Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

Короткий виклад позовних вимог [PERSON] (далі - Позивач) звернулась в суд з позовом до Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» (далі - Відповідач), у якому просив: -стягнути з Відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у сумі 102 000 грн.; -стягнути з Відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по час фактичної виплати, яка станом на 29.03.2023 складає 312 242,48 грн. з урахуванням податків. Позовні вимоги мотивовані наступним. Позивач, у період з 04.07.2019 року по 30.12.2022 року перебував у трудових відносинах з Відповідачем. Наказом Відповідача № 154-ОС, Позивач звільнений за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України з посади заступника директора адміністративно-управлінського персоналу в зоні відчуження ДП «Північна Пуща». Позивачка зазначає, що у день звільнення відповідач не здійснив належних при звільненні виплат. Заборгованість по заробітній платі становила приблизно 107 724, 50 грн. У лютому 2023 йому частково виплатили заробітну плату ( 17.03.2023 у сумі 724,50 грн. та 23.03.2023 у сумі 5000 грн. Просив стягнути заборгованість по невиплаченій заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по час фактичної виплати, яка станом на 29.03.2023 становила 312 242,48 грн. з урахуванням податків. Рух справи 29.03.2023 позовна заява надійшла до суду. Ухвалою від 31.03.2023 позовна заява залишена без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. 07.04.2023 позивач недоліки усунув, подавши до суду відповідні документи. Ухвалою суду від 10.04.2023 року відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. Перше судове засідання призначене на 10.05.2023 року, відкладене на 05.06.2023. 03.05.2023 позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог. При цьому він відмовився від позовних вимог в частині стягнення невиплаченої заробітної плати, оскільки 12.04.2023 заборгованість йому була перерахована відповідачем. Вимоги щодо стягнення середнього заробітку він збільшив до 361 917,42 грн. Позиції сторін Позивач у позові та інших своїх заявах остаточно просив стягнути з відповідача 361 917,42 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку на підставі ч.1 ст. 117 КЗпП України. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому позовних вимог не визнав. При цьому свою позицію обґрунтував тим, що 11.04.2023 позивачем здійснено повний розрахунок з позивачем по заробітній платі. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, зазначив, що у день звільнення ( 30.12.2023) позивач не працював. На день подання позову позивач не звертався до відповідача з вимогою про розрахунок, як того вимагає ст. 116 КЗпП України, а тому у нього відсутнє право на таку виплату. У відповіді на відзив позивач зазначав, що не проведення з працівником розрахунку у передбачені ст. 116 КЗпП України строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У додаткових письмових поясненнях до відповіді на відзив він зазначив, що 30.12.2023 він працював, та отримав трудову книжку. Крім того, у зв`язку з невиплатою заробітної плати, позивач у лютому 2023 звернувся до Державного агентства України з управління зоною відчуження (ДАЗВ), до сфери управління якого входить ДП «Північна Пуща», Вишгородської окружної прокурора тури тв. Вишгородського управління поліції з питанням невиплати йому заробітної плати. Встановлені судом обставини справи та застосовані норми права. Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що Позивач у період з 04.07.2019 по 30.12.2022 року працював на різних посадах у Державному спеціалізованому підприємстві «Північна Пуща», що підтверджується копією його трудової книжки ( а.с.5). Наказом № 11/524 від 13.10.2022 [PERSON] , заступнику директора адміністративно-управлінського персоналу з 06.11.2022 по 30.12.2022 надано 55 календарних днів відпустки ( а.с.42). Наказом від 18.10.2022 № 154-ОС, Позивач звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, що підтверджується записом № 27 його трудової книжки ( а.с.5). З довідки, наданої позивачем, яка видана йому за підписом директора та головного бухгалтера ДСП «Північна Пуща» слідує, що «станом на 12.04.2023 заборгованість по заробітній платі [PERSON] погашена повністю ( 101 248,15 грн. - премії за 2021 р., п/д № 303 від 11.04.2023 та 970,56 грн. - компенсація продуктів харчування за 2022 рік, п/д № 300 від 11.04.2023). Суд звертає увагу на те, що практично вся зазначена заборгованість (101 248,15 грн.) це премія за 2021 рік. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виплата працівникові середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця. Відповідно до частин першої та другої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Згідно з частиною першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Конституції України). За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ураховуючи зазначені положення законодавства України, звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі статті 117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Така правова позиція викладена у постанові ВС у складі об`єднаної палати КЦС від 27.01.2020 ( справа № 682/3036/16-ц). Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця. Положеннями частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з доданих до справи документів, день звільнення ( 30.12.2022) був останнім днем перебування Позивача у щорічній відпустці. Доказів іншого суду позивачем не надано. Запис про звільнення позивача 30.12.2022 «за угодою сторін» у трудовій книжці внесено у відповідності до Наказу № 154-ОС від 18.10.2022. Відтак, суд не бере до уваги твердження позивача про те, що він у цей день працював. Таких доказів суду не надано. З позовом про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні Позивач звернувся до суду 29.03.2023. Його позовна заява була ухвалою суду залишена без руху, і після усунення недоліків, 10.04.2023 у справі відкрите провадження. Відповідну ухвалу про відкриття провадження, разом з позовною заявою та доданими до неї документами, відповідач отримав лише 24.04.2023, що підтверджується розпискою в одержанні «рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення» ( а.с.25). А заборгованість ( яка, в основному полягала у премії за 2021 рік) Позивачу перерахована Відповідачем 11.04.2023. Доказів пред`явлення вимог до ДСП «Північна Пуща» про проведення розрахунку при звільненні працівник до моменту звернення до суду Позивач не надав. Надані суду копії звернень до ДАЗВ, Вишгородського РУП ГУ МВС України в Київській області, ГУ НП в Київській області не є тотожними зверненню з вимогою про проведення розрахунку при звільненні, яке подається до роботодавця. Фактично повний розрахунок з Позивачем Відповідач провів до моменту отримання відомостей про його звернення до суду, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач вчинив дії, спрямовані на виконання обов`язку, передбаченого статтею 116 КЗпП України, надавши докази виплати працівникові сум, належних йому при звільненні. Судові витрати Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача, відтак сплачений судовий збір йому не повертається. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed