Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

24 лютого 2023 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява АТ "Креді Агріколь Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 03 березня 2020 року між ним та відповідачем було укладено комплексний договір (кредиту та застави) № 3/3880145. Відповідно до умов договору, відповідачу надаються у кредит кошти у розмірі 416 015,17 грн. на купівлю транспортного засобу. Враховуючи, що відповідачем неналежним чином виконуються умови договору, щодо повернення кредитних коштів, у неї станом на 30 січня 2023 року виникла заборгованість, яка складається з: 18079,32 грн - заборгованість за кредитом; 97071,83 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 1208,22 грн - нараховані відсотки; 14874,52 грн- прострочені відсотки, що загалом складає суму 131 233,89 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи № 753/3101/23 між суддями від 27 лютого 2023 року головуючим суддею обрано Шаповалову К.В. 09 березня 2023 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою від 13 березня 2023 року суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 25 квітня 2023 року на 10:00 год. Судове засідання призначене на 25 квітня 2023 року було відкладено на 15 червня 2023 року на 12:30 год. у зв`язку із неявкою відповідача. У судове засідання 15 червня 2023 представник позивача не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності, у якій також зазначено, що представник не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повістка адресована їй повернулася до суду з відміткою "адресат відсутній". Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Інформація про стан розгляду справи викладалась у відповідних процесуальних документах - ухвалах суду, які, відповідно до приписів Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень України оприлюднювались у цьому Реєстрі. Позовна заява з додатками та всі процесуальні документи надсилались відповідачу за зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] . Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Оскільки суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному ЦПК України, від нього не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутності, ухвалою суду від 15 червня 2023 року вирішено провести заочний розгляд справи, проти чого й не заперечував представник позивача. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 березня 2020 року між АТ "Креді Агріколь Банк" та [PERSON] було укладено комплексний договір (кредиту та застави) № 3/3880145. Відповідно до пункту 1.2 договору, кредит надається на наступних умовах: - сума та цільове призначення кредиту - 416 015, 17 грн. з яких: 407 898,00 грн -на купівлю транспортного засобу для особистого користування, 8 117,17 грн. - на сплату страхової премії за договором премії добровільного страхування від нещасних випадків, укладеним між страховою компанією ТДВ "СК "АРКС Лайф", позичальником та банком; - строк кредиту- 02 березня 2025 року, включно; - процентна ставка - 13,99% річних (фіксована процентна ставка). Відповідно до пункту 1.4 позичальник повертає кредит та проценти банку згідно графіка платежів на єдиний рахунок. Пунктом 1.5 договору передбачено, у якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших платежів, в день укладення договору укладаються: цей договір, відповідно до якого в заставу передається транспортний засіб, що купується за кредитні кошти, у відповідності до розділу 2 договору. Пунктом 2.1 розділу 2 договору передбачено, що заставою за цим договором забезпечуються вимоги банку, що виступає в якості кредитодавця і заставодержателя. які випливають з положень розділу 1 договору. Згідно пункту 2.4 предметом застави є транспортний засіб "Toyota Corolla" 2020 року випуску, номер шасі [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Пунктом 3.5 договору передбачено, що підписання договору позичальник підтверджує, що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від банку інформацію, визначену ЗУ "Про споживче кредитування", з тарифами банку ознайомлений і згодний, умови договору йому зрозумілі, примірник договору отримав, з правилами, які розміщені на офіційному сайті банку, ознайомлений, приймає їх умови та погоджується їх виконувати. Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, що підтверджується долученими до позову документами. Зокрема, відповідно до платіжної інструкції від 3 березня 2020 року банк перерахував на поточний рахунок відповідача кошти в сумі 407898 грн як надання кредиту за договором від 3 березня 2020 року (а.с. 11). Відповідно до платіжної інструкції від 3 березня 2020 року сплачено страховий внесок (рахунок строкової заборгованості) в розмірі 8117,17 грн (а.с.12). Згідно із платіжної інструкції від 3 березня 2020 року відповідач спалитла 407898 грн за автомобіль "Toyota Corolla" (а.с. 13). Факт несвоєчасного повернення кредитних коштів банку, відповідно до графіку платежів, підтверджується зокрема випискою по рахунку відповідача. Відповідач у порушення умов договору, встановлених термінів повернення наданого кредиту та сплати відсотків за кредит не дотрималася, в зв`язку з чим у відповідача почала утворюватися заборгованість за кредитом. 25 жовтня 2022 року банком сформовано та надіслано на адресу відповідача повідомлення-вимогу про дострокове поверненння коштів за договором у сумі: 115151,15 грн непогашена сума кредиту, 10789,68 грн проценти за користування кредитом. Вказана вимога не була отримана відповідачем та повернулась на адресу банку "за закінчення строку зберігання" (а.с. 8-10). Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача за договором № 3/3880145 від 03 березня 2020 року, станом на 30 січня 2023 року становить 131 233,89 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 18 079,32 грн.; прострочена сума заборгованості за кредитом - 97 071, 83 грн, нараховані відсотки - 1208,22 грн., прострочені відсотки - 14 874, 52 грн. Згідно з положенням статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, з огляду на встановлене вище, відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача, суд вважає обгрунтованою вимору банку про стягнення з відповідача боргу за кредитом у загальному розмірі 115151, 15 грн. Крім основої суми боргу позивач також просив стягнути з відповідача заборгованість за відсотками в загальному розмірі 16082,74 грн. Згідно статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. За умовами договору сторони погодили проценту ставку - 13,99 % та строк кредиту до 2 березня 2025 року та підписали додаток № 1 до договору, в якому визначено суми щомісячного платежу та розмір щомісячних процентів за користування кредиту до 2 березня 2025 року. В той же час, як зазначалось 25 жовтня 2022 року представником банку на адресу відповідача було надіслано вимогу щодо дострокового виконання зобов`язання за кредитним договором. Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. З долученої до позовної заяви виписки, вбачається, що банком здійснювались нарахування відсотків боржнику після надсилання вимоги про дострокове погашення кредиту. Таким чином, з огляду на те, що позивач 25 жовтня 2022 року надіслав до відповідача вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, в якій, зокрема визначив, що на дату вимоги заборгованість за поточним та простроченим відсоткам становить 10789,68 грн нарахування відсотків після такої вимоги у розмірі 5293,06 грн є неправомірним. Таким чином, виходячи із вищенаведеного суд прийшов до висновку про те, що позивач виконав всі умови договору належним чином, натомість відповідач ухиляється від виконання взятих на себе договором зобов`язань, що є порушенням норм чинного законодавства України та умов вказаного договору. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до частини першої статті 81 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи те, що відповідачем не надано суду заперечень щодо укладання вказаного договору із позивачем, отримання кредитних коштів, використання їх та відсутність обов`язку щодо повернення заборгованості чи існування заборгованості у меншому розмірі, ніж заявлено позивачем, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню в розмірі 125940,08 грн. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial