Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів. Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила суд стягнути з Державного бюджету України грошову компенсацію моральної шкоди у розмірі 619 250,00 грн. та відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 128 880,00 грн., завданих незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду. Позов мотивований тим, що позивач незаконно перебувала під кримінальним переслідуванням з 30 вересня 2019 року по 01 березня 2023 року. Під час досудового розслідування позивач зазнала значних душевних страждань, втратила свої нормальні життєві зв`язки, вона знаходиться у постійній стресовій ситуації, почала погано спати ночами, втратила віру у справедливість, позивач змушена була докладати значних зусиль для підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочину, зокрема, зверталася за наданням юридичної (правової) допомоги. 19 квітня 2023 року від представника відповідача Дніпропетровська обласна прокуратура до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із безпідставністю. В обґрунтування поданого відзиву представник відповідача зазначив, що позивачу було обґрунтовано повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а тому відсутні підстави для відшкодування заявленої позивачем шкоди. Також у відзиві на позов зазначено, що в позовній заяві відсутні відомості щодо заподіяння позивачу страждання у визначеному нею розмірі, а сума матеріальної шкоди (гонорар адвоката) у розмірі 128 880,00 грн. не відповідає реальності адвокатських витрат і не є співмірним. 24 квітня 2023 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій остання заперечувала проти обставин, викладених у відзиві на позовну заяву та підтримала заявлені позовні вимоги. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 27 березня 2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С. Ухвалою судді від 28 березня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Державної казначейської служби України, Дніпропетровської обласної прокуратури про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представники відповідачів у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. \~ \~ \~ \~Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 30.09.2019 позивачу в рамках розслідування кримінального провадження №42019042640000162 від 30.09.2019 старшим слідчим Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Король Микитою Олеговичем за погодженням з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області Кучерським Станіславом Миколайовичем було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману, у зв`язку з чим позивач набула статус підозрюваної особи. 30.09.2019, [PERSON] старшим слідчим Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Король М.О. за погодженням з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області Кучерським С.М за результатами розслідування кримінального провадження №42019042640000162 від 30.09.2019, було вручено обвинувальний акт та пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме заволодінні чужим майном шляхом обману. Як встановлено з наведеного обвинувального акту, сторона обвинувачення вважала, що позивач, діючи умисно, шляхом обману, а саме неповідомлення відомостей про набуття права власності членом домогосподарства на транспортний засіб та неповідомленням відомостей про реалізацію іншого транспортного засобу, заволоділа коштами державного бюджету (житлової субсидії) для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива за період з травня 2015 року по квітень 2016 року в сумі 7 413,73 гривень та з травня 2016 року по квітень 2017 року у сумі 4 716,87 гривень загальною сумою 12 148,60 грн. та в подальшому розпорядилася ними на власний розсуд. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2019 у справі №201/11196/19, залишеною без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17.01.2020, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №42019042640000162, відомості про яке 30 вересня 2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42019042640000162, стосовно позивача, було повернуто прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Кучерському С.М. для його належного оформлення у розумний строк, відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України. Підставою для повернення обвинувального акту прокурору стало позбавлення позивача права на захист під час досудового розслідування, а також можливості ефективно здійснювати свій захист від конкретного і зрозумілого обвинувачення (позивач є глухою з дитинства і не мала відповідної можливості здійснювати самостійно свій захист, при цьому, під час досудового розслідування захисник і сурдоперекладач позивачу не залучався, що перешкоджало їй усвідомлювати характер процесуальних і слідчий дій за її участю). 11.02.2020, після зміни обвинувального акту, старшим слідчим Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Афанасьєвим К.О. за погодженням з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області Кучерським С.М. по кримінальному провадженню №42019042640000162 від 30.09.2019 повторно відкрито матеріали досудового розслідування, вручено обвинувальний акт та пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, а саме заволодінні чужим майном шляхом обману. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2020 у справі №201/11196/19 обвинувальний акт у кримінальному провадженні №42019042640000162 від 30.09.2019 було повернуто прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Кучерському С.М. для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України. 07.08.2020 [PERSON] в рамках кримінального провадження №42019042640000162 від 30.09.2019 старшим слідчим Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Афанасьєвим Кирилом Олеговичем, за погодженням з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області Кучерським С.М., повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та втретє, вручено обвинувальний акт та пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2021 у справі №201/11196/19 кримінальне провадження №42019042640000162 стосовно [PERSON] , обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України було закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01.04.2022 у справі №201/11196/19 було частково задоволено апеляційну скаргу захисника в інтересах позивача, скасовано ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2021 року, якою кримінальне провадження щодо [PERSON] , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування та призначено новий розгляд у суді першої інстанції. 01.03.2023 прокурором правобережної окружної прокуратури міста Дніпра Білень А.І. винесено, за погодженням з заступником керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра, постанову про відмову від підтримання державного обвинувачення. В наведеній постанові зазначено, що під час досудового слідства прокурор дійшов переконання, що пред`явлене [PERSON] обвинувачення не підтверджується через відсутність складу кримінального правопорушення. Також зазначено, що довести той факт, що подаючи декларацію, [PERSON] умисно, шляхом обману, заволоділа державними коштами неможливо. Крім того, [PERSON] не отримувала кошти нарочно, а у вигляді пільг на комунальні послуги. Також в постанові зазначено, що Центральним управлінням соціального захисту населення ДМР від 03.10.2019 за №Т-14/1 надано відповідь про те, що кошти в сумі 4716,87 грн. виплачені правомірно та поверненню не підлягають, а тому позивачці помилково було повідомлено у надмірній виплаті цих коштів у зазначеному розмірі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2023 у справі №201/11196/19 на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України було закрито кримінальне провадження, внесене 30.09.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42019042640000162 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Вказана ухвала суду набрала законної сили 08.03.2023 року. 01.10.2019 [PERSON] уклала договір про надання правової допомоги №15 від 01 жовтня 2019 року з адвокатом Скалецьким В.А. На підставі договору про надання правової допомоги №15 від 01 жовтня 2019 року та додаткових угод до нього від 03 жовтня 2019 року адвокат Скалецький В.А. в період з 01.10.2019 по 17.03.2023 надавав позивачу правову допомогу як обвинуваченій в рамках кримінального провадження №42019042640000162 від 30.09.2019, був її захисником відповідно до вимог КПК України. Послуги, які адвокат Скалецький В.А., як захисник Трусової О.П. надавав останній в рамках кримінального провадження №42019042640000162 відображені у зведеному акті приймання-передачі наданих послуг від 17.03.2023. \~ \~ \~ \~Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) об`єктом захисту називає порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною другою статті 16 ЦК України, до яких, зокрема, належить відшкодування моральної шкоди (пункт 9 вказаної частини). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина перша статті 23 ЦК України). Статтею 56 Конституції України визначено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 11.05.2022р. у справі № 201/4534/20 (провадження № 61-7077св21) відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Відповідно до ч. 2\~ст. 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до\~статті 2 ЦК України\~держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. У\~постанові\~Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі №641/8857/17 (провадження №14-514цс19)\~вказано, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша\~статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. Відповідно до п.п. 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого поставною Кабінету міністрів України від 15.04.2015р. № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Основними завданнями Казначейства є: реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. З урахуванням наведеного, Державна казначейська служба України, як орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, у цій справі є органом, через який держава бере участь у справі як сторона. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частини перша та друга статті 1176 ЦК України). Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України). Таким законом є Закон України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (Закон України № 266/94-ВР). Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України № 266/94-ВР (стаття 1 зазначеного Закону). Відповідно до Закону України № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди передбачено тільки у випадках визнання особи невинуватою або якщо справу закрито з реабілітуючих підстав. Отже, Закон України № 266/94-ВР пов`язує виникнення у конкретного реабілітованого громадянина права на відшкодування шкоди зі складним юридичним складом, яке включає в себе підстави виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умовами виникнення права на його відшкодування. Тобто, право на відшкодування виникає лише в разі повної реабілітації особи, про що зазначається в пункті 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41. Така судова практика є незмінною, про що зазначено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 522/2493/18 (провадження № 14-195цс21). Реабілітуючі підстави, на відміну від нереабілітуючих, для застосування Закону № 266/94-ВР пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/ обвинувачений не вчинив злочину. До реабілітуючих належать лише три підстави: відсутність події кримінального правопорушення; відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати. Судом встановлено, що 01.03.2023 прокурором правобережної окружної прокуратури міста Дніпра Білень А.І. винесено, за погодженням з заступником керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра, постанову про відмову від підтримання державного обвинувачення через відсутність складу кримінального правопорушення. У зв`язку з цим ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01.03.2023 у справі №201/11196/19 на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України було закрито кримінальне провадження, внесене 30.09.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42019042640000162 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. За наведених обставин закриття кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] , відбулося з реабілітуючих підстав (через відсутність складу кримінального правопорушення), а тому позивач має право на отримання відшкодування шкоди згідно із Законом України № 266/94-ВР. Згідно з пунктом 1 частини першої, частиною другою статті 1, пунктом 5 статті 3 Закону України № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги та моральна шкода. З матеріалів справи встановлено, що 01.10.2019 між [PERSON] та адвокатом Скалецьким В.А. було укладено договір про надання правової допомоги №15 від 01 жовтня 2019 року. На підставі цього договору та додаткових угод до нього від 03 жовтня 2019 року, адвокат Скалецький В.А. в період з 01.10.2019 по 17.03.2023 надавав позивачу правову допомогу як обвинуваченій в рамках кримінального провадження №42019042640000162 від 30.09.2019, був її захисником відповідно до вимог КПК України. Адвокат Скалецький В.А., як захисник Трусової О.П. в рамках кримінального провадження №42019042640000162 підготував та подав клопотання про повернення обвинувального акту, яке було задоволено та ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13.12.2019 у справі №201/11196/19, залишеною без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17.01.2020, брав участь у ознайомленні з матеріалами досудового розслідування; підготував та подав апеляційну скаргу, яку ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01.04.2022 у справі №201/11196/19 було задоволено; представляв інтереси [PERSON] у підготовчих судових засіданнях, у судових засіданнях першої, апеляційної інстанції; готував та подавав заяви та клопотання; вчиняв інші дії в рамках надання правової допомоги позивачу, яка була безпідставно обвинувачена у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Всі послуги, які адвокат Скалецький В.А., як захисник Трусової О.П. надавав в рамках кримінального провадження №42019042640000162 знайшли своє відображення у зведеному акті приймання-передачі наданих послуг від 17.03.2023. Встановлено, що в період перебування позивача під слідством та судом їй була надана юридична (правова) допомога адвокатом Скалецьким В.А. на загальну суму 128 880,00 грн. ( з урахуванням «гонорару успіху адвоката» у розмірі 40 000, 00 грн.). Згідно зі ст. 3 Закону № 266/94 у наведених в статті 1 цього Закону випадках, зокрема, внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Враховуючи, що витрати на правову допомогу на загальну суму 128 880,00 грн. позивач здійснила у зв`язку з безпідставним притягненням її до кримінальної відповідальності, відшкодування таких витрат передбачено у пункті 4 статті 3 Закону України № 266/94-ВР, а тому такі витрати незалежно від того, на якій стадії розгляду кримінальної справи вони були понесені, підлягають відшкодуванню позивачу в повному обсязі. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини (частина перша статті 1167 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону № 266/94-ВР визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Отже законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо наведених ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності та справедливості. Подібні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження№ 14-342цс18), від 22 квітня 2019 року у справа № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц (провадження № 14-136цс19), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19), від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18) зазначено, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді та вичерпанням можливостей їх отримати. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц (провадження № 14-136цс19) зроблено висновок про те, що закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати. Чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди. На день розгляду цієї справи єдиним таким законом є Закон України № 266/94-ВР, сфера дії якого поширюється на широке коло суб`єктів, у тому числі й на осіб, стосовно яких закрито кримінальне провадження за відсутності в діях складу кримінального правопорушення. При цьому конкретний розмір моральної шкоди, завданої незаконними діями прокуратури та суду у кожному окремому випадку, встановлюється індивідуально з урахуванням обставин справи та на підставі здійсненої правової оцінки доказів, наданих учасниками справи на підтвердження своїх вимог та заперечень. При визначенні розміру відшкодування позивачеві моральної шкоди суд враховує фактичні обставини у справі, а саме, що проти [PERSON] незаконно порушено кримінальну справу та пред`явлено обвинувачення, позивач незаконно перебувала з 30 вересня 2019 року по 01 березня 2023 року під кримінальним переслідуванням, під час якого неодноразово порушувались її права, зокрема, було порушено її право на захист, що підтверджується ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2019 у справі №201/11196/19, залишеною без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17.01.2020. Це призвело до погіршення стану здоров`я позивача та завдало їй моральних страждань, додаткові обов`язки, які були покладені на позивача у зв`язку з пред`явленням їй необґрунтованого обвинувачення, суттєво обмежили її звичний спосіб життя, соціальні контакти, та можливість виїзду за кордон під час військової агресії з боку російської федерації. З позовної заяви вбачається, що позивачка за весь час кримінального переслідування, перенесла великі моральні страждання, почувала себе пригніченою, оскільки більше трьох років відстоювала свою невинуватість перед судом, витрачала час на участь у додаткових слідчих діях, у чисельних судових засіданнях. Суд вважає, що справа була дуже важливою для позивачки, оскільки вона страждала від почуття невизначеності свого майбутнього, зважаючи на те, що ризикувала бути ув`язненою та зазнала інших негативних впливів унаслідок притягнення до кримінальної відповідальності, а також суд враховує факти грубих порушень прав позивача, встановлені рішеннями судів, які набрали законної сили. При визначенні розміру моральної шкоди завданої [PERSON] \~незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд враховує глибину моральних і душевних страждань останньої, період її перебування під слідством та судом, а саме, 3 роки, 5 місяців і 1 день, характер моральних страждань, їх наслідки й інші негативні впливи, внаслідок притягнення позивача до кримінальної відповідальності,

Outcome: approved