Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

Позивач КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та КП (КМДА) «Київтеплоенерго» було укладено Договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 року з урахуванням оплат, що отримані Кредитором за період 01.08.2018 року до дати укладення цього договору. Таким чином, Позивач прийняв право вимоги до [PERSON] , яка є споживачем послуг з централізованого опалення та /або централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Сума позовних вимог Позивача за Договором цесії за спожиті до 01.05.2018 послуги становить 31616,95 грн.. Розрахунок заборгованості на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, здійснюється за тарифами, які закріплені Розпорядженнями КМДА, інформація про які є загальнодоступною та загальновідомим фактом, офіційно опублікована. Отже, згідно із зазначеними нормами законодавства відповідач зобов`язана сплатити заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Проте, відповідач своєчасно не сплачує кошти за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 48516,30 грн. У зв`язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за спожиті послуги з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води в загальному розмірі 80133,25 грн., а також судові витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.01.2022 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30.01.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, залучено у якості співвідповідача [PERSON] . Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.03.2023 року позовні вимоги КП «Київтеплоенерго» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено частково. Стягнуто із [PERSON] на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води в загальному розмірі 21479,58 грн., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07.06.2023 року заяву представника відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 16.03.2023 року по цивільній справі за позовом КП «Київтеплоенерго» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено. Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16.03.2023 року по цивільній справі за позовом КП «Київтеплоенерго» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості - скасовано і призначити справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Мельничук І. В. в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про що свідчить розписка, яка наявна в матеріалах справи (а.с. 174). Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.5). Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує. Доводи представника відповідача, викладені у заяві про перегляд заочного рішення про те, що [PERSON] є власником квартира [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживав та вказані позивачем послуги не отримував, а споживачем послуг є саме [PERSON] та її співмешканець, суд приймає критично з урахуванням наступного. Як вбачається з мотивувальної частини рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30.03.2021 року по справі № 754/12907/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, судом було встановлено, що [PERSON] , та [PERSON] не проживають в спірній квартирі, але залишаються зареєстрованими в ній. При зверненні до суду, позивачем пред`явлені вимоги мотивовані тим, що відповідачка [PERSON] є споживачем житлово-комунальних послуг. Однак, позивач, звертаючись із позовом до [PERSON] , як споживача житлово-комунальних послуг, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав докази споживання останньою комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] . Так, в ухвалі ВССУ від 20.11.2013 року по справі № 6-29503св13 зазначено, що у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа (ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов`язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст. 156 ЖК України). Згідно зі ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за послуг з централізованого опалення та /або централізованого постачання гарячої води з [PERSON] слід відмовити. Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 року № 591 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» здійснює з 01.05.2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Квартира [ADDRESS] під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже власник вказаної квартири [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води. Всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України стороною відповідача доказів того, що [PERSON] не користувався послугами централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води до суду не надано. Відповідач [PERSON] від послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався). Згідно з розрахунків боргу, наданими позивачем, заборгованість за спожиті послуги централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води з 01.05.2018 року у розмірі 48516,30 грн., заборгованість за спожиті послуги централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води до 01.05.2018 року у розмірі 31616,95 грн., що разом складає 80133,25 грн. Відповідачем не надано до суду доказів на спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем. У відповідності до частини першої ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини першої ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до абзацу 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пункт 5 частини третьої ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Тобто новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник. Стаття 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачає, що у разі відчуження квартири чи нежитлового приміщення набуття новим власником усіх обов`язків попереднього власника як співвласника. Відповідно до частини другої цієї статті кожен із них несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Тлумачення наведеної норми права дає можливість дійти висновку про те, що у цьому випадку йдеться про перехід від попереднього власника до нового власника обов`язків саме як співвласника багатоквартирного будинку, передбачених законом, а не боргів попереднього власника з оплати за житлово-комунальні послуги. Отже, чинним законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. Відповідного правового висновку дійшов і Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-604св20). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.10.2021 року № 278986743, квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за відповідачем [PERSON] - 06.03.2020 року. Таким чином, зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, стягненню підлягає сума боргу саме з березня 2020 року по серпень 2021 року: за центральне опалення - 12051,15 грн, за постачання гарячої води - 9428,43 грн., що разом складає - 21479,58 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних із отриманням інформації з Державного реєстру речових прав в сумі 33,00 грн. суд приходить до висновку про відмову, оскільки, стороною позивача не надано суду доказів на підтвердження вказаної суми, а наявна у справі копія квитанції переконливо не свідчить про те, що позивачем були понесені ці витрати саме у зв`язку із отриманням відповідного витягу відносно відповідача у даній справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial