження середньої тяжкості, а саме: травматичне відсічення нігтьової фаланги 1 пальця правої кісті та скальповану рану нігтьової фаланги 2 пальця цієї ж кисті. Відповідно виписки з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії ДНА-02 № 019325 від 12.09.2007 року, виданої на ім`я [PERSON] за результатами якого йому первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності - 10%. Відповідно довідки МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії АБ № 0005199 від 30.10.2013, [PERSON] повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності - 10% безстроково. Відповідно ч. 2 ст.\~48\~ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. За змістом ст.\~51\~ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона повинна відповідати за пред`явленим позовом. Як вбачається зі змісту ст. ст.51,175\~ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст.\~51\~ЦПК України та, з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України, роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст.\~189\~ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~51\~ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~ЦПК України. При цьому слід врахувати позицію Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладену в постанові від 14 червня 2021 року у справі № 760/32455/19 (провадження № 61-16459сво20), відповідно до якої філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (частини перша-третя статті 95 ЦК України). Тому аналіз вказаних в постанові Верховного Суду норм права дає підстави для висновку, що філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору. Позивачем було отримано відзив відповідача в якому наголошено на положеннях законодавства щодо неналежного відповідача. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження 14-61цс18)). Оскільки вирішення спору за відсутності належного відповідача є порушенням норм процесуального права, а пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні вимог з цих підстав.

Outcome: dismissed