Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-08 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] у якому просить визнати відсутнім у [PERSON] права на спадкування після померлого [INFO] [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] особисто не подавала приватному нотаріусу Соколову О.Є. заяву про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , оскільки заява про прийняття спадщини подана її адвокатом Моргуном Д.О., що суперечить чинному законодавству, а тому [PERSON] не має права на спадкування після померлого [INFO] [PERSON] . В ході розгляду справи позивач подала заяву про зміну предмету позову, у якій просила визнати [PERSON] такою, що не прийняла спадщину за заповітом від 06.11.2019 року після смерті [PERSON] , у зв`язку з неподанням нею особисто заяви про прийняття спадщини. Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити з підстав наведених у відзиві. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку. Із повторного свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 19.11.2020 року вбачається, що [INFO] помер [PERSON] . Із постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 30.04.2021 року про зупинення видачі свідоцтва про право на спадщину вбачається, що спадкоємцями, які подали заяви про прийняття спадщини [PERSON] , який помер [INFO] є: - дочка спадкодавця [PERSON] , яка подала 19.11.2021 року заяву про прийняття спадщини за законом; - громадянка [PERSON] , яка 03.12.2020 року, особисто склала заяву про прийняття спадщини за заповітом, справжність підпису якої засвідчено [PERSON] , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 1501. Заява [PERSON] передана нотаріусу Соколову О.Є. поштою через її адвоката Моргуна Д.О., яка надійшла 10.12.2020 року і зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 62. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Процесуальний закон також містить норми, відповідно до яких судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи інтерес (статті 1-4 ЦПК України). З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. При цьому за змістом статей 4, 265 ЦПК України позов може бути задоволений лише у випадку встановлення факту порушення, не визнання або оспорення відповідачем (відповідачами) прав, свобод чи інтересів позивача. Якщо такого факту не встановлено, позов не підлягає задоволенню. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого статтею 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки. Звертаючись з позовом до суду, в якості правового обґрунтування свого позову позивач посилається на: ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України, та п. п. 3.3, 3.4, 3.5, 3.23 та 3.24 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно ч. 2 ст. ст. 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Пункт 3.3 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 передбачає, що заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу у письмовій формі. З пункту 3.4 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 вбачається, що якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка, яка скріплюється підписом нотаріуса. При цьому, згідно п. 3.5 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 вбачається, що якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса. Пунктом 3.23. Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 встановлено, що своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу. Проаналізувавши вищевказані норми та матеріали справи, судом встановлено, що спадкоємницею [PERSON] виконані всі вимоги статті 1269 ЦКУ та пунктів пункти 3.3,3.4,3.5,3.23 та 3.24 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 №296/5 щодо особистого подання заяви про прийняття спадщини, а саме [PERSON] у визначений законом строк прибула до нотаріуса Домашенко М.М., особисто подала та особисто підписала заяву про прийняття спадщини, справжність її підпису була посвідчена цим нотаріусом, після чого належним чином оформлена заява була надіслана нотаріусу Соколову О.Є., який веде спадкову справу. Посилання позивача на те, що заява [PERSON] від 03.12.2020 року про прийняття спадщини передана приватному нотаріусу Соколову О.Є. поштою через адвоката Моргуна Д.О., а тому не може вважатись поданою від імені спадкоємця не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки передання (пересилання) адвокатом поштою для нотаріуса, який завів спадкову справу, належним чином оформленої особистої заяви спадкоємця про прийняття спадщини не порушує приписи законодавства, більше того закон не містить заборон про те, що належним чином оформлені особисті заяви про прийняття спадщини не можуть передаватися через адвокатів до нотаріусів, які ведуть спадкові справи. Більше того, із матеріалів справи вбачається, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соколов О.Є. зареєстрував заяву [PERSON] про прийняття спадщини без будь-яких зауважень, що на думку суду підтверджує дотримання [PERSON] вимог чинного законодавства при подачі відповідного роду заяв. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст.2 ЦПК України) Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. ( ст. 89 ЦПК України). Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та правовідносини, що їх регулюють, суд приходить до висновку, що позов про визнання відсутнім у [PERSON] права на спадкування є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed