Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

31 березня 2023 року, позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором б/н від 27 травня 2013 року в сумі 62 642 гривень 24 копійок та, крім того, судового збору в розмірі 2 684,00 грн. [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 27 травня 2013 року. 14 серпня 2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКА «ПРИВАТБАНК» на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК». Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком є договір. На протязі строку дії договору кредиту відповідач постійно порушувала умови договору, кредит та проценти за користування кредитом сплачувала не в строк і не повністю. Оскільки відповідач допустила однобічну відмову від виконання зобов`язань, чим істотно порушлав умови кредитної угоди, то станом на 13 березня 2023 року заборгованість по кредитному договору № б/н від 27 травня 2013 року в загальному розмірі становить 62\~642 гривні 24 копійки. На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача на їх користь суму заборгованості у розмірі 62\~642 гривні 24 копійки та судові витрати у розмірі 2\~684 гривні. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 08 березня 2023 року прийнято в провадженні судді Стоматова Е.Г. та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 16 травня 2023 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначено, що о суті позовних вимог Відповідач зазначає про свою повну незгоду із доводами. міркуваннями, обставинами, викладеними Позивачем у позовній заяві, просить Суд відмовити у задоволенні позову на підставі наступного: Як зазначає Позивач, 27.05.2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та Відповідачем укладено договір б/н, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Зі слів Позивача, у анкеті заяві Відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом із «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг. Із заяви, підписаної відповідачем, вбачається, що вона ознайомилася та згодна з умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Згідно з розрахунком заборгованості за договором кредиту від 27.05.2013 б/н встановлено, що станом на 13.03.2023 заборгованість Відповідача становить 62 642,24 грн, із яких: 50 856,59 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 11 785,65 грн - заборгованість за простроченими процентами. Відповідач з цього приводу зазначає наступне: По-перше, в анкеті-заяві відповідач не просила встановлювати її жодний кредит ліміт, відповідна графа в заяві-анкеті про бажаний кредитний ліміт Відповідачем не заповнена. По-друге, Відповідач не отримувала ні памятку Клієнта, ні Витяг з умов та правил надання банківських послуг, ні Тарифи банку, ні навіть не ознайомлювалася з їх змістом, так як жодної відмітки (галочки, плюску, тощо) поруч із віконцем про підтвердження отримання та ознайомлення із такими документами Відповідач не ставила, що прямо вбачається із анкети-заяви від 27.05.2013 р. Крім того, Банк не надав памятку Клієнта, яка, згідно цієї ж заяви від 27.05.2013 року, є невід`ємною частиною договору. По-третє, жодна процентна ставка в анкеті-заяві не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. На умовах та правилах надання банківських послуг, тарифах банку, які останній додав до позовної заяви, відсутній підпис Відповідача, отже, на застосування процентної ставки (будь-якої) Відповідач згоди не надавала. У зв`язку із цим вважає, що у Позивача були відсутні підстави для нарахування стягнення з неї відсотків за користування кредитом. У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Позивач, обгрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором 27.05.2013 року, послався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Витяг з Тарифів містить певну інформацію станом на 2014 та 2015 роки, зокрема, в частині визначення базової процентної ставки, щомісячного платежу вказана інформація на 2014 та 2015 роки, чого в принципі станом на 27.05.2013 року не могло існувати. Крім того, в останньому реченні даних тарифів зазначено про те, що в 2014 та 2015 роках відбулася (в минулому часі) зміна процентної ставки, про що банку станом на травень 2013 року не могло бути відомо ніяк. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015року (провадження № 6- 16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Відповідач вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першоїстатті 634 ЦК Україниза змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (27.05.2013 р.) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (11 листопада 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку B анкеті заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Таким чином, Відповідач вважає, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 27.05.2013 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з Відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другоюстатті 11 Закону № 1023- ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Отже, слід відмовити у задоволенні позову в частині вимог щодо стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за відсотками. Так, згідно виписки за Договором №б/н за період з 27.05.2013 року по 17.03.2023 року вбачається, що банк нарахував Відповідачу відсотки: 01.02.23 у сумі 1762.35 грн, 01.01.23 у сумі 1762.35 грн, 01.12.22 у сумі 1705.50 грн, 01.11.22 у сумі 1762.35 грн, 01.10.22 у сумі 1705,50 грн, 01.09.22 у сумі 1779,40 грн, 01.08.22 у сумі 1308.20 грн, 01.07.2022 у сумі 850,15 грн, 01.06.22 у сумі 859,81 грн. Разом було нараховано відсотків на суму 13 495.61 грн., а з урахуванням сплачених Відповідачем коштів 31.08.2022 у сумі 492.58 грн., 09.06.22 у сумі 1000,00 грн., заявлені позовні вимоги про стягнення відсотків у сумі 11 785,65 грн. Хоча, підстав для нарахування таких відсотків у Позивача не було, враховуючи вищевикладені твердження по суті цього відзиву. Щодо заборгованості по тілу кредиту, то як слідує з розрахунку то тіло кредиту становить 50 856.59 грн. Однак, з наданого розрахунку заборгованості слідує, що за рахунок тіла кредиту погашалися нараховані відсотки (розмір яких сторонами не узгоджувався) і тим самим збільшувалося тіло кредиту. За даними розрахунку, а також як прямо слідує із виписки банку по рахунку Відповідача, за рахунок тіла кредиту були погашені відсотки в сумі 17830,34 грн, відповідно і тіло кредиту збільшилося на цю суму. Так,\~згідно банківської\~виписки по\~рахунку Відповідача,\~відбувалося списання\~відсотків,\~тобто за\~рахунок тіла\~кредиту були\~погашені відсотки,\~або кошти,\~сплачені Відповідачем. безпідставно зараховувалися не в погашення тіла кредиту, а в погашення відсотків, сплата яких не погоджувалася сторонами: 01.05.22 788,89 грн, 01.10.21 68,26 грн, 01.09.21- 238,18 грн, 01.08.21- 444,33 грн, 01.07.21 -416,48 грн, 01.06.21 639,64 грн, 01.05.2021 991,75 грн, 01.04.2021 877,76 грн, 01.03.2021 886,08 грн, 01.02.2021 1031,64 грн, 01.01.2021 1335,84 грн, 01.12.2020 1520,52 грн, 01.11.2020 1643,73 грн, 01.10.2020 1517,35 грн, 01.09.2020 2194,43 грн, 01.06.2019 353,75 грн, 01.05.2019 209,09 грн, 01.01.2019 189,85 грн, 01.12.2018 254,22 грн, 01.11.2018 132,44 грн, 01.10.2018 90,58 грн, 01.09.2018 127,89 грн, 01.08.2018 155,53 грн, 01.07.2018 192,30 грн, 01.06.2018 208,25 грн, 01.05.2018 193,86 грн, 01.03.2018 172,86 грн, 01.02.2018 192,98 грн, 01.01.2018 205,63 грн, 01.12.2017 172,23 грн, 01.09.2017 67,08 грн, 01.08.2017 65,82 грн, 01.07.2017 89,01 грн, 01.06.2017 38,02 грн, 01.11.2016 38,93 грн, 01.10.16 29,78 грн, 01.09.2016 1,82 грн, 01.08.2016 4,03 грн, 01.07.2016 3,60 грн, 01.06.2016 3,18 грн, 01.10.2015 41,19 грн, 01.09.2015 19,93 грн, 01.08.2015 22,15 грн, 31.05.2015 54,41 грн, 30.06.2014 28,88 грн, 31.05.2014 69,15 грн. Разом складає: 17 830,34 грн. Відповідно, заявлений Позивачем розмір тіла кредиту повинен бути зменшений на суму 17 830,34 грн., відповідно, повинен становити 50856,59грн - 17830,34 грн = 33 026,25 грн. Зважаючи, що в рамках спірних правовідносин не встановлено обумовления сторонами в письмовому вигляді відсотків, а тому сума відсотків, які погашені в розмірі 17830,34 не може бути врахована під час розрахунку заборгованості за кредитом. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Але в позовній заяві міститьмя вимога про розляд справи без участі представника позивача. В судове засідання відповідач [PERSON] та її представник адвокат Карабак В.А. не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Від представника відповідача адвокат Карабак В.А. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та за відсутності відповідача, в якій просив суд відмовити у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованість за кредитним договором на підставі вимог зазначених у відзиві. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній письмові докази, суд дійшов до наступних висновків, з огляду на таке. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до п. 1.7. статуту АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК», на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено тип банку з закритого на публічне акціонерне товариство та змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк» на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК». ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», який, в свою чергу, є правонаступником прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційного банку «ПриватБанк». Згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року №519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК». АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК». 27 травня 2013 року\~ [PERSON] \~звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н. Анкета заява від 27 травня 2013 року. Було відкрито кредитний рахунок. Того ж дня відповідач відповідно до Заяви б/н, отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, на ім`я [PERSON] 27.05.2013 року старт карткового рахункуу, встановлено кредитний ліміт: 05.09.2014 року 3 000,00 гривень, в подальшому було неоднарозово змінено: 05.09.2014 року 3 000,00 гривень, 04.08.2016 року 2 000,00 гривень, 14.09.2016 року 3 000,00 грн., 13.10.2017року 6 000,00 гривень, 09.07.2018 року 4 000,00 гривень, 13.09.2018 року 10 000,00 гривень, 03.06.2019 року 3 000,00 гривень, 20.02.2020 року 50 500,00 гривень; 26.12.2022 року 0,00 гривень (а.с. 17). За розрахунком банку станом на 13 березня 2023 року за\~ [PERSON] \~утворилася заборгованість у розмірі 62 642 гривні 24 копійки, яка складається з: 50\~856 гривень 59 копійок заборгованість за кредитом; 11785 гривень 65 копійок заборгованість за відсотками за користування кредитом. Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом встановлено, що в анкеті-заяві позичальника від 27.05.2013 року процентна ставка за кредитом не зазначена. Також судом встановлено, що на другій сторінці анкети-заяви міститься графа з переліком банківських карток, які клієнт має намір отримати, а саме: платіжна картка кредитка «Універсальна», пенсійна картка, дебетова особиста картка, зарплатна картка, картка Gold. З анкети-заяви вбачається, що вказані графи залишились не заповненими, а отже встановити, яку саме картку мав намір отримати відповідач, та яку картку йому було видано після підписання анкети-заяви не вбачається можливим через відсутність в матеріалах справи відповідних доказів. Враховуючи такі суперечності з номерами на вказаних документах, відсутності оригінала довідки про умови кредитування, суд не може її вважати допустимим доказом. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість по процентам за користування кредитними коштами та пеню. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 27 травня 2013 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщенні на офіційному сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, розмір і порядок їх нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1ст.81ЦПК України), крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Будь-яких інших доказів, на підтвердження своїх позовних вимог, ніж ті, що долучені позивачем до позовної заяви, останнім не надано. Таким чином, беручи до уваги усе вище викладене, суд дійшов до переконання щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» процентів за користування кредитом та пені, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог у цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 27.05.2013 року, оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Разом з тим, свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XIIспоживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Також суд враховує, що безпосередньо укладена між сторонами анкета-заява від 27.05.2013 року підписана сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним) та вказується про оформлення зарплатної карти, а не кредитної. Факт користування відповідачем грошовими коштами АТ КБ «Приватбанк» доведено даними руху коштів по картковим рахункам, долученим позивачем до позову. Також, факт користування [PERSON] кредитними коштами визнано відповідачем у відзиві на позовну заяву. Однак, враховуючи, що позивач зазначає, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої\~статті 530\~ЦК України\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви надано розгорнутий розрахунок заборгованості за договором, а також виписку, з яких вбачається, що відповідач [PERSON] після підписання анкети-заяви отримала кредитну картку та користувалась грошима, отримувала кошти через банкомат, розплачувалась за товар в магазині, частково погашала заборгованість за кредитним договором. Отже, за змістом виписки по картці є очевидним здійснення операцій, у тому числі із ідентифікацією особи, яка поповнює рахунок. На підтвердження розміру заборгованості Банком надано розрахунки заборгованості за договором б/н від 27 травня 2013 року та виписку по рахунку [PERSON] . З розрахунку заборгованості за договором б/н від 27 травня 2013 року станом на 13 березня 2023 року та виписки по особовому рахунку [PERSON] вбачається, що за період з 01 червня 2013 року по 01 лютого 2023 року Банком нараховувались та з рахунку автоматично списувались відсотки за користування кредитом, сплата та розмір яких не були погоджені сторонами. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач АТ КБ «ПриватБанк» зазначав про те, що до матеріалів справи долучено «Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» з якого чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну проценту ставку у розмірі 3 %, вказано розміри комісій та штрафів тощо. Разом з тим, як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, процента ставка змінювалась неодноразово: у період з 05 вересня 2014 року по 31 травня 2015 року процентна ставка поточна та прострочена становили 32,40%; з 01 квітня 2015 року і до 20 травня 2015 року процентна ставка поточна та прострочена становили 42,00%; з червня 2015 року по 30 червня 2019 року процентну ставку поточну та прострочену було встановлено на рівні 3,50 %. Під час розгляду справи позивачем не надано жодного обґрунтування з приводу зміни процентних ставок у вказаний вище період, як і не наданого доказів погодження вказаних змін з відповідачем та доказів повідомлення про вказане останнього. Матеріалами справи підтверджується, що Банком нараховувалась та списувалась пеня, що також сторонами погоджено не було. З наданого відповідачем розрахунку вбачається, за період з 01 червня 2013 по 01 лютого 2023 року АТ КБ «Приватбанк» здійснено безпідставних нарахувань на суму 17\~830,34 грн. Тобто, з наданого банком розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку випливає, що прострочене тіло кредиту утворювалось у зв`язку з включенням до нього всіх несплачених відповідачем нарахувань, постійно збільшуючи його, що не було передбачено узгодженими умовами договору, а також списувались відсотки за користування кредитом, що також не було узгоджено сторонами. Внаслідок таких дій банку тіло кредиту безпідставно збільшено на суму нарахованих та несплачених відповідачем відсотків за користування кредитом та не враховані в погашення боргу списані суми відсотків, однак в одному випадку фактично зазначена сума позичальником не витрачалася, а у іншому випадку заборгованість по тілу кредиту не зменшувалась, а тому визначена банком заборгованість за тілом кредиту з урахуванням відсотків та пенею є необґрунтованою. Отже, із виписки по особовому рахунку [PERSON] вбачається, що Банком нараховувались та з рахунку автоматично списувались відсотки за користування кредитом, сплата та розмір яких не було погоджено сторонами у заяві - анкеті б/н від 27 травня 2013 року, що свідчить про те, що сплачені відповідачем кошти на погашення фактично отриманих коштів (тіла кредиту) зараховувалися Банком не на його погашення, а на погашення відсотків, пені. Тобто, за своєю суттю заборгованість за тілом кредиту, на яке вказує АТ КБ «ПриватБанк» у своїй позовній заяві, є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами та пенею, адже до нього входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти. Анкета-заява від 27 травня 2013 року, підписана сторонами, не містить як відомостей, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів, пені за користування кредитними коштами, так і відомостей про погашення нарахованих процентів, пені за рахунок кредиту. А отже підстави для збільшення кредиту за рахунок погашення нарахованих процентів, пені відсутні. Перевіряючи розрахунок заборгованості [PERSON] , у порівнянні з рухом коштів по виписці за договором б/н від 27 травня 2013 року, судом встановлено, що відповідачем було внесено грошові кошти у розмірі 492,58 грн та 1\~000,00 грн. Таким чином, судом встановлено, що заборгованість за тілом кредиту, у тому числі за простроченим тілом кредиту становить 33\~026,25 грн. (50\~856,59 17\~830,34). Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку. А тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1\~415,05 грн..

Outcome: partial