Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-22 00:00:00

17.02.2023 [PERSON] звернувся до суду з даним позовом\~ мотивуючи тим, що на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2019 року у справі № 357/3377/19 з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.03.2019 і до досягнення [PERSON] повноліття. Виконання вказаного рішення здійснюється у Білоцерківському РВ ДВС, де відкрито ВП № 60485153 від 05.11.2019. На підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2022 року у справі № 357/4741/22 з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на дочку [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.06.2022 і до повноліття дитини. Виконання вказаного рішення здійснюється у Білоцерківському РВ ДВС, де відкрито ВП № 69755004 від 02.09.2022. Також, вказаним рішенням стягнуто з нього на користь [PERSON] кошти на особисте утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходу, щомісячно до досягнення дочкою [PERSON] трирічного віку. Виконання вказаного рішення здійснюється у Білоцерківському РВ ДВС, де відкрито ВП № 69754568 від 02.09.2022. Під час вирішення вказаних справ він, [PERSON] , позови визнавав повністю і не заперечував стягнення з нього аліментів. Отже, з його\~ заробітної плати наразі здійснюються відрахування на підставі трьох виконавчих проваджень, його заробітна плата за період з липня 2022 року по грудень 2022 року склала 39720,00 грн., з якої було стягнуто аліменти. Таким чином, відрахування в рахунок аліментів з його заробітної плати складають понад 50% (1/3 +1/4 +1/6), що є порушенням ч.3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Так, він має на утриманні трьох дітей, які є рівними у праві на матеріальне забезпечення, також він сплачує кошти на утримання [PERSON] , а сума стягнень не може перевищувати 50 % від доходів платника аліментів, тому наведене вказує про наявність суттєвих істотних змін його майнового стану, що зумовлює зменшення розміру стягнення відповідно до положення ст. 192 СК України. Розмір аліментів на трьох дітей і більше стала судова практика визначає як половина доходу платника аліментів, отже, розмір аліментів на одну дитину складатиме 1/6 частину від його доходу. Зменшення розміру аліментів є розумним та справедливим, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав неповнолітніх дітей. Тому, просив зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення суду від 30.05.2019 у праві № 357/3377/19 на 1/6 частину усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили; зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення від 26.07.2022 у справі № 357/4741/22 на 1/8 частину усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. 21.03.2023 судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та в порядку загального позовного провадження призначено підготовче засідання, 12.05.2023 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті. Позивач - [PERSON] у судовому засіданні обставини викладені у позові підтримав та пояснив, що\~ від шлюбу з [PERSON] він має двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають із матір`ю, та на їх утримання з нього було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини його заробітків, рішення від 30.05.2019 він не оскаржував, був згоден із ним, станом на 2019 рік він офіційно не працював, а мав лише неофіційні заробітки з яких сплачував аліменти. В подальшому він перебував у відносинах з [PERSON] , [INFO] у них народилася дочка [PERSON] та її мати подала позов про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини його заробітків та коштів на її особисте утримання у розмірі 1/6 частини його заробітків до досягнення дочкою трирічного віку. 21.11.2022 він одружився з [PERSON] і вони почали проживати однією сім`єю. На момент стягнення аліментів за рішенням суду від 26.07.2022 він працював в ТОВ «ТПК Центр» де працює і по даний час.\~ Він не ухиляється від сплати аліментів та приймає участь у додаткових витратах відносно усіх дітей. Він отримує мінімальну заробітну плату, тому після відрахування аліментів на усіх дітей, на особисте утримання [PERSON] у розмірі 1/6 частини його заробітку не вистачає коштів. Тому, просив зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення суду від 30.05.2019 у праві № 357/3377/19 з 1/3 частини на 1/6 частину усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили; зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення від 26.07.2022 у справі № 357/4741/22 в частині коштів на особисте утримання з 1/6 частини на 1/8 частину усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила, подала до суду письмові пояснення у справі, в яких зазначила, що вона не визнає вимоги позивача, оскільки будь яких суттєвих змін обставин у позивача після ухвалення рішення про стягнення аліментів не відбулося, ним не доведено, що його матеріальний чи сімейний стан змінився на стільки, що унеможливлює сплату ним, у раніше визначеному розмірі, аліментів. Позивач є працездатною особою та зобов`язаний утримувати своїх дітей, а визначений розмір аліментів не є надмірним, відповідає вимогам виваженості, розумності, справедливості та інтересам дітей, які мають право на достойний рівень матеріального забезпечення. Вона щоденно доглядає за дітьми на відміну від позивача, що впливає на її можливість покращити заробітки. Згідно висновку ВС від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19 батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Тому, просила у задоволенні позову відмовити. Відповідач - [PERSON] у судовому засіданні позов в частині вимог заявлених до неї визнала, згодна на зменшення розміру коштів на її особисте утримання з 1/6 на 1/8 частину, враховуючи, що дійсно вони з позивачем одружилися та проживають однією сім`єю. Разом з тим, коштів, які отримує позивач, після відрахування аліментів на користь [PERSON] не вистачає на їх з позивачем дитину та на її особисте утримання. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали даної справи, матеріали цивільних справ № 357/4741/22 та № 357/3377/19, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, ч.\~ ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Так, судом встановлено, що позивач - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7), з 24 січня 2006 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем - [PERSON] та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2019 року, яке набрало законної сили 20.08.2019, у справі № 357/3379/19 (а.с.8), шлюб між ними було розірвано. Від спільного життя [PERSON] та\~ [PERSON] мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із матір`ю. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2019 року, у справі № 357/3377/19, з [PERSON] на користь [PERSON] на дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , були стягнуті аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.03.2019 і до досягнення [PERSON] повноліття. На підставі даного рішення 01.07.2019 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист, який був пред`явлений стягувачем на примусове виконання до Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області\~ та 05.11.2019 державним виконавцем Овдієнко О.С. було відкрито виконавче провадження № 60485153, що підтверджено матеріалами справи ( а.с.9,10). З довідки розрахунку від 07.04.2023 за № 43, виданої Білоцерківським відділом ДВС у Білоцерківському районі Київської області (а.с.38) вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів, у межах виконавчого провадження № 60485153, станом на 31.03.2023 становить 36842,24 грн. Також, встановлено, що позивач - [PERSON] та відповідач - [PERSON] , [INFO] , є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 26 липня 2022 року, у справі № 357/4741/22, з позивача на користь [PERSON] на дочку [PERSON] , [INFO] , були стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.06.2022 і до повноліття дитини. Також, вказаним рішенням з позивача на користь [PERSON] було стягнуто кошти на особисте утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу [PERSON] , щомісячно, до досягнення дитиною трьох років. На виконання даного рішення\~ судом було видано два виконавчих листи, які були пред`явлені на примусове виконання до Білоцерківського відділу ДВС У Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ)\~ та 02.09.2022 державним виконавцем Карпенко Н.В. було відкрито виконавче провадження № 69754568 та № 69755004, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 11-14). З довідки розрахунку від 10.05.2023 за № 15644, виданої Білоцерківським відділом ДВС у Білоцерківському районі Київської області (а.с.52) вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів, у межах виконавчого провадження № 69755004, станом на 30.04.2023 становить 10519,35 грн. З довідки розрахунку від 10.05.2023 за № 15644, виданої Білоцерківським відділом ДВС у Білоцерківському районі Київської області (а.с.53) вбачається, що заборгованість зі сплати коштів на особисте утримання, у межах виконавчого провадження №69754568 станом на 30.04.2023 становить 12161,91 грн. У судовому засіданні сторони зазначили, що 21 листопада 2022 року [PERSON] та [PERSON] \~ зареєстрували шлюб у зв`язку з чим остання змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджено матеріалами справи (а.с.33), та вони проживають однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки від 13.01.2023 за № ТЦ000000002 (а.с.15) [PERSON] з 07 травня 2018 року працює на посаді комірника в ТОВ «ТПК-ЦЕНТР» та його дохід за період з 01.07.2022 по 31.12.2022 склав 39720,00 грн., утримано із заробітної плати 30127,62 грн. та виплачено 9592,38 грн. Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 357/3377/19, 28.03.2019 [PERSON] звернулася до суду з позовом, зокрема, про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на дітей:\~ [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня подачі позову і до повноліття дітей, відповідач у свою чергу відзив на вказаний позов не подав, тобто не заперечував проти заявлених вимог. З рішення суду вбачається, що при визначенні розміру аліментів на дітей було враховано, зокрема, що [PERSON] є працездатним за віком та станом здоров`я, тобто є спроможним надавати матеріальну допомогу своїм дітям, тому з урахуванням вимог закону та наданих до суду доказів, суд дійшов висновку, про наявність підстав для\~ стягнення аліментів на дітей:\~ [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку батька. Дане рішення відповідачем не оскаржувалося та набрало законної сили 01.07.2019. З матеріалів цивільної справи № 357/4741/22 вбачається, що 16.06.2022 [PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на дитину - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до повноліття дитини, та про стягнення коштів на її особисте утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу [PERSON] , щомісячно, до досягнення дитиною трьох років, відповідач у свою чергу відзив на вказаний позов не подав, тобто не заперечував проти заявлених вимог. Також, у позові [PERSON] зазначила, що вона з [PERSON] з 2020 по 01.05.2022 перебувала у фактичних шлюбних відносинах, в період яких у них народилася дочка [PERSON] . З рішення суду вбачається, що при визначенні розміру аліментів та коштів на особисте утримання\~ було враховано, зокрема, що [PERSON] утримує дитину одноособово, не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідач є працездатним, проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини і дружини не заперечив, тому з урахуванням вимог закону та наданих до суду доказів, суд дійшов висновку, про наявність підстав для стягнення аліментів на дитину - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до повноліття дитини, та стягнення коштів на особисте утримання [PERSON] у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу [PERSON] , щомісячно, до досягнення дитиною трьох років. Дане рішення відповідачем не оскаржувалося та набрало законної сили 25.08.2022. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Аналіз статті 192 Сімейного кодексу свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов`язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача. Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів, а значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.\~ Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я. Разом з тим, позивач не надав до суду належних, допустимих та достатніх доказів значного погіршення його матеріального становища з моменту стягнення аліментів на дітей, враховуючи, що на момент розгляду справ № 357/4741/22 та № 357/3377/19 і по даний час він працює в ТОВ «ТПК ЦЕНТР», отже працездатний та отримує щомісячний дохід, на момент розгляду справи № 357/4741/22 з нього вже стягувалися аліменти на двох дітей у справі № 357/3377/19 та він не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на дочку [PERSON] , а сімейний стан на час розгляду вказаних справи був однаковий, враховуючи, що він уклав шлюб з [PERSON] лише у 2022 році. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Як відповідачі, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне їх утримання. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України\~ розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років становить 2272 гривні, а дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. Отже, розмір аліментів на кожну дитину має бути не меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у даному випадку на дітей:\~ [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не менше 1416,50 грн. на кожну дитину, а на [PERSON] , [INFO] , не менше 1136,00 грн. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Тобто, вказана норма передбачає стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів за умови їх стягнення на користь одного стягувача, на утриманні якого перебувають двоє дітей, та у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів за умови їх стягнення на користь другого стягувача, що узгоджується з обставинами даної справи. Відповідно до\~ ст. 128 КЗпПУ, при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. Обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Згідно із ч.1, ч.2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості, зокрема, у разі стягнення аліментів - 50 відсотків. А згідно ч.3 ст. 70 Закону України «про виконавче провадження»\~ загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Таким чином, з доходів позивача можуть проводитися відрахування на сплату аліментів на дітей до 70 %. Також, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у справі № 357/3377/19, позивач посилається на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки народилась дочка [PERSON] та рішенням суду з нього було стягнуто аліменти на дану дитину. Однак, суд критично оцінює зазначене твердження позивача, оскільки народження\~ [INFO] [PERSON] не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, адже, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. (Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 16.09.2020 року у справі № 565/2071/19). Крім того, дитина - [PERSON] [INFO] досягне повноліття, у зв`язку з чим на користь відповідачки [PERSON] , відповідно до ст. 183 СК України, будуть\~ стягуватися аліменти на [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини доходу платника аліментів, якщо ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на дану дитину. Також, позивач зазначає, що розмір аліментів, які з нього вираховуються є надмірним та не дають можливості сплачувати кошти на особисте утримання відповідачки [PERSON] . Однак, суд критично оцінює дані доводи позивача, оскільки розмір аліментів (1/3 частина його доходів на двох дітей та 1/4 частина його доходу на одну дитину) відповідає положенням законодавства та інтересам дітей, їх рівню життя, фізичному, моральному, культурному, духовному і соціальному розвитку, а батьки зобов`язані створити необхідні для всебічного розвитку дітей умови. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності,

Outcome: partial