Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-07 00:00:00

позивачка звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що рішенням Кіровського районного суду міста Донецька від 10 липня 2012 року, яке набрало законної сили 21 липня 2012 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено повністю та стягнуто з відповідача суму заборгованості за договором позики та за розпискою у розмірі 187\~078 грн. 03 коп., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 1 804 грн. 03 коп., а всього 188\~882 грн. 06 коп. 19.11.2012 року державний виконавець Кіровського районного управління юстиції Макарія Р.І. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №35287000 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 188\~882 грн. 06 коп. 07.11.2014 року розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085-р затверджено перелік населених пунктів (зони АТО), на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. У зв`язку з чим виконавчі дії на тимчасово неконтрольованій території на даний час не проводяться. У цьому зв`язку 23.02.2017 року головним державним виконавцем Федосенко С.А., так і не стягнувши з [PERSON] суму заборгованості по вищевказаному рішенню, винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Рішення Кіровського районного суду міста Донецька від 10 липня 2012 року станом на момент подачі позову відповідачем не виконано, а тому відповідач має невиконанні зобов`язання за вказаним судовим рішенням, а тому позивачка просить стягнути на її користь в порядку\~ст.\~625\~ЦК України суму інфляційних нарахувань та 3% річних за невиконання рішення суду з серпня 2012 року по жовтень 2022 року в розмірі 583\~730 грн. 80 коп. Представник позивача в судове засідання не прибула, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, ні заперечень, ні відзив на\~позовну заяву\~не подав. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, 10 липня 2012 року рішенням Кіровським районним судом міста Донецька, яке набрало законної сили законної сили 21 липня 2012 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено повністю та стягнуто з відповідача суму заборгованості за договором позики та за розпискою у розмірі 187\~078 грн. 03 коп., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 1804 грн. 03 коп., а всього 188\~882 грн. 06 коп. 19.11.2012 року державним виконавцем Макарія Р.І. органу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження №35287000 з виконання виконавчого листа №2/0525/1278 від 10.07.2012 року, виданого Кіровським районним судом міста Донецька про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу 188\~882,06 грн. 23.02.2017 року головним державним виконавцем Федосенко С.А. вказаний виконавчий лист повернуто стягувану на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р про переміщення Кіровського відділу ДВСГ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на територію, підконтрольну Українській владі, а тому подальше проведення дій за даним виконавчим документом неможливо. Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Невиконання умов, визначених змістом зобов`язання, згідно ст. 610 ЦК України є його порушенням. При цьому згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, і в разі його порушення повинен сплатити суму боргу на вимогу кредитора. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Слід зазначити, що стаття 625 розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу). При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі №918/631/19). Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Рішенням Кіровського районного суду міста Донецька від 10 липня 2012 року встановлено наявність заборгованості за договором позики та за розпискою в загальному розмірі 188\~882 грн. 06 коп. Однак станом на день подачі позову зазначене рішення суду не виконано, що призвело до прострочення грошового зобов`язання. Оскільки відповідач не виконав рішення суду, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних, відповідно до статті 625 ЦК України, у зв`язку з чим, відповідно до розрахунку заборгованості інфляційних нарахувань та 3% річних за невиконання рішення суду з серпня 2012 року по жовтень 2022 року в розмірі 583\~730 грн. 80 коп. Оскільки внаслідок невиконання боржниками грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних нарахувань 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Відтак невиконання боржниками грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року в справі № 127/15672/16-ц). Разом з тим, відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України - у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стані з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія продовжувалася і останнім Указом Президента України № 254/2023 від 01.05.2023 року продовжено строк дії воєнного станув Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, - до 18 серпня 2023 року. Згідно поданого розрахунку встановлено, що сума боргу розрахована за період з серпня 2012 року по жовтень 2022 року, коли з 24.02.2022 року на території України діє воєнний стан, на час якого боржники звільняються від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України. За таких обставин з розміру стягнення слід виключити розрахунковий період по нарахуванню інфляційних витрат та 3% річних з лютого 2022 року по жовтень 2022 року, який повністю охоплює період дії воєнного стану. Таким чином,\~розмір інфляційних\~витрат та\~3%\~річних від\~простроченої суми\~боргу,\~які підлягають\~стягненню з\~ [PERSON] в\~період з\~серпня 2012\~року по\~лютий 2022\~року становить\~399\~672,32\~грн (188\~882,06\~*\~3.11598877\~-\~188\~882,06)\~та 54\~205,25\~грн. відповідно. Отже, сума інфляційних витрат та 3% річних, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] за період з серпня 2012 року по лютий 2022 за невиконане грошове зобов`язання становить 453\~877, 57 грн. Таким чином, судом встановлено порушене право позивача, яке підлягає захисту, а поданий позов про це частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак з відповідача слід стягнути на користь [PERSON] судовий збір у розмірі по 4\~538, 62 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial