Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Саадулаєва А.І. Позивач просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на підставі договору про визначення місця проживання, умов утримання дитини та участі батька у вихованні дитини від 21.11.2016 року на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання дитини [PERSON] , а саме визначити розмір аліментів 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили та до закінчення навчання дитини. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.09.2023 р. відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в підготовче судове засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.04.2023 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.11.2016 року сторони уклали Договір про визначення місця проживання дитини та її забезпечення, що був посвідчений нотаріально та відповідно до п.2.1.1 зазначеного договору позивач повинен передавати відповідачу на утримання дитини кошти щомісячно в сумі 25000,00 грн. в готівковій формі не пізніше 5 числа місяця за який здійснюється оплата, а також 30000,00 грн. на організацію поїздки дитини на відпочинок з метою оздоровлення щорічно до повноліття (п.2.1.3 Договору). Позивач наголосив, що його матеріальне становище погіршилось з липня 2018 року, що встановлено рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.07.2020 у справі №761/46107/19. З 01.02.2021р. [PERSON] працевлаштувався офіційно до TOB «Федерація оздоровчих та культурних програм» та отримує мінімальну заробітну плату в розмірі 6 000,00грн. З 01.01.2022 року отримує мінімальну заробітну плату у розмірі 6500 грн. Вважає, що з урахуванням положень сімейного кодексу, чинного законодавства та фактично отриманої заробітної плати [PERSON] має можливість сплачувати 1/4 частину аліментів (витрат пов`язаних із навчанням доньки), що становить 1625 грн. в місяць. Зазначена сума відповідає мінімальному гарантованому розміру аліментів на одну дитину до 18 років, яка становить 2744,00грн., з якої 50% становитимуть 1372,00грн. Крім цього на утриманні позивача [PERSON] перебувають його батьки похилого віку [PERSON] , [INFO] та мати [PERSON] , [INFO] , які потребують стороннього догляду та матеріальної підтримки. Від відповідача до суду надійшов відзив в якому вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що позивачем не додано до матеріалів справи належних і допустимих доказів, які підтверджують факт надання ним допомоги його батькам. Вважає, що наявність у позивача на праві власності значної частини нерухомого та рухомого майна доводить факт його спроможності сплачувати аліменти у встановленому договором розмірі. Також, вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають. Представник позивача подав до суду відповідь на відзив. В судовому засіданні, яке відбулось 05.06.2023, представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Не заперечив проти розгляду справи у відсутності відповідача. В судове засідання, яке відбулось 05.06.2023, відповідач та її представник не з`явились, представник подав до суду заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні. З огляду на те, що представником відповідача не надано до суду доказів участі в іншому судовому засіданні, а також, те, що неявка не перешкоджає розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про слухання справи у відсутності сторони відповідача. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши сторони, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 189 СК України визначає, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Відносно платника аліментів враховується також зміна складу осіб, які зобов`язані за законом надавати утримування. Погіршення або поліпшення стану здоров`я платника або одержувача аліментів враховується судом як підстава для зміни розміру аліментів. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Появлення у складі сім`ї одержувача аліментів осіб, які являються по відношенню до нього аліментнозобов`язаними особами (батьки, подружжя, повнолітні діти) може бути враховано за вимогою платника аліментів як обставина, що спричинила зниження сплачуваних ним аліментів. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Як встановлено в судовому засіданні, 21.11.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір про визначення місця проживання, умов утримання дитини та участі батьків у вихованні дитини. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Неліним С.О. Сторони зазначили в Договорі, що їх дитина - [PERSON] , [INFO] буде проживати з матір`ю - [PERSON] . Згідно з п.2.1.1 Договору батько взяв на себе зобов`язання щомісячно сплачувати [PERSON] кошти на утримання дитини в сумі 25 000,00 грн. до досягнення дитиною повноліття. Зазначені кошти повинні передаватись щомісячно в готівковій формі не пізніше 5 числа місяця за який здійснюється оплата. Згідно з п.2.1.2 Договору, батько зобов`язаний сплачувати зазначені аліменти до закінчення навчання, у випадку навчання дитини - [PERSON] у вищому навчальному закладі за денною формою навчання. [PERSON] досягла повноліття та як вбачається з довідки №1598/21 від 13.01.2021 року Київського національного лінгвістичного університету, [PERSON] є студенткою ІІ курсу денного відділення факультету сходознавства Київського національного лінгвістичного університету. Навчається за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб, академічну стипендію не отримує. Період навчання: 01.09.2019 року - 30.06.2023 року. Звертаючись до суду з позовом позивач зазначав, що на час укладення договору він мав достатній розмір доходів для сплати аліментів, проте на даний час розмір доходів знизився. В той же час позивач не надав суду доказів, що на час підписання договору він мав достатній розмір офіційних доходів для сплати аліментів в розмірі, визначеному договором. Як вбачається із копії наказу (розпорядження) №1 від 01.02.2021 року [PERSON] прийнятий на роботу у ТОВ «Федерація оздоровчих та культурних програм» на посаду менеджера із зовнішньоекономічної діяльності з окладом 6000,00 грн. Як зазначено [PERSON] в позовній заяві з 01.01.2022 року отримує мінімальну заробітну плату у розмірі 6500 грн. Проте вказана копія наказу не підтверджує тієї обставини, що [PERSON] не отримує інших доходів. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 27.01.2021 року №761/35628/20 відмовлено у задоволені позовної заяви про [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, поданого з підстав погіршення матеріального стану платника податків. У даному рішенні, позивач також послався на те, що змушений надавати допомогу батькам і цим обставинам була надана оцінка суду. Отже, єдиною підставою для погіршення майнового стану, на думку позивача стало те, що він влаштувався на роботу та отримує мінімальну заробітну плату. Проте, судом під час слухання справи не встановлено зміни матеріального або сімейного стану позивача, як платника аліментів після укладення договору, які є підставою для зменшення аліментів. Крім того, стаття 651 ЦК України визначає, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Пунктом 3.4 Договору передбачено, що внесення змін у договір чи його розірвання допускається тільки за згодою сторін. Внесення змін у договір оформлюється додатковою угодою до договору, яка засвідчується нотаріально і є невід`ємною частиною цього договору. Позивач не надав доказів, що [PERSON] істотно порушувались умови договору, що є підставою можливості внести зміни в договір в частині визначеного розміру аліментів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно залишити без задоволення.

Outcome: dismissed