Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-19 00:00:00

[PERSON] , що діє в інтересах [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що за рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 13 вересня 2022 року, шлюб між сторонами розірвано (справа №305/999/22). За час проживання у шлюбі у сторін народилася одна дитина, син [PERSON] , [INFO] , який з позивачем та перебуває на його утриманні та вихованні. З часу народження дитини, відповідачка сином не цікавиться, не займалася його вихованням та доглядом, могла залишити сина одного в квартирі на тривалий час, внаслідок чого позивач вимушений був звільнитися з роботи та займатися вихованням та доглядом сина. На неоднаразові прохання позивача зайнятися доглядом за дитиною відповідачка не реагувала, вела розгульний та аморальний спосіб життя, а в лютому 2022 року зібрала свої речі та покинула дитину на утриманні позивача, виїхавши в невідомому напрямку. На неоднаразові прохання позивача повернутися до дитини відповідачка не реагує, натомість каже що дитина їй не потрібна та заважає їй влаштувати своє особисте життя. Мати взагалі сином не цікавиться, не дбає про нього, не проявляла та не проявляє до дитини жодного інтересу, з часу народження дитини, вона навіть не цікавилася його станом здоров`я. Відповідачка обов`язки щодо розвитку дитини не виконує, аліменти не сплачує, дитину не відвідує, покинула в малолітньому віці та навіть відмовляється з ним бачитися. З наведеного слідує, що дитина їй не потрібна. На даний час дитині виповнилося повних чотири роки. Позивач опікується сином, піклується та забезпечує його належним харчуванням, доглядом та любов`ю. Дитина росте в любові та виховується в належних умовах. Відповідачка своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати та утримувати дитину до досягнення повноліття, взагалі не виконує та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Враховуючи, що мати дитини свідомо ухиляється від участі у житті сина, при чому робить це без поважних причин, надаючи перевагу розгульному життю, тому вважає, що є всі підстави для позбавлення її батьківських прав щодо дитини. Окрім того, відповідачка, в даний час має матеріальну можливість оплачувати аліменти в необхідному розмірі, оскільки інших утриманців не має, працездатна, її стан здоров`я дозволяє працювати, тому позивач вважає, що вона може платити аліменти на утримання неповнолітньої дитини, а позбалення батьківських прав не звільняє від обов`язку щодо утримання дитини. На підставі наведеного, просила позбавити громадянку [PERSON] , [INFO] , останнє відоме місце проживання: [ADDRESS] ,батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , [INFO] . Стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти, встановивши їх у твердій грошовій сумі, в розмірі по 2500 гривень, щомісячно із відповідною індексацією згідно чинного законодавства, до досягнення дитиною повноліття, допустивши негайне виконання в частині стягнення аліментів, в межах суми платежу за один місяць. Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, [PERSON] від 13.03.2023 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 11.04.2023. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву. Залучено до участі у розгляді справи орган опіки та піклування Рахівської міської ради Закарпатської області, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Ухвалою суду від 11.04.2023 витребувано від органу опіки та піклування Рахівської міської ради Закарпатської області, письмовий висновок щодо доцільності (чи недоцільності) позбавлення громадянки [PERSON] , [INFO] , останнє відоме місце проживання: [ADDRESS] , батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , [INFO] . 27.04.2023 начальник служби у справах дітей Рахівської міської ради, Савляк І.І., подала через канцелярію суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , [INFO] , відносно дитини - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 27.04.2023 підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 23 травня 2023 року. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві. На задоволенні позову наполягають. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання, повторно, не з`явилася. Про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причину неявки суду не повідомила. Відзив на позов не подавала. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, органу опіки та піклування Рахівської міської ради, у судове засідання не з`явився. 27.04.2023 начальник служби у справах дітей Рахівської міської ради, Савляк І.І., подала через канцелярію суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений судом строк відзив не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959р.), Конвенції ООН про права дитини (1989р.), міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у даній сфері. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), "дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості". Згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як вбачається з матеріалів справи, сторони [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 21 листопада 2018 року у Солом`янському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис №2813. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 13.09.2022 по справі №305/999/22 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 21 листопада 2018 року у Солом`янському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис №2813 - розірвано. Від шлюбу народилася одна дитина, син [PERSON] , [INFO] , мамою якого, являється відповідач [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.11.2018. У відповідності до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно ст.164 СК України, в разі ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Відповідно до положень діючого Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не вливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За роз`ясненнями п., п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками і є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. З матеріалів справи, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконує належним чином своїх обов`язків, щодо виховання свого сина, не дбає про нього, не проявляє до дитини жодного інтересу, не цікавиться його станом здоров`я, матеріально не утримує дитину. Малолітня дитина, [PERSON] , [INFO] проживає разом зі своїм батьком, позивачем по справі [PERSON] та перебуває на його повному утриманні та вихованні. Вказана обставина підтверджується довідкою виконавчого апарату Рахівської міської ради від 12.01.2023 за №70 та актом обстеження матеріально-побутових умов від 12.01.2023. Також, в матеріалах справи міститься висновок органу опіки та піклування Рахівської міської ради від 26.04.2023 за №02-36/499 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини - [PERSON] , [INFO] . З висновку вбачається, що працівниками служби у справах дітей для повного, всебічного та об`єктивного висновку, проведено обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , за висновками яких умови проживання дитини належні, дитина має окрему умебльовану відповідно до потреб кімнату, в якій облаштовано місце для сну, занять та відпочинку. Дитина забезпечена одягом, взуттям, іншими необхідними речами, в тому числі, іграшками, книгами. Помешкання та територія навколо нього безпечні для дитини, в наявності продукти харчування в достатній кількості. Мати дитини, [PERSON] з дня його народження, сином не цікавиться, не займалася його вихованням та доглядом, могла залишити сина одного в квартирі на тривалий час, внаслідок чого батько дитини вимушений був звільнитися з роботи та займатися вихованням та доглядом сина. На неоднаразові прохання позивача зайнятися доглядом за дитиною мати дитини не реагувала, вела розгульний та аморальний спосіб життя, а в лютому 2022 року зібрала свої речі та покинула дитину на утриманні батька, виїхавши в невідомому напрямку. На неоднаразові прохання з боку батька дитини повернутися до сина [PERSON] не реагує, натомість каже що дитина їй не потрібна та заважає їй влаштувати своє особисте життя. Мати взагалі сином не цікавиться, не дбає про нього, не проявляла та не проявляє до дитини жодного інтересу, з часу народження дитини, вона навіть не цікавилася його станом здоров`я. [PERSON] обов`язки щодо розвитку дитини не виконує, аліменти не сплачує, дитину не відвідує, покинула в малолітньому віці та навіть відмовляється з ним бачитися. З наведеного слідує, що дитина їй не потрібна. На даний час дитині виповнилося повних чотири роки. [PERSON] опікується сином, піклується та забезпечує його належним харчуванням, доглядом та любов`ю. Дитина росте в любові та виховується в належних умовах. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач надав достатньо доказів того, що відповідач [PERSON] , як мати малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовки до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням сина, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання, що необхідно для нормального самоусвідомлення дитини, не надає сину доступ до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Поряд з цим, відповідачем жодних доказів на протилежне не представлено, відзив на позов не подано. Підстав, які б могли заперечити позбавленню відповідача батьківських прав судом не встановлено, оскільки остання душевною хворобою, недоумством чи іншою тяжкою хворобою не хворіє. Відповідач має реальну можливість допомагати дитині, утримувати та належним чином її виховувати, оскільки є молодою, здоровою особою працездатного віку, інвалідом не являється. Врахувавши всі зазначені вище обставини, суд приходить до висновку, що відповідача [PERSON] слід позбавити батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] що, на думку суду, буде відповідати інтересам малолітньої дитини, з огляду на матеріали справи. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно вимог ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років становить: з 1 січня 2023 року - 2273 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2023 року - 2833 гривні. Таким чином, станом на сьогоднішній день мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину віком до 6 років становить 2273 гривні. Про право суду при визначення розміру аліментів враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення йдеться і в абзаці 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". На підставі наведеного, суд вважає, що відповідач зобов`язана надавати дитині утримання, достатнє для задоволення її розумних потреб, виходячи зі стану здоров`я сина, його матеріального становища, а також зі свого стану здоров`я та матеріального становища. Згідно ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Враховуючи відсутність взаємної домовленості між сторонами про участь у матеріальних витратах на утримання дитини, а також беручи до уваги те, що відповідач не має постійного місця роботи та сталого доходу, суд вважає, що справедливим буде щомісячне стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Позивач надав достатньо доказів того, що малолітня дитина, [PERSON] , [INFO] проживає разом із ним, знаходиться на його утриманні та не має самостійного доходу, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Відповідачем жодних доказів на протилежне не представлено. Поряд з цим, позивачем не доведено наявність у відповідача рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання дитини у сумі мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, що становитьна дитину віком до 6 років - 2273 гривні. Аліменти на утримання дитини, згідно з ч.1 ст.191 СК України присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, в даному випадку з 26.01.2023. Крім того, приймаючи до уваги, що позивач, [PERSON] при пред`явленні позову, був звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", на виконання вимог ст.141 ЦПК України, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави судовий збір в сумі 1073,60 гривень. В силу п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Питання про відшкодування судових витрат позивачем та її представником не ставилося.

Outcome: partial