Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-11 00:00:00

У лютому 2022 року позивач звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на придбання земельної ділянки, у якому просив стягнути з відповідача на користь позивача 269376, 00 грн. за відшкодування витрат, пов`язаних із придбанням на користь [PERSON] 1/6 частки у праві власності на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:72:501:0130, площею 0, 0831 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , згідно із дорученням на підставі довіреності від 07 вересня 2020 року; покласти на відповідача судові витрати. Позовні вимоги обгрунтував наступними обставинами. На початку вересня 2019 року позивач домовився з відповідачем [PERSON] , що [PERSON] підготує пакет документів, домовиться із продавцем та іншими покупцями та придбає на користь відповідача 1/6 у праві власності на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:72:501:0130, площею 0,0831 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що дата укладення правочину та вартість земельної ділянки не була відома, сторони дійшли згоди, що позивач внесе від імені відповідача власні грошові кошти, а відповідач поверне їх вподальшому позивачеві. 07 вересня 2020 року [PERSON] видав на ім`я позивача довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Миколаївського МНО Миколаївської області та зареєстровану у реєстрі за №1065. За змістом довіреності відповідач доручив [PERSON] від його імені придбати на його користь 1/6 частку у праві власності на земельну ділянку за кадастровим номером 8000000000:72:501:0130, площею 0,0831 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 16 вересня 2020 року позивач від імені відповідача, діючи на підставі нотаріально посвідченої довіреності, разом з іншими покупцями земельної ділянки уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Панченком О.В. та зареєстрований у реєстрі за №1443. За умовами договору позивач на користь відповідача придбав 1/6 частку у праві власності погодженої земельної ділянки за ціною 1 346 880,00грн. Таким чином, позивач сплатив власними грошовими коштами за частку відповідача 269 376,00 грн. та поніс зазначені витрати діючи за дорученням відповідача від 04.09.2019 року, які [PERSON] не відшкодував у добровільному порядку. 23 червня 2021 року позивач направив відповідачу досудову вимогу, яка залишилася без реагування, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з посиланням на положення ст. ст. 1000, 1007 ЦК України. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 лютого 2022 року цивільну справу передано на розгляд за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Солом`янського районного суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 29.07.2022 року зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 25.10.2022 р., відкрито позовне провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. 16 листопада 2022 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Шевкова К.І. подала відзив на позовну заяву у якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступні обставини. Зі змісту наданих позивачем документів встановлюється, що грошові кошти за придбання нерухомого майна належали відповідачу. Так, у довіреності від 07 вересня 2020 року, посвідченій приватним нотаріусом Миколаївського МНО Миколаївської області Горобченко С.Г. зазначено, що за цією довіреністю представник має право сплачувати належні відповідачу грошові кошти за вищезазначене нерухоме майно. Також, у заяві [PERSON] , посвідченій 07 вересня 2020 року приватним нотаріусом Миколаївського МНО Миколаївської області Горобченко С.Г., зазначено, що дружина відповідача надає згоду своєму чоловіку [PERSON] на купівлю 1/6 частки у праві власності на земельну ділянку за грошові кошти, що набуті ними під час зареєстрованого шлюбу і є спільною сумісною власністю. Вважає, що жодних доказів понесення позивачем витрат на придбання частини земельної ділянки позивачем не надано, що є підставою для відмовити у задоволенні позову. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши подані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 07 вересня 2020 року [PERSON] видав [PERSON] довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Миколаївського МНО Миколаївської області Горобченко С.Г., відповідно до змісту якої позивач уповноважив відповідача бути його представником в усіх державних, громадських та інших установах, підприємствах та організаціях будь-якої форми власності, підпорядкування, галузевої належності, адміністративних структурах та органах влади, органах місцевого самоврядування, в органах внутрішніх справ, податкових органах, державної реєстрації,будь-яких органах Міністерства юстиції, органах нотаріату, будь-якому відділіприватизації, відповідних органах державного архітектурно-будівельного контролю, архітектури, бюро технічної інвентаризації, адміністративних комісіях, в експертних та проектних установах, Департаменті з надання адміністративних послуг, в органах Державної Реєстраційної служби України, Державній міграційній службі, ЖКГ, архівних установах, на підприємствах та в організацях, що надають послуги кабельного та/ чи цифрового телебачення, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, службі у справах дітей, органах електро-, водо-, тепло-, газопостачання, в житлово-експлуатаційних органах, органах зв`язку, будь-яких банківських установах, з усіх без винятку питань, що стосуватимуться його та будуть пов`язані з підготовкою, отриманням документів, укладенням та підписанням договору купівлі - продажу, попереднього договору купівлі - продажу, а також придбанням на його ім`я 1/6 частки у праві власності на земельну ділянку за кадастровим №8000000000:72:501:0130, площею 0,0831 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , веденням господарської діяльності щодо належного довірителю майна. За цією довіреністю представник має право подавати та одержувати необхідні довідки, документи, в тому числі заяви, в тому числі про проведення повного розрахунку за придбану частку у праві власності на нерухоме майно, представляти інтереси відповідача у відповідних органах нотаріату, інших органах та організаціях незалежно від їх підпорядкованості та належності, зокрема в органах бюро технічної інвентаризації, подання та отримання необхідних документів, замовленні та одержанні документів на нерухоме майно, одержувати будь-які документи, підписати за довірителя договір купівлі-продажу, попередній договір купівлі-продажу та інші документи у разі, якщо в тому буде потреба, зареєструвати право власності відповідача на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав, відкривати та закривати банківські рахунки, вносити, знімати та перераховувати кошти з банківських рахунків, сплачувати належні з відповідача державне мито, податки, збори чи плату за вчинення нотаріальних дій, сплачувати належні відповідачу грошові кошти за вищезазначене нерухоме майно, отримувати кореспонденцію, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії, пов`язані з цією довіреністю. Відповідно до статті 237, частини третьої статті 238 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Згідно з частинами першою та третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Юридична сила довіреності не залежить від отримання згоди на її видачу з боку представника. Повноваження виникає незалежно від згоди останнього, а правильно оформлена довіреність дійсна у будь-якому разі, тому що повноваження, яке виникає у представника, не зачіпає його майнових або особистих немайнових прав. При цьому здійснення цього повноваження залежить від представника, бо він сам вирішує, чи використати довіреність для здійснення діяльності на користь іншої особи (довірителя), чи відмовитися від неї. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі №360/1742/18. 07 вересня 2020 року [PERSON] надала до компетентних органів заяву, посвідчену приватним нотаріусом Миколаївського МНО Миколаївської області Горобченко С.Г., відповідно до змісту якої надала згоду своєму чоловіку [PERSON] на купівлю 1/6 частки у праві власності на земельну ділянку за кадастровим №8000000000:72:501:0130, площею 0,0831 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за грошові кошти, що набуті ними під час зареєстрованого шлюбу і є спільною сумісною власністю. 16 вересня 2020 року між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як одним із покупців, від імені якого на підставі довіреності, посвідченої 07 вересня 2020 року приватним нотаріусом Миколаївського МНО Миколаївської області Горобченко С.Г., діє [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки. За умовами Договору продавець передає у власність покупців земельну ділянку площею 0,0831 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 8000000000:72:501:0130, що розташована за адресою: [ADDRESS] , а покупці зобов`язуються прийняти цю земельну ділянку у відповідних частках, зокрема, [PERSON] - 1/6 частку земельної ділянки, в межах згідно з планом, зазначеним у витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (п. 1 Договору). Згідно до п. 4 Договору, продаж за домовленістю сторін вчинено за ціну 1346880, 00 грн., що згідно з курсом НБУ на день укладання цього договору еквівалентно 48000 доларів США, які повністю отримані продавцем від покупців, в тому числі в особі представника, до підписання цього договору. Сторони стверджують факт повного розрахунку за цим договором та відсутність будь - яких претензій фінансового характеру. Відповідно до п. 12 Договору продавець та покупці, в тому числі в особі представника, після ознайомлення з текстом цього договору заявляють та гарантують один одному та іншим особам, що: за своїм змістом він повністю відповідає їх волевиявленню; вони однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки; договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі; вони не обмежені у праві укладати правочини; вони не визнані в установленому порядку недієздатними (повністю або частково); вони не перебувають у хворобливому стані, не страждають у момент укладення цього договору на захворювання, що перешкоджають усвідомленню його суті, не перебувають під впливом лікарських, наркотичних засобів, психотропних речовин; вільне володіння українською мовою дозволяє кожному з них правильно розуміти зміст цього договору, а також покупці, в тому числі в особі представника, стверджують, що кошти, витрачені на придбання цієї земельної ділянки, не здобуть ними злочинним шляхом. Відповідно до п. 21 Договору плата за нотаріальне посвідчення цього договору сплачується сторонами за домовленістю. 23 червня 2021 року [PERSON] направив відповідачу досудову вимогу вимогу у якій просив впродовж 7 днів з моменту її отримання відшкодувати витрати у сумі 269376,00грн., що були сплачені за придбання на користь [PERSON] 1/6 частки у праві власності на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:72:501:0130, площею 0,0831 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , згідно із дорученням на підставі довіреності від 04.09.2019 року. Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Правове регулювання договору доручення здійснюється відповідно до положень, присвячених дорученню, загальних положень про послуги та до норм, що регулюють інститути представництва й довіреності. За договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя (частина перша статті 1000 ЦК України). За правилами статті 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Згідно зі ст. ст. 1003-1004 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим. За нормами ст. ст. 1006-1007 ЦК України повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. А довіритель зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором: 1) забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; 2) відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення. Також, довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. З аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що довіреність та договір доручення є одними з основних документів, які посвідчують права представників під час вчинення ними певних дій. Так, довіреність видається для представництва перед третіми особами, а договір доручення передбачає обов`язок вчинення повіреним певних юридичних дій від імені та коштом довірителя. Таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 лютого 2023 року у справі №930/2199/21. Обов`язковим елементом доручення є здійснення чи набуття однією особою суб`єктивних прав та обов`язків для іншої. Включення у визначення договору доручення вказівки на юридичний характер дії, що складає предмет послуг, які надаються повіреним, не виключає того, що повірений може прийняти на себе обов`язок одночасно вчиняти і фактичні дії. Проте дії, які носять такий характер, повинні слугувати певним доповненням до дій юридичних, тобто носити тим самим залежний від них субсидіарний характер. Звичайно, фактичні дії (оскільки вони викликають ті чи інші правові наслідки) мають значення юридичного факту. Але в даному випадку терміни "фактичні" і "юридичні" дії набувають зовсім іншого змісту: під назвою юридичних дій з усієї сукупності юридичних фактів виокремлюються тільки ті дії, які спрямовані на здійснення чи набуття суб`єктивних прав та обов`язків через укладені угод. Так, повірений виконує доручення за рахунок довірителя, і останній має створити певні умови для його діяльності, тобто забезпечити його засобами, необхідними для виконання доручення. Виходячи з наведеного, однією з особливостей договору доручення є те, що повірений зобов`язується вчинити певні юридичні дії саме за рахунок довірителя, а не за власний рахунок. З довіреності, посвідченої 07 вересня 2020 року приватним нотаріусом Миколаївського МНО Миколаївської області Горобченко С.Г. за реєстровим №1065 , якою оформлено договір доручення між сторонами, встановлено, що [PERSON] надав [PERSON] у тому числі право сплачувати належні з відповідача державне мито, податки, збори чи плату за вчинення нотаріальних дій, сплачувати належні відповідачу грошові кошти за 1/6 частку земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:72:501:0130, площею 0,0831 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Тобто, позивач був уповноважений здійснити купівлю-продаж 1/6 частки земельної ділянки виключно за кошти відповідача. При цьому за відсутності відповідних повноважень в довіреності, за вимогами ст. 1004 ЦК України, [PERSON] мав повідомити відповідача про придбання в інтересах [PERSON] за власний кошт означеної земельної ділянки, запитати згоду на оплату, отримати таку згоду і лише після цього здійснити оплату. Крім того, зазначаючи про сплату за власні грошові кошти 269376, 00 грн. за частку відповідача у розмірі 1/6 частки земельної ділянки, позивач не надав суду належних та допустимих доказів щодо понесення ним витрат, пов`язаних з виконанням доручення в цій частині. Також у матеріалах справи відсутні квитанції, чеки, платіжні доручення тощо, які свідчать про дійсність витрат позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За результатами судового розгляду встановлено, що позивач належними та допустимими доказами не довів наявність обставин, на які посилається як на підставу своїх позовних вимог, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed