Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

01 березня 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Полтавської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу, що має здійснювати досудове розслідування та прокуратури. В обґрунтування позову зазначено, що вони [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , є потерпілими у об`єднаному кримінальному провадженні № 12021170550000401 за фактом вчинених відносно них групою осіб кримінальних правопорушень, а саме 28 червня 2021 року, приблизно о 5 годині, тобто у нічний час мешканець села Великі Сорочинці Миргородського району [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно та протиправно, свідомо порушуючи ст.30 Конституції України, незаконно проник у належне їм домогосподарство, а потім і у житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , де своїм незаконним вторгненням сильно налякав сплячих у одній із кімнат житла її- [PERSON] та її малолітню доньку, розбудивши їх, після чого відшукав у житлі [PERSON] , в той час, коли він спав, здійснив на нього напад та побиття, заподіявши тілесних ушкоджень, після чого залишив місце пригоди, що зафіксовано на відеозаписі з охоронних камер, розташованих у домоволодінні, наявних в розпорядженні органів дізнання. Через деякий проміжок часу до належного ним домогосподарства на власному автомобілі прибули мешканці села Великі Сорочинці Миргородського району [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які в порушення ст. 30 Конституції України, проти волі позивачів незаконно двічі проникли у належне ним домогосподарство за вищевказаною адресою, на території якого [PERSON] та [PERSON] , діючи спільно та узгоджено, напали на [PERSON] , побили його, застосувавши фізичне і психологічне насильство та заподіяли тілесні ушкодження. В той час, коли [PERSON] вимагала від цих нападників припинити їхні не правочинні дії, залишити домоволодіння та заявила про наміри викликати поліцію, [PERSON] , діючи умисно, застосовуючи фізичне насильство, двічі вдарив [PERSON] кулаком в обличчя та по тулубу металевою трубою, спричинивши останньому тілесні ушкодження. Внаслідок незаконного проникнення до житла і домоволодіння позивачів, застосування фізичного насильства у виді побоїв спричинених [PERSON] , він був госпіталізований до Комунального некомерційного підприємства Миргородська лікарня інтенсивного лікування Миргородської міської ради, де перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні, а внаслідок фізичного насильства, застосованого до неї, [PERSON] , вона вимушена була звернутися з тілесними ушкодженнями за медичною допомогою до травматологічного пункту Комунального некомерційного підприємства Миргородська лікарня інтенсивного лікування Миргородської міської ради. Вважають що розслідування цього кримінального провадження дізнавачами Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області не проводиться та умисно затягується і саботується, хоча вчинені відносно них кримінальні правопорушення скоєні в умовах очевидності, конкретними особами, які відомі слідству. З моменту початку досудового розслідування сплинуло понад один рік і вісім місяців. Зазначали, що в матеріалах об`єднаного кримінального провадження маються належні та допустимі докази винуватості конкретних осіб в умисному посяганні на недоторканість їхнього житла та заподіяння окремим з них тілесних ушкоджень за місцем їхнього проживання переважаючої кількістю нападників, які не спростовані дізнанням, та у їх системному взаємозв`язку доводять факт вчинених відносно позивачів протиправних, у тому числі і насильницьких дій. Факти вчинення конкретних протиправних дій конкретними особами прямо встановлено у постанові дізнавача. Через відверте порушення прав позивачів, як потерпілих від злочинів, дізнавачами і прокурорами останні неодноразово були вимушені оскаржувати їхню бездіяльність. Крім того, порушення розумних строків здійснення досудового розслідування ними та їхнім представником неодноразово оскаржувалося відповідному прокурору, який до таких скарг відносився формально , в усякий спосіб намагався приховати від них результати дізнання. Вказували на очевидну бездіяльністю дізнавачів та прокурорів , порушення розумних строків дізнання і прав, як потерпілих, що гарантовані ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 28 КПК України. У зв`язку з відсутністю будь-яких результатів у досудовому розслідуванні, тривале звернення позивачів, як потерпілих до правоохоронних органів із клопотаннями, заявами, листами, скаргами відповіді на які підтверджують порушення дізнавачами і прокурорами вимог кримінального процесуального закону, формальність реагування на їхні законні звернення. Внаслідок цього погіршився їхній емоційний стан, з`явилася надмірна дратівливість, погіршився сон, що негативно впливає на їхнє життя. Також зазначили, що очевидним є те, що ефективне розслідування у розумні строки цього кримінального провадження має особливе значення для них, оскільки йдеться про притягнення до відповідальності осіб, які посягнули на їхнє житло, заподіяли їм тілесні ушкодження та мають понести за це покарання і відшкодувати завдану шкоду. Вказали, що тривале дізнання у кримінальному провадженні, невиконання слідчими та прокурорами вимог кримінального процесуального закону поза розумним сумнівом негативно впливають на їхній моральний стан, завдаючи їм моральної шкоди. У зв`язку з вищевикладеним просили суд стягнути за рахунок коштів з Державного бюджету України на їхню користь в рахунок відшкодування завданої ним службовими особами Головного управління Національної поліції в Полтавській області та Полтавської обласної прокуратури моральної шкоди в сумі 20000,00 гривень кожному шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. 28.03.2023 року з Полтавської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити в задоволені позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю. У відзиві зазначили, що позивачі пов`язують свої моральні страждання із тривалим, на їх думку, розслідуванням кримінального провадження № 12021170550000401, у якому останні є потерпілими. За загальним правилом, держава не може визнаватися винною за дії приватних осіб з покладенням на неї обов`язку з відшкодування завданої злочинами шкоди. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01.06.2022 у справі № 757/59501/19ц. Також вказали,\~що необхідною умовою для застосування частини другої статті 1177 ЦК України є наявність вироку суду, що набрав законної сили, а так само постанови слідчого, дізнавача, прокурора чи ухвали суду про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, яким встановлено те, що певна особа є винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, або, і це є найголовнішим, встановлено самий факт вчинення стосовно потерпілої певного кримінального правопорушення. За відсутності встановленого факту кримінального правопорушення встановити всі умови застосування частини другої статті 1177 ЦК України неможливо, а тому право на позов відповідно до цієї правової норми не виникає. Фізична особа, яка вважає себе потерпілою від певного кримінального правопорушення, досудове розслідування щодо якого триває і факт вчинення кримінального правопорушення (злочину) належно не встановлені, не має права на позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, на підставі частини другої статті 1177 ЦК України. Проте, така фізична особа за наявності відповідних підстав має право на позов про відшкодування їй заподіяної шкоди на загальних засадах (згідно зі статтями 1166 і/або 1167 ЦК України) або відповідно до іншого спеціального делікту в разі, якщо протиправність дій держави, її органів та посадових осіб окремо встановлені. Також зазначили, що реалізація позивачем права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого або прокурора та задоволення таких скарг слідчим суддею, само по собі не свідчить про незаконність прийняття рішень, які обмежують права і свободи позивача, а зводяться до реалізації права на здійснення функції контролю в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Водночас, скасування судом процесуальних рішень у кримінальному провадженні за скаргою позивача, с достатньою сатисфакцією. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду у справах за Мї 638/9752/15, 638/9055/15, 646/5224/17, 640/3837/17, 641/2328/17, 638/14260/16, 638/12193/16, 336/5519/18, 638/8636/17-ц. Також вказали, що свої вимоги позивачі обґрунтовують тривалим, на їх думку, розслідуванням кримінального провадження; винесенням слідчим суддею Миргородського міськрайонного суду ухвали про скасування постанови про закриття кримінального провадження. В той же час, сектором дізнання Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12021170550000401 від 28.06.2021 за ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України за заявами [PERSON] та [PERSON] про спричинення їм тілесних ушкоджень та незаконне проникнення на територію домоволодіння. У ході досудового розслідування проведено ряд слідчих та процесуальний дій, зокрема, допитано учасників події та працівників поліції, які виїжджали на місце пригоди, із потерпілими проведено слідчі експерименти. Проведено судово- медичні експертизи тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинені потерпілим та додаткові судово-медичні експертизи за наслідками слідчих експериментів. До матеріалів кримінального провадження долучено відеозаписи з камер відеоспостереження. які розміщені за адресою: [ADDRESS] . Проведеним оглядом відеозапису факту нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] не зафіксовано. За наслідками досудового розслідування 09.06.2022 дізнавачем СД Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України. Ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду від 24.10.2022 за скаргою адвоката Чернюка В.Д. постанову дізнавача про закриття кримінального провадження №12021 170550000401 скасовано. Наданий час у кримінальному провадженні призначено комісійну судово- медичну експертизу, проведення якої триває. Крім того, зазначили, що наразі Великобагачанським районним судом розглядається обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12021175550000228 від 28.06.2021 відносно [PERSON] за ч. 1 та ч. 2 ст. 125 КК України. Останній обвинувачується у спричиненні тілесних ушкоджень [PERSON] та [PERSON] . Твердження позивачів про наявність у них моральних страждань не ґрунтуються на вимогах ст. 82 ЦПК України та підлягають доведенню позивачами на загально визначених підставах згідно зі статтею 81 ЦПК України. Із змісту ухвал слідчого судді, доданих до позовної заяви позивачами, не вбачається встановлення вчинення саме відповідачем у справі - Полтавською обласною прокуратурою та будь-якими іншими особами неправомірності дії (бездіяльності) відносно позивачів та наявності вини. На даний час відсутні будь-які судові рішення або висновки компетентних органів, окрім іншого, прокурора вищого рівня, до компетенції якого згідно ст. 308 КПК України відноситься розгляд скарг щодо недотримання слідчим або прокурором розумних строків або допущення будь-яких інших процесуальних порушень, якими б встановлено факт невиконання або неналежного виконання своїх службових обов`язків уповноваженими особами прокуратури під час досудового розслідування у кримінальному провадженні. Тобто ухвали судів у кримінальному судочинстві не є преюдиціальними для суду цивільної юрисдикції, а всі складові елементи цивільно-правової відповідальності підлягають доведенню позивачем на загальних підставах. Реалізація такого механізму, як оскарження постанов, дій (бездіяльності) слідчого у розумінні статті 23 ЦК України, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13.05.2020 у справі № 638/8636/17-ц. Сам факт винесення слідчим суддею процесуальної ухвали, якою скасовано постанову про закриття кримінального провадження, не свідчить про те, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлено зазначену позивачем ухвалу слідчого судді, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Позивачі, окрім ухвал слідчого судді, не надали належних та допустимих доказів на підтвердження душевних страждань, яких вони могли зазнати у зв`язку з процесуальними рішеннями органу досудового розслідування, тому правові підстави, передбачені статтями 1177, 1174, 1176 ЦК України для відшкодування моральної шкоди відсутні. 30.03.2023 року на адресу суду надійшов відзив від Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в якому просили відмовити в задоволенні позовної заяви. У відзиві, посилаючись на норми ЦК України, зазначили, що про розгляді вимог позивача про відшкодування завданої йому моральної шкоди судом можуть братися до уваги лише ті негативні наслідки немайнового характеру, які доведені позивачем під час розгляду даної справи. А вказані обставини не були доведені позивачами, доводи щодо спричинення моральної шкоди, викладені у позовній заяві є безпідставними і нічим не доведеними, як і визначений розмір шкоди, яка на думку позивача підлягає відшкодуванню. Також вказав, що позивач намагається обґрунтувати свої вимоги бездіяльністю органу досудового розслідування по кримінальному провадженню №12021170550000401. Оскарження позивачами дій дізнавача в порядку КПК є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства. Ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду від 24.10.2022 не визнано дії орган досудового розслідування протиправними, а лише скасовано постанову дізнавача про закриття кримінального провадження від 09.06.2022. Тобто із доданих до позову документів вбачається, що наразі відсутнє судове рішення про неправомірність дій органу досудового розслідування у кримінальному провадженні №12021170550000401.Фактично у своєму рішенні від 24.10.2022 суд констатував хід досудового розслідування у кримінальному провадженні №12021170550000401. Тобто, не встановлення рішенням протиправності дій, бездіяльності або незаконності рішень конкретного державного органу, причинно-наслідкового зв`язку, а також вини, не утворює правових підстав для відшкодування шкоди. Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 по справі № 916/1423/17 вважали, що обставини на які позивачі посилаються як на підставу своїх вимог, є недоведеними, тому в задоволенні позовних вимог просили відмовити. 04.04.2023 року з ГУНП в Полтавській області надійшла Інформаційна довідка по кримінальному провадженню №12021170550000401 від 28.06.2022 за ознаками кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст.125, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України, в якій розписано рух вищевказаного кримінального провадження в період 28.06.2021 по 20.03.2023. 11.04.2023 з Офісу Генерального прокурора надійшов відзив на позовну заяву, представник зазначив, що вимоги до Офісу Генерального прокурора є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У своєму відзиві зазначили, що позивачі обґрунтовують свої позовні вимоги бездіяльністю, надмірною тривалістю та неефективністю досудового розслідування у межах кримінального провадження №12021170550000401 від 28.06.2021 за ч.ч.1, 2 ст. 125, ч. 1 ст.162 КК України, яке здійснюється підрозділом дізнання Миргородського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області за процесуальним керівництва прокурорів Миргородської окружної прокуратури. У зв`язку з неефективністю досудового розслідування позивачі просять стягнути з Державного бюджету України на користь кожного з них моральну шкоду у розмірі по 20 000 грн. Крім того, зазначили, що сектором дізнання Миргородського ВРП ГУНП в Полтавській області за процесуального керівництва Миргородської окружної прокуратури Полтавської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12021170550000401 від 28.06.2021 за ч. ч. 1, 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України. У ході досудового розслідування проведено ряд слідчих та процесуальний дій, зокрема, допити, слідчі експерименти, а також судово-медичні експертизи тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинені потерпілим та додаткові судово-медичні експертизи за наслідками слідчих експериментів. До матеріалів кримінального провадження долучено відеозаписи з камер відеоспостереження, які розміщені за адресою: [ADDRESS] . Проведеним оглядом відеозапису факту нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] не зафіксовано. У зв`язку з порушенням строків здійснення досудового розслідування та бездіяльністю працівників Миргородського РВП ГУНП у Полтавській області, а також не виконання ними вимог кримінального процесуального закону під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12021170550000401 від 28.06.2021 позивачі неодноразово звертались до Полтавської обласної прокуратури зі скаргами з метою усунення допущених порушень закону та захисту їхніх прав та законних інтересів, як потерпілих у відповідному кримінальному провадженні. Постановою старшого дізнавача СД Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Таран П.В. від 09.06.2022 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021170550000401 від 28.06.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч 1 с. 162 КК України закрито у зв`язку із встановленням відсутності ознак складу кримінального правопорушення. У подальшому за скаргою представника потерпілого зазначену постанову ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24.10.2022 у справі № 541/2563/21 скасовано. Наразі у кримінальному провадженні триває досудове розслідування, призначено комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої триває. Крім того, за інформацією Полтавської обласної прокуратури з подіями, що відбулися 28.06.2021 біля будинковолодіння [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пов`язане кримінальне провадження № 12021175550000228 від 28.06.2021 про обвинувачення [PERSON] у заподіянні легких тілесних ушкоджень [PERSON] , [PERSON] за ч. ч. 1, 2 ст. 125 КК України. Обвинувальний акт у вказаному провадженні направлено до Великобагачанського районного суду. Судовий розгляд триває. Разом із тим, встановлено, що у кримінальному провадженні № 12021170550000401 від 28.06.2021 за ч. ч. 1, 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України прокурорами Офісу Генерального прокурора нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням не здійснювався. Відповідно до даних Інформаційно-аналітичної системи «Облік та статистика органів прокуратури» звернення від позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] стосовно порушення строків здійснення досудового розслідування, бездіяльності працівників Миргородського РВП ГУНП у Полтавській області та прокурорів Миргородської окружної прокуратури, а також не виконання ними вимог кримінального процесуального закону під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12021170550000401 від 28.06.2021 до Офісу Генерального прокурора не надходили. Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях визначає глава 26 КПК України. Позивач має право оскаржити дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора до слідчого судді відповідно до ст. ст. 303-307 КПК України. Визначений у ст. 220 КПК України обов`язок розглянути клопотання сторони захисту, потерпілого, особи, права та свободи якої обмежуються під час досудового розслідування, стосуються не будь-якого прокурора, у розумінні ст.15 Закону України «Про прокуратуру», а. лише прокурора, який є процесуальним керівником у конкретному кримінальному провадженні. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Подібні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 07.10.2015 у справі № 916/3371/14, від 28.01.2015 у справі № 5023/3993/12, від 04.11.2014 у справі № 904/1197/14, від 02.09.2014 у справі № 910/2023/13, від 22.01.2013 у справі № 5011-71/2684-2012, від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18). Позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Зважаючи на викладене, бездіяльність службових чи посадових осіб органів прокуратури, зокрема, Офісу Генерального прокурора щодо неналежного, на думку заявника, здійснення досудового розслідування кримінального провадження, як одного з складових цивільної відповідальності, повинна бути доведена, тобто має підтверджуватись в силу ст. 79 ЦПК України належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків (правова позиція, наведена в постанові Верховного Суду України від 25.10.2005 у справі № 32/421, у постанові Вищого господарського суду України від 13.06.2017 у справі № 903/89/16, а також у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 720/454/16-ц). Між тим, позивачами не надано до суду жодних доказів, які б підтверджували наявність заподіяної відповідачем шкоди (матеріальної та моральної), протиправність бездіяльності її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і противоправними діями заподіювана. Скарги на\~рішення,\~дії чи\~бездіяльність слідчого\~чи прокурора\~розглядаються слідчим\~суддею місцевого\~суду згідно\~з правилами\~судового розгляду,\~передбаченими статтями\~318-380\~цього Кодексу,\~з урахуванням положень цієї глави. За результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. З аналізу вищевказаних норм чинного законодавства вбачається, що правовідносини щодо розгляду скарг на дії чи бездіяльність слідчих під час проведення досудового розслідування, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними, і Кримінальним процесуальним кодексом України визначений чіткий порядок звернення володільця майна на стадії досудового розслідування за оскарженням рішень, дій чи бездіяльності слідчого щодо питань про права чи законні інтереси, які обмежуються під час досудового розслідування. Рішення з питань визнання бездіяльності слідчого приймає слідчий суддя місцевого суду, та за\~наслідками цього\~приймається ухвала згідно з правилами КПК України. Частиною 6\~ст.\~82\~ЦПК України\~визначено,\~що вирок\~суду в\~кримінальному провадженні,\~ухвала про\~закриття кримінального\~провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Разом з цим, матеріали справи не містять жодної ухвали слідчого судді чи судового рішення, яке набрало законної сили, яким б визнавались дії чи бездіяльність уповноважених осіб органів прокуратури, зокрема, Офісу Генерального прокурора (в частині неналежного здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні), протиправними, що виключає цивільно-правову відповідальність. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань позивач виходить, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. У той же час будь - яких доказів на обґрунтування своїх вимог в частині стягнення моральної шкоди позивачами не надано. Також,\~звернувшись до\~суду з\~даним позовом,\~позивачі посилались\~на незаконність\~бездіяльності працівників\~прокуратури,\~що встановлено ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24.10.2022 у справі № 541/2563/21. Однак,\~реалізація позивачами\~права на\~оскарження рішень,\~дій та\~бездіяльності слідчого\~або прокурора\~та задоволення\~таких скарг\~слідчим суддею,\~само по\~собі не\~свідчить про\~незаконність прийняття\~рішень,\~які обмежують\~права і\~свободи позивачів,\~а зводяться\~до реалізації\~права на\~здійснення функції\~контролю в\~порядку кримінального\~судочинства за\~діяльністю уповноважених\~осіб на\~здійснення функцій\~органу досудового\~розслідування.\~Такі ухвали\~підтверджують лише\~факт реалізації\~особою свого\~права на оскарження дій чи бездіяльності органів досудового розслідування, яке передбачено кримінально-процесуальним законодавством. Надмірна тривалість досудового розслідування не є по суті бездіяльністю органу досудового розслідування, а лише свідчить про незгоду позивачів із строками розслідування відповідного кримінального провадження. Із положень ч. 2 ст. 307 КПК України вбачається, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; І-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Із змісту ухвали суду, що винесена у межах КПК України, не вбачається встановлення вчинення відповідачем у справі - Офісом Генерального прокурора неправомірних дій (бездіяльності) відносно позивачів. Тобто процедура розгляду скарги та форма прийнятого слідчим суддею рішення не передбачає встановлення у ньому протиправності поведінки. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлено зазначені позивачем ухвали слідчого судді, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій слідчого, притягнення до цивільно-правової відповідальності та наявності підстав для відшкодування шкоди. Відповідно факти винесення слідчими суддями процесуальних ухвал не тягнуть безумовний наслідок цивільно-правового характеру і самі по собі не можуть бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. А отже, сам по собі той факт, що ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24.10.2022 у справі № 541/2563/21 задоволено скаргу представника позивача та скасовано постанову дізнавача СД Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Таран П.В. від 09.06.2022 про закриття кримінального провадження № 12021170550000401 від 28.06.2021 не підтверджує заподіяння шкоди позивачам, не встановлює наявність причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю працівників прокуратури та настанням шкоди. З вказаного питання необхідно врахувати висновки Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права (ст. ст. 23, 1167, 1174, 1176 Цивільного кодексу України) у подібних правовідносинах (стягнення моральної шкоди, завданої неналежним розглядом заяв про вчинення кримінального правопорушення). Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що сам факт звернення позивача із заявами до правоохоронних органів чи до суду не може свідчити про реальне порушення його прав. Не погоджуючись з рішеннями слідчого чи прокурора, позивач у повному обсязі реалізує своє конституційне право на доступ до правосуддя шляхом звернення до слідчого судді, який згідно з п. 18 ч. 1 ст. З КПК України здійснює судовий контроль за додержанням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. З огляду\~на викладене,\~позивачами не\~доведено заподіяння\~їм моральної\~шкоди з\~підстав,\~заявлених у\~позові,\~заявниками не\~надано доказів\~спричинення їм\~душевних страждань,\~наявності причинно-наслідкового\~зв`язку між\~порушенням їхніх\~прав та\~наслідками,\~які спричинило\~це порушення.\~З врахуванням\~зазначеного,\~необґрунтованими є\~висновки позивачів про наявність правових підстав для відшкодування на їхню користь моральної шкоди. Крім того, вказали що позов до Офісу Генерального прокурора не підлягає задоволенню, оскільки суб`єктом відповідальності є держава, а не конкретний орган прокуратури. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не надано жодного належного доказу завдання шкоди саме неправомірними діями Офісу Генерального прокурора, а також причинного зв`язку між завданням шкоди та діями (бездіяльністю) Офісу Генерального прокурора. Відтак, підстав для задоволення позову немає. Ухвалою суду від 06.03.2023 року по даній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження (а.с.40). Ухвалою суду від 26.04.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.135). Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали клопотання в якому свої позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, справу розглянути без їх участі, проте за участі їхнього представника. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] адвокат Чернюк В.Д. позовні вимоги своїх довірителів підтримав, просив їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Представник ГУНП в Полтавській області просив судові засідання проводити без його участі (а.с.102). Представник Полтавської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора прокурор Герасименко Ю.Ю. просила в позовних вимогах відмовити, у зв`язку з їх недоведеністю та безпідставністю. Представник Державної казначейської служби в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення представника позивачів, представника відповідачів, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно положенням ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Судом встановлено, що в провадженні Миргородського районного відділу поліції перебували кримінальні провадження внесені до ЄРДР 28.06.2021 за № 12021170550000401 з попередньою правовою кваліфікацією за ч.2 ст. 125 КК України за фактом спричинення тілесних ушкоджень та №12021175550000229 від 29.06.2021 за ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 162 КК України за фактом порушення недоторканості житла особи за заявою [PERSON] , дані провадження постановою прокурора Миргородської окружної прокуратури Передерій А.А. 30.07.2021 були об`єднані в одне кримінальне провадження з присвоєнням № 12021170550000401 (а.с. 7-14). В ході досудового розслідування з 28.06.2021 за скаргами позивача [PERSON] слідчими суддями було прийнято ряд судових рішень, зокрема: -ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22.12.2021 року зобов`язано старшого дізнавача сектору дізнання Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області лейтенанта поліції Таран В.П. відповідно до положень Кримінально-процесуального кодексу України: -витребувати від Комунального некомерційного підприємства «Миргородська лікарня інтенсивного лікування» Миргородської міської ради (вул. Гоголя, 170, м. Миргород ) історію хвороби № 2826/281, складену в травматологічному відділенні цього медичного закладу відносно [PERSON] . -доручити експертам Миргородського міжрайонного відділення Полтавського обласного бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоров`я Полтавської ОДА провести судово-медичну експертизу [PERSON] за його медичними документами, на вирішення якої поставити пити питання щодо наявності у нього тілесних ушкоджень станом на 28.06.2021, їх локалізація, механізму та часу утворення. -Ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду від 22.12.2021 року зобов`язано старшого дізнавача сектору дізнання Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, лейтенанта поліції Таран В.П. доручити експертам Миргородського міжрайонного відділення Полтавського обласного бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоров`я Полтавської ОДА провести судово-медичну експертизу [PERSON] за його медичними документами, на вирішення якої поставити питання щодо наявності у нього тілесних ушкоджень станом на 28.06.2021, їх локалізація, механізму та часу утворення(а.с.20-22). - Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 26 січня 2022 року скасовано ухвалу слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04.01.2022 року в частині повернення скарги та призначено на новий розгляд в суді першої інстанції за скаргою представника потерпілої [PERSON] адвоката Чернюка В.Д. на постанову старшого дізнавача СД Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Таран П.В. від 09.12.2021 (а.с.24-25); -ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05.08.2022 року зобов`язано керівника Миргородської окружної прокуратури Полтавської області невідкладно внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви [PERSON] від 25 липня 2022 року (а.с. 28-29). Згідно копі повідомлення Полтавської обласної прокуратури від 05.08.2022 за вих.№ 54-90-704-22 дана ухвала була виконана 05.08.2022 (а.с.30). 09 червня 2022 року старший дізнавач СД Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Таран П.В. своєю постановою закрила кримінальне провадження №1202117055000401 від 28.06.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.32-33). 24.10.2022 року ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області постанову дізнавача СД Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Таран Поліни Валентинівни від 09 червня 2022 року про закриття кримінального провадження №1202117055000401 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України було скасовано (а.с.34-36). У відповідь на скаргу про зволікання у проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні №1202117055000401 від 28.06.2022 року, відомості про яке внесені до ЄРДР за ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України за фактом спричинення тілесних ушкоджень гр-ну [PERSON] та його дружині [PERSON] . Миргородська окружна прокуратура надала відповідь про те, що матеріали кримінального провадження перебувають у відповідному підрозділі, де кожна із зацікавлених сторін може ознайомитися з ними та ініціювати питання проведення додаткових слідчих (розшукових) дій, що буде враховано при здійсненні прокурорського нагляду (а.с.37). Інформаційна довідки по кримінальному провадженню №12021170550000401 від 28.06.2022 за ознаками кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України містить наступну інформацію: досудовим розслідуванням кримінального провадження встановлено, що 28.06.2021 р. до Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області надійшла заява від [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] про те, що 28.06.2021 за місцем його проживання останньому нанесено тілесні ушкодження. 28.06.2021 до Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області надійшла заява від [PERSON] , [INFO] , проживаючій за адресою: [ADDRESS] про те, що 28.06.2021 близько 05 год. 00 хв. [PERSON] , перебуваючи за місцем її проживання, наніс їй тілесні ушкодження, відповідно до довідки №2520 від 28.06.2021 виданою КІП «Миргородська ДІЛ» ММР у вигляді: забій м`яких тканин обличчя, поперекової ділянки справа. 07.07.2021 до Миргородської окружної прокуратури Полтавської області надійшли заяви про кримінальні правопорушення від [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] про те, що 28.06.2021 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , незаконно проникли на територію домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке належне [PERSON] . За вказаними заявами сектором дізнання Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування в рамках об`єднаного кримінального провадження №12021170550000401 від 28.06.2021 за ознаками кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України. У кримінальному провадженні проведено наступні слідчі дії та прийнято процесуальні рішення: 29.06.2021\~винесено постанову\~про призначення\~судово-медичної\~експертизи,\~згідно висновку\~експерта №335\~від 23.07.2021\~ встановлено\~тілесні ушкодження\~на тілі\~ [PERSON] \~які \~по ступеню\~тяжкості відносяться\~до легких\~тілесних ушкоджень,\~що спричинили\~короткочасний розлад\~здоров`я.\~09.07.2021\~допитано в\~якості потерпілого\~ [PERSON] \~09.07.2021\~винесено постанову\~про призначення\~судово-медичної\~експертизи,\~згідно висновку\~експерта №334\~від 27.07.2021\~встановлено \~тілесні ушкодження\~на тілі\~ [PERSON] \~які по\~ступеню тяжкості\~відносяться до\~легких тілесних\~ушкоджень,\~що спричинили\~короткочасний розлад\~здоров`я.\~09.07.2021\~допитано в\~якості потерпілої\~ [PERSON] \~22.07.2021\~відібрано пояснення\~від [PERSON] ,07.09.2021\~на місці\~події проведено\~слідчий експеримент\~за участю\~ [PERSON] ,\~07.09.2021\~на місці\~події проведено\~слідчий експеримент\~за участю\~ [PERSON] ,\~07.09.2021\~проведено огляд\~відеозаписів з\~камер відеоспостереження,\~які розміщені\~біля території\~домоволодіння за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~які надані\~потерпілою [PERSON] .\~Під час\~проведення огляду\~даних відеозаписів\~не виявлено\~фактів нанесення\~тілесних ушкоджень\~ [PERSON] \~та [PERSON] ,\~07.09.2021\~проведено огляд\~місця події\~за адресою:\~ [ADDRESS] , 09.09.2021 призначено додаткові судово-медичні експертизи за результатами проведених слідчих експериментів за участі [PERSON] та [PERSON] , 14.09.2021 допитано в якості потерпілої [PERSON] 22.09.2021 допитані в якості свідків інспектора СРПП Миргородського РВП [PERSON] та поліцейський СРПП Миргородського РВП Москаленко М.О., які 28.06.2021 перебували на чергування в добовому наряді та здійснили виїзд на місце події за адресою: [ADDRESS] , 14.12.2021 допитано в якості свідка фельдшера виїзної бригади ЕМД [PERSON] , яка здійснювала виїзд за адресою: [ADDRESS] , 17.12.2021 допитано в якості свідка [PERSON] , 20.05.2022 відібрано пояснення від [PERSON] 09.06.2022 кримінальне провадження старшим дізнавачем СД Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Таран П.В. закрите в порядку п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України; 24.10.2022 ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області постанову старшого дізнавача Таран П.В., про закриття кримінального провадження №12021170550000401 від 28.06.2021 скасовано. 20.03.2023 призначено комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої триває. Великобагачанським районним судом розглядається обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12021175550000228 від 28.06.2021 відносно [PERSON] за ч. 1 та ч. 2 ст. 125 КК України. Останній обвинувачується у спричиненні тілесних ушкоджень [PERSON] та [PERSON] (а.с.113-114). Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167, ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Зазначений висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18). Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акту; по-друге, факт завдання цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування». Такий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіяювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт завдання позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони завдані, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює завдану йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акту; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне\~за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого\~спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивачі вважають, що дізнавачі не проявляють належної ініціативи у встановленні істини по справі та оцінці доказів, бездіють, користуючись відсутністю якісного процесуального керівництва з боку прокурорів, які не проявляють належного сумління при здійсненні процесуального керівництва досудового розслідування, даючи прямі вказівки не розслідувати це провадження і не направляти його до суду. Тривале дізнання у кримінальному провадженні, невиконання слідчими та прокурорами вимог кримінального процесуального закону поза розумним сумнівом негативно впливають на моральний стан позивачів завдаючи їм моральної шкоди, яку вони оцінюють в 20000,00 грн. кожному та яку просять стягнути на їх користь з Державного бюджету України. Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Ч.1 ст. 303 КПК України визначений перелік\~рішень, дій чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні. За правилами ст. 306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування розглядаються слідчим суддею місцевого суду. За частиною другою статті 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Крім того, ст. 308 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи законні інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування. Як вбачається з матеріалів справи, позивачами до позовної заяви було додано копію ухвали слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05.08.2022 року якою скаргу адвоката Чернюка В.Д.- представника потерпілих [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було задоволено, зобов`язано керівника Миргородської окружної прокуратури Полтавської області невідкладно внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄДРДР на підставі заяви [PERSON] від 25.07.2022 року в якій йшлося про кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 397 КК України вчинене щодо нього, як представника потерпілих з посиланням на безпідставну, тривалу бездіяльність органу дізнання невиконання вимог ст. 284 ч. 6 КПК України. Крім того, згідно ухвали слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24.10.2022 року було скасовано постанову дізнавача СД Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Таран П.В. від 09.065.2022 року про закриття кримінального провадження №12021170550000401 від 09 червня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України. Таким чином, позивачі через свого представника - адвоката Чернюка В.Д. скористалися своїм встановленим законом процесуальним правом на оскарження рішення дізнавача. Проте, на думку суду, це не є фактом, яким преюдиційно було б встановлено незаконність дій чи бездіяльності дізнавача або прокурора під час досудового розслідування. Інші документи, копії яких були додані позивачами до позовної заяви є документами інформаційного характеру та також не доводять незаконність дій або бездіяльності дізнавача або прокурора, які проводять досудове розслідування кримінального провадження, у якому позивачі є потерпілими. Позивачі посилаються на те, що моральна шкода їм спричинена також у зв`язку з тим, що вони вимушені були неодноразово звертатися до правоохоронних органів із клопотаннями, заявами, листами, скаргами, відповіді на які підтверджують порушення дізнавачами і прокурорами вимог кримінально-процесуального закону, формальність реагування на їхні законні звернення, внаслідок чого погіршився їх емоційний стан, з`явилась надмірна дратівливість, погіршився сон, що негативно впливає на їх життя. Оцінюючи доводи позивачів в цій частині, суд враховує наступне. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зазначила, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. Відповідно до ч. 1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Відповідно до п.7 ч. 2 ст.40-1 КПК України дізнавач уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу. Дізнавач, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, елементами процесуальної діяльності дізнавача є його право розпочинати досудове розслідування, приймати процесуальні рішення у кримінальному провадженні, оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, у тому числі закривати кримінальне провадження, якщо наявні підстави, задовольнити або не задовольняти клопотання потерпілого у кримінальному провадженні. Відповідно до ч.1,2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети. Відповідно до ч. 1 ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Відповідно до п.7 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником. Відповідно до ч.1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, зокрема за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Таким чином, позивачі, як потерпілі у кримінальному провадженні, мають право заявляти клопотання, в тому числі ініціювати проведення слідчих дій. Проте, чинне кримінальне-процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органу досудового розслідування задовольняти всі клопотання учасників кримінального провадження та вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, передчасними та ін. Крім того, орган досудового розслідування позбавлений можливості без законних на те підстав повідомляти будь-якій особі про підозру за відсутності доказів її вини. Реалізація позивачами свого процесуального права на заявлення клопотань, оскарження рішень, дій та бездіяльності дізнавача не свідчить про протиправну бездіяльність органу досудового розслідування. Задоволення скарг на рішення дізнавача слідчим суддею не свідчить про незаконність прийняття дізнавачем рішень та обмеження прав і свобод позивачів, а є реалізацією повноважень судового контролю під час досудового розслідування. Можливість прийняття стороною кримінального провадження процесуального рішення і подальше скасування цього рішення у встановленому порядку передбачена нормами КПК України. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені зазначені позивачами ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до цивільно-правової відповідальності. Саме по собі скасування слідчим суддею постанови про закриття кримінального провадження не свідчить про завдання позивачам моральної шкоди та бездіяльність дізнавачів і прокурорів й причинний зв`язок між ними. Представник позивачів звертає увагу суду та в обґрунтування позовних вимог зазначає, що моральна шкода його довірителям спричинена не окремими фактами бездіяльності слідчих органів, а його тривалістю вцілому, безвідповідальністю, навмисним затягуванням, внаслідок чого позивачі були змушені звертатись із клопотаннями, заявами, листами, скаргами внаслідок чого у них погіршився емоційний стан, з`явилася надмірна дратівливість, погіршився сон, винні особи залишаються безкарними та вважає, що тривале дізнання в кримінальному провадженні поза розумним сумнівом впливає на моральний стан його довірителей. При розгляді справи з досліджених матеріалів встановлено, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, яке на даний час триває та не завершено, дізнавачем проведено значний обсяг слідчих та процесуальних дій: були проведені судово-медичні експертизи, якими встановлено ступінь тяжкості тілесних ушкоджень нанесених [PERSON] , [PERSON] ; допитано в якості потерпілих [PERSON] та [PERSON] ; відібрано пояснення у [PERSON] ; проведено слідчі експеременти за участю [PERSON] , [PERSON] , проведено огляд відеозаписів з камер спостереження, які розміщені біля території домоволодіння за адресою [ADDRESS] які надані потерпілою [PERSON] ; проведено огляд місця події, призначено додаткові судово-медичні експертизи за результатами проведення слідчих експериментів за участі [PERSON] та [PERSON] ; повторно допитано потерпілих, допитані свідки, а на даний час 20.03.2023 року призначено комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої триває. Зазначені обставини спростовують доводи представника позивача про те, що розслідування цього крмінального провадження дізнавачами Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області не проводиться та умисно затягується. Після скасування 24.10.2022 слідчим суддею постанови слідчого від 09.06.2022 року про закриття кримінального провадження, досудове розслідування триває. В ході досудового розслідування проведеним обсягом слідчих дій зібрано докази, сукупність яких не дає обґрунтованих підстав для висунення підозри у вчиненні злочинів певним особам, про яких зазначає представник позивача та про наявність підстав для висновку, що відносно позивачів певними особами, які на їх думку є винними, вчинено кримінальне правопорушення, про які зазначає представник позивачів. Таким чином, суд приходить до висновку, що тривалість досудового розслідування у даному кримінальному провадженні і зумовлена дотриманням органом досудового розслідування вимог законності, намаганням провести необхідний та достатній обсяг слідчих дій. Крім того, суд враховує, що чинним процесуальним Законом визначені умови і підстави для повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, які під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення не встановлені. Також процесуальним законом визначені і різні форми закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні і підстави їх застосування. Тобто, не кожне кримінальне провадження, розпочате за повідомленням про вчинення кримінального правопорушення має завершитись складенням обвинувального акту та направленням його до суду. Порушення строків досудового розслідування, визначених КПК України, у даному кримінальному провадженні не встановлено. Процесуальні рішення щодо встановлення порушень розумних строків досудового розслідування, у порядку, визначеному КПК України, відсутні. Таким чином, проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, в тому числі, тривалого внаслідок об`єктивних причин, з метою виконання вимог щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, виявлення як тих обставини, що викривають, так і тих, що виправдовують особу, надання їм належної правової оцінки та забезпечення прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, без порушення строків, визначених законом не може мати наслідком завдання моральної шкоди особі, яка звернулась з заявою про вчинення кримінального правопорушення, та відповідно до ст. 55 КПК України з моменту подання заяви про вчинення кримінального правопорушення набула статусу потерпілого. Факт невдоволення особою, яка звернулась з заявою про вчинення злочину, певними подіями, рішеннями чи діями органу досудового розслідування, ходом та тривалістю досудового розслідування, внаслідок чого, особа, користуючись своїми процесуальними правами, звертається з клопотаннями і скаргами у спосіб, передбачений КПК України, не може бути оцінений як заподіяння моральна шкода, оскільки державою закріплено організаційно\~правові механізми реалізації прав та повноважень усіх учасників кримінального провадження, що вже становить достатньо справедливу сатисфакцію. Доводи позивачів щодо непроведення жодних дій, спрямованих на притягнення до кримінальної відповідальності та навмисного затягування досудового розслідування не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Також не підтверджені доводи про неефективність досудового розслідування. Дослідивши докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачі та їх представник не довели належними та допустимими доказами факт протиправної поведінки чи бездіяльності відповідачів під час досудового розслідування, навмисного затягування досудового розслідування, його тривалості внаслідок тривалої бездіяльності посадових осіб, пов`язаної з невиконанням своїх обов`язків, не проведення комплексу дій, передбачених КПК України чи винесенням незаконних рішень, а також факту заподіяння моральної шкоди, Позивачі зазначають, що орган досудового розслідування бездіяв, та не вживав заходів щодо повідомлення винним особам про підозру за наявності у матеріалах кримінального провадження достатніх доказів для складення такого повідомлення. Проте суд, при розгляді цивільної справи не уповноважений на встановлення обставин, події та складу кримінального правопорушення та не наділений повноваженнями досліджувати обставини кримінального провадження, належність та допустимість доказів, достатність чи відсутність підстав для вчинення слідчих чи процесуальних дій, в тому числі для повідомлення собі про підозру. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що позивачі, визначивши одним з відповідачів у даній справі Полтавську обласну прокуратуру, Офіс Генерального прокурора не навели та не надали жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що посадовими особами органу прокуратури вчинено будь-які протиправні дії або бездіяльність стосовно них під час досудового розслідування у кримінальному провадженні. Позивачі та їх представник зазначають, що внаслідок бездіяльності органів досудового розслідування, відсутність результатів, вони як потерпілі тривалий час зверталися до правоохоронних органів із клопотаннями, заявами, листами скаргами на які отримували формальні відповіді, що впливало на їх моральний стан. Однак, жодним чином не підтверджено погіршення стану здоров`я позивачів, медичних документів, які б зафіксували ці обставини, суду не надано. Також необґрунтованими є посилання представника позивачів на судову практику Верховного Суду, оскільки останні постанови, ухвалені судами у справах за інших фактичних обставин, зокрема у даних справах позивачем доведено факт завдання йому моральної шкоди діями та бездіяльністю правоохоронних органів, а також причинний зв`язок між шкодою і неправомірними діями та бездіяльністю. Факт закриття кримінального провадження дізнавачем, та скасування такої постанови дізнавача слідчим суддею, зобов`язання посадових осіб органу досудового розслідування вчинити певні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачам моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 28 січня 2019 року у справі №686/7576/18, від 12 квітня 2019 року у справі №686/10651/18, від 16 травня 2019 року у справі №686/20079/18, від 22 травня 2019 року у справі №686/24243/18-ц, від 31 липня 2019 року у справі №686/22133/18 та від 07 жовтня 2020 року у справі №523/4822/17. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про те, що позивачі не довели належними та допустимими доказами протиправність поведінки відповідачів, незаконність дій або бездіяльність органу досудового розслідування, який проводить досудове розслідування кримінального провадження №12021170550000401, не доведено факт заподіяння їм моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої також не обґрунтований, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України,судові витрати стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed