Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

До Ленінського районного суду м.Запоріжжя звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначала, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з початку 2004 року. [INFO] у них народився син - [PERSON] , про що в книзі реєстрації народжень зроблено актовий запис № 243 від 05.03.2017 року, свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Запоріжжя 17.03.2005 року. На теперішній час, [PERSON] , є повнолітнім та є учнем Державного навчального закладу «Запорізькій правобережний професійний ліцей» денної форми навчання. Термін навчання з 01.09.2020 року до 30.06.2023 року, що підтверджується довідкою ДНЗ «Запорізького правобережного коледжу» № 18112/24 від 06.03.2023 року. На даний час [PERSON] фактично знаходиться на утриманні матері, оскільки батько відмовляється забезпечувати матеріально сина після досягнення ним повноліття. Також позивачка зазначала, що за станом здоров`я [PERSON] потребує постійних витрат, оскільки має діагноз лівобічний сколіоз грудного відділу хребта І ст. патологічний кіфоз грудного відділу хребта II ст. (КТ від 24.11.2021 року), поздовжня плоскостопість, ретроцеренбелярна кіста 9МРТ від 15.02.2021 р.). Хворіє близька 2х років, потребує лікування та профілактики у вигляді носіння устідлок-супінаторів, регулярних парафінових аплікацій, носідння коректору осанки з жорсткими вставками на ГВХ, потребує консультації невролога 1 раз на рік, проходження МРТ ГМ раз на 6 місців, ЛФК та консультації ортопеда-травмолога. Дане підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного хворого від 06.03.2023 року лікар [PERSON] . Такий діагноз впливає на витрати часу на профілактичне лікування та погребує втрат. А весь тягар в наданні матеріальної допомоги та утримання сина покладається лише на матір. Крім того, н її утриманні є друга дитина, [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач. Донька проживає з матір`ю, є дитиною з інвалідністю. З [PERSON] на її користь стягуються аліменти на утримання доньки у розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 2-1958/08 від 19.03.2008 року. Також на утриманні позивача перебуває хворий на онкологію батько, [PERSON] , [INFO] , який також є інвалідом 2 групи, що підтверджується Довідкою серії 12ААГ № 152196 до акту огляду МСЕК. Позивачка працює продавцем консультантом жіночого одягу. Отримує заробітну плату у розмірі 7100,00 грн. щомісячно, яку вона отримує після утримання податків, ПДФО 18% та ВЄ 1,5 %. Отже, після сплати усіх податків, її дохід складає 5715,50 грн. Позивачка, посилаючись на вище викладене та на ст. ст. 182, 191, 199, 200 СК України, просить суд стягнути з [PERSON] , аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення [PERSON] 23 років. А також, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] всі понесені судові витрати, включаючи витрати на правову допомогу. 10.03.2023 року у цивільній справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду у спрощеному позовному провадженні. Сторонам роз`яснено їх права передбачені ст.278 ЦПК України, щодо порядку та строків подання відзиву на позовну заяву, заперечень. Представник відповідача скористався своїм правом на подання відзиву, згідно якого зазначив, що на утриманні відповідача до подачі даного позову (09.03.2023 року) перебувало троє неповнолітніх дітей, на момент звернення старшому сину (третій особі по справі) - виповнилось 18 років. Зараз на утриманні [PERSON] перебуває дочка, [PERSON] , [INFO] , якій у наступному році також виповнюється 18 років, та [PERSON] , [INFO] . На середню дочку [PERSON] стягує аліменти на утримання доньки [PERSON] . [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 19.03.08. до повноліття дитини. На даний час, на молодшу дочку стягуються аліменти у розмірі 1500 гривень, але дружина звернулась до суду (20.02.2023 року) із позовом про збільшення розміру аліментів. Відповідач наразі перебуває на військовій службі, але до вступу до лав ЗСУ, у нього не було власної картки і тому, аліменти на дітей надходила із карток батьків чи сестри. Доказами утримання дітей та сплати аліментів можуть слугувати квитанції, що долучені до відповідного відзиву. Представник відповідача вважає, що особа, яка звернулась із позовом не довела факту можливості надання допомоги батьком у тій сумі, що вказано у позові, а саме - не доведено, що у сина існує потреба, яка має бути врахована при вартості навчання, вартості підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Крім того, батько завжди допомагав і має на меті допомагати сину фінансово. Вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на те,що позивач не надала доказів того, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину на період навчання, у зв`язку із тим, що фактично навчання є на бюджетній основі і закінчується на момент розгляду справи у суді. Просили відмовити [PERSON] (позивачу) у задоволенні позовних вимог з приводу стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. [PERSON] третя особа по справі підтримав вимоги позивача. Просив проводити судовий розгляд за його відсутності. У судове засідання сторони не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином. З огляду на вказане суд, на підставі ч.5 ст.279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного за наявними у справі матеріалами. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності учасників справи. Суд, ознайомившись із позовною заявою, відзивом на позовну заяву, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного: Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] з 2004 року перебували у фактичних шлюбних відносинах. Даний факт не заперечувався відповідачем. [INFO] у них народився син - [PERSON] , про що в книзі реєстрації народжень зроблено актовий запис № 243 від 05.03.2017 року, свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Запоріжжя 17.03.2005 року.у свідоцтві про народження дитини зазначено: Мати [PERSON] , Батько [PERSON] . Даний факт також не заперечувався сторонами. На теперішній час, [PERSON] , є повнолітнім та є учнем Державного навчального закладу «Запорізькій правобережний професійний ліцей» денної форми навчання. Термін навчання з 01.09.2020 року до 30.06.2023 року, що підтверджується довідкою ДНЗ «Запорізького правобережного коледжу» № 18112/24 від 06.03.2023 року. За рішенням суду від 16.04.2008 року, [PERSON] сплачує аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі частки доходу всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до її повноліття. Також, за рішенням суду від 29.10.2020 року, [PERSON] сплачує аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до її повноліття. Та наразі в провадженні суду перебувають матеріали цивільної справи за заявою [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку доходу [PERSON] всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до її повноліття. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з наступних міркувань. Так, згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Суд звертає увагу, що позивач просить суд визначити спосіб стягнення аліментів у частці від доходу батька дитини. Оскільки таким правом наділений саме той з батьків разом з яким проживає дитина. В даному випадку дитина проживає разом з матір`ю. Позивач зазначає, що син навчається на денній формі навчання та не має можливості працювати, тому інших доходів для забезпечення своєї життєдіяльності вона не має. З`ясовуючи наявність вищезазначених умов, судом встановлено, що на даний час [PERSON] , продовжує навчання на денній формі навчання, на контрактній основі (а.с. 12,13,14,15) та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги з боку батька, зокрема, на витрати, пов`язані з проїздом до навчального закладу, витратами на навчання ( канцелярські товари), харчуванням, одягом та взуттям, лікуванням, оплатою на навчання. Також, суд вважає, що витрати позивача на продукти харчування та інші додаткові витрати для життя дитини є беззаперечними, оскільки для власного існування та навчання, будь-яка людина повинна повноцінно харчуватися, купувати одяг та взуття, засоби гігієни та миючі засоби, а це потребує певних коштів. Оскільки [PERSON] вчаючись на денній формі навчання, позбавлений можливості працювати, будь-якого іншого самостійного доходу вона не має. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач, заперечуючи проти вимог позивача вказує, що позивачем не доведено що у сина існував потреба, яка має бути врахована при вартості навчання, вартості підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Проте дане твердження спростовується матеріалами справи, тому суд не бере їх до уваги. Також, відповідач вважає, що позивачкою не надано доказів того, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину на період навчання, тому позовні вимоги мають бути залишені судом без задоволення. Суд не погоджується з висновком відповідача, оскільки оцінку доказам надає саме суд при ухваленні рішенні у відповідності до вимог Закону. Протилежне, а саме те, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу сину, відповідачем не надано. При визначені розміру аліментів суд бере до уваги обставину зазначену відповідачем у відзиві на позов, зокрема, що він має ще доньку [PERSON] , [INFO] , на ствердження чого надав суду копію свідоцтва про народження. Вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, судом враховуються наступні обставини, зокрема: відповідач є особою працездатного віку, з матеріалів справи не вбачається даних про поганий стан здоров`я відповідача чи наявність інших істотних обставин, які б перешкоджали йому у виконанні його батьківських обов`язків щодо його повнолітньої дитини. Крім того, при визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ч.1 ст.182 та ч.2 ст. 200 Сімейного кодексу України, які підлягають застосовуванню до даних правовідносин в силу ст. 200 цього Кодексу. Із урахуванням вище наведеного, суд прийшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на користь позивача у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи із дня пред`явлення даного позову до суду і на період навчання сина, оскільки стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батька, зокрема, на витрати, пов`язані з витратами на навчання, харчуванням, одягом та взуттям, лікуванням та який зобов`язаний утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчатися, до досягнення ним двадцяти трьох років. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця. Розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Таким є припис ч. 2 ст. 182 СК України. Тому законодавчо встановлено мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину. Він не може бути менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до наведених обставин та норм чинного законодавства суд вважає за можливе, відповідно до вимог ст.183 СК України присудити стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача ( суд враховує наявність ще двох дітей на його утриманні), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму. Починаючи з дати пред`явлення позову і до закінчення ним навчання, але не більше, ніж до досягнення сином 23 років, щомісячно, що є адекватним та співмірним з урахуванням всіх наведених вище обставин. Визначений розмір аліментів, є реальним і дає змогу підтримати повнолітнього сина для забезпечення його життєдіяльності. Щодо розподілу судових витрат, суд врахує, що позивач в силу закону звільнена від сплати судового збору, а тому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн. Крім того, відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України суд вирішує стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу через наступне. Так, згідно з ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК Українипри вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Вирішуючи питання про стягнення з відповідачів на користь позивача понесених ним витрат на правничу допомогу, суд виходить з того, що в межах цієї справи позивач отримував правову допомогу адвоката Огійченко Є.В. та сплатив за це в загальній сумі 3000 грн. Вказані обставини підтверджуються Договором про надання правової допомоги б/н, ордером, Актами приймання виконаних робіт/послуг, квитанціями до прибуткового касового ордеру на суму 3000,00 гривень. Водночас, представником відповідача подано заперечення щодо розміру витрат на правову допомогу з посиланням на те, що підстави для стягнення витрат на правничу допомогу взагалі відсутні, оскільки даний спір є спором незначної складності. Оцінивши повідомлені представником відповідача обґрунтування, які суд знаходить недоречними, виходячи з предмету спору, ціни позову, значення справи для сторін, критеріїв реальності адвокатських послуг та розумності їх розміру, суд відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 3000 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial