Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-12 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 09.03.2023 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження. Позовна заява обґрунтована тим, що 27.04.2001 року між сторонами зареєстрований шлюб. Сімейне життя у сторін поступово погіршилось, зникли взаєморозуміння та повага, втрачено почуття любові. Сторони мають різне бачення ролі дружини та чоловіка в сім`ї, а тому сенсу в подальшому підтримувати сімейні відносини немає. З вересня 2020 року подружжя разом не проживає, спільного господарства не веде, сімейного життя та шлюбних стосунків не підтримує. З цього часу позивач проживає з іншим чоловіком та веде з ним спільне господарство. Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Примирення між сторонами неможливе. Подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Спору щодо поділу майна та щодо місця проживання спільної дитини у сторін немає. До початку судового засідання позивач подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, а справу розглянути без його участі та, за умови належного повідомлення, без участі відповідача. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся двічі належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами та ухвалити заочне рішення відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що між сторонами 27 квітня 2001 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним центром розвитку сім`ї зареєстровано шлюб, про що зроблено запис за №520, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим повторно Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Сторони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного Подільського районного управління юстиції в місті Києві. Судом встановлено, що тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства. Сторони спору щодо поділу майна подружжя та щодо місця проживання дитини не мають. Відповідач, будучи повідомленим про розгляд Подільським районним судом м.Києва належним чином, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, з клопотаннями до суду не звертався. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. За визначенням ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Позивач та відповідач мають різні погляди на сімейне життя, взаємні права та обов`язки подружжя та не мають взаєморозуміння. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З урахуванням встановлених обставин справи та на підставі ст.ст. 104, 105, 110-112 СК України, суд дійшов висновку, що дана сім`я тривалий час носить формальний характер, вжиття заходів щодо збереження сім`ї не може дати позитивного результату, буде суперечити інтересам сторін, впливати на їх психоемоційний стан, тому підстав для збереження надалі міцної та здорової сім`ї не вбачається. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. На підставі викладеного, ст.ст. 104, 110, 112, 115, 180-183, 185, 191 СК України, та

Outcome: approved