Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання за ним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , права на земельну частку (пай) площею 1,57 умовних кадастрових гектарів без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території Бишківського старостинського округу № 4 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського (колишнього Жовківського) району Львівської області, а колишньої Бишківської сільської ради Львівського (колишнього Жовківського) району Львівської області, право на яку [PERSON] мала на підставі сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 119115, виданого Бишківською сільською радою 16.05.1997 та зареєстрованого у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 996, та права власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею площею 18,2 м2, житловою площею 9,5 м2. Свої позовні вимоги мотивує тим, що його матері, [PERSON] , на підставі рішення Бишківської сільської ради від 01.04.1994 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею по уточнених даних 1,57 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості. Земельна ділянка розташована на території Бишківської сільської ради. Землю передано для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства. Крім того мати була головою та єдиним членом колгоспного типу двору в [ADDRESS] , станом на 30.06.1990 року та на 15.04.1991 року. Зазначає, що [PERSON] померла [INFO] , а тому після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на право на середню земельну частку (пай), право власності на житловий будинок. Так як заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, а тому спадкування після її смерті відбувається за законом. Внаслідок його звернення як спадкоємця за законом першої черги було зареєстровано спадкову справу № 24/2023, однак Жовківською державною нотаріальною конторою Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), площею 1,57 га, що розташований на території Бишківської сільської ради Львівського району Львівської області та на житловий будинок в [ADDRESS] через те, що ним не подано необхідні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно. Стверджує, що право власності на колгоспний двір (житловий будинок) [ADDRESS] було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області. Позивач вказує, що він є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері, [PERSON] , прийняв після її смерті спадщину, оскільки постійно проживав з нею на час відкриття спадщини, тобто на день смерті матері, не відмовився від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку після її смерті. Він єдиний спадкоємець за законом першої черги після смерті матері, який прийняв спадщину, осіб, які б мали право на обов`язкову частку і прийняли таку немає. Однак спадщини на право на земельну частку (пай) розміром 1,57 умовних кадастрових гектарів, яке належало матері, [PERSON] , згідно сертифіката на право на право приватної власності на землю (середню земельну частку) старого зразка не можу оформити, так як відсутній правовстановлюючий документ на право на дану земельну частку (пай) нового зразка, який водночас не може бути виданий на ім`я померлої [PERSON] , оскільки вона втратила цивільну правоздатність та дієздатність. Так як його матері, [PERSON] , на праві власності належав житловий будинок [ADDRESS] як голові та єдиному членові двору, а право власності на такий підтверджується записами в погосподарській книзі, він як спадкоємець за законом після смерті [PERSON] вважає, що є всі підстави для визнання за ним в порядку спадкування за законом права власності на даний житловий будинок після смерті матері. А тому враховуючи наведені вище обставини, вважаю, що його право на земельну частку (пай) та право власності на житловий будинок підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 26.04.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 05.06.2023 року о 09 год. 00 хв. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак із Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Зазначили, що не заперечують проти позову, справу просять розглянути на розсуд суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що при вирішенні спору покладається на думку суду. А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, представника третьої особи, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] у селі Бишків, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України № [NUMBER] , який виданий 07.10.2022 року органом 4619. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане Бишківською сільською радою 04.01.1962 року, вбачається, що [PERSON] є матір`ю позивача [PERSON] . З копії сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 119115, який виданий 16.05.1997 року Бишківською сільською радою та зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 996, вбачається, що [PERSON] на підставі рішення Бишківської сільської ради від 01.04.1994 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею по уточнених даних 1,57 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості. Земельна ділянка розташована на території Бишківської сільської ради. Землю передано для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства. З виписки з погосподарської книги № 162, яка видана старостою Бишківського старостинського округу № 4 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 16.02.2023 року, вбачається, що будинок, який знаходиться в [ADDRESS] , станом на 30.06.1990 року належав до колгоспного типу двору, головою та єдиним членом якого станом на 30.06.1990 року була [PERSON] , [INFO] . Викладеним у виписці з погосподарської книги № 161, яка видана старостою Бишківського старостинського округу № 4 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 16.02.2023 року, стверджується, що будинок, який знаходиться в [ADDRESS] , станом на 15.04.1991 року належав до колгоспного типу двору, головою та єдиним членом якого станом на 15.04.1991 року була [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Виходячи з даних, так як будинок станом на 30.06.1990 року та на 15.04.1991 року належав до колгоспного типу двору, головою та єдиним членом колгоспного типу двору за адресою: [ADDRESS] , була [PERSON] , то відповідно суд констатує, що повністю будинок (колишній колгоспний двір) належав саме їй. З свідоцтвапро смерть серії [NUMBER] , яке видане Бишківською сільською радою 01.10.2003 року, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про смерть 01.10.2003 року було зроблено запис за № 31. Відповідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України від 16.01.2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. А тому враховуючи те, що [PERSON] померла [INFO] , тобто спадщина відкрилася до набрання чинності Цивільного кодексу України, в той же час строк для її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, тобто до набрання чинності Цивільного кодексу України, а тому враховуючи наведене вище положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» до правовідносин щодо спадкування після смерті [PERSON] підлягають застосуванню норми чинного Цивільного кодексу України № 435-IV від 16.01.2003 року. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Суд враховує, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на право на середню земельну частку (пай), право власності на житловий будинок. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Викладеним у довідці № 159, яка видана 16.02.2023 року виконкомом Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області Бишківського старостинського округу № 4, стверджується, що від імені [PERSON] , померлої [INFO] , у виконкомі Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області заповіт не посвідчувався і не реєструвався. Ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Так як заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, а тому суд приходить до висновку, що спадкування після її смерті відбувається за законом. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. А тому позивач як син померлої [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги. Суд враховує, що внаслідок звернення позивача Жовківською державною нотаріальною конторою Львівської області було зареєстровано спадкову справу № 24/2023, номер у спадковому реєстрі 70192787, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 71288005 від 27.01.2023 року. Однак Жовківською державною нотаріальною конторою Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) листом № 59/01-16 від 27.01.2023 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), площею 1,57 га, що розташований на території Бишківської сільської ради Львівського району Львівської області і належав [PERSON] , померлій [INFO] із роз`ясненнями, що йому необхідно подати в нотаріальну контору оригінал правовстановлюючого документа нового взірця на вищевказаний земельний пай із відповідною реєстрацією, а у випадку відсутності такого документа роз`яснено про необхідність звернення в судові органи для оформлення права на вищевказаний земельний пай в порядку спадкування. Також Жовківською державною нотаріальною конторою Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) постановою № 103/01-16 від 09.02.2023 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок в [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] у зв`язку із недотриманням п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а саме через те, що мною не подано необхідні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, що підлягає реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Викладеним у довідці № 157, яка видана яка видана 16.02.2023 року виконкомом Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області Бишківського старостинського округу № 4, стверджується, що [PERSON] до дня смерті, [INFO] проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] . З довідки № 160, яка видана 16.02.2023 року виконкомом Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області Бишківського старостинського округу № 4, вбачається, що [PERSON] , проживав разом із матір`ю, [PERSON] , станом на день її смерті, [INFO] та вели спільне господарство по [ADDRESS] . Судом не встановлено осіб, які б мали право на обов`язку частку і прийняли таку чи інших осіб, які прийняли спадщину внаслідок спільного проживання разом із [PERSON] на день смерті чи внаслідок звернення за такою до нотаріуса. Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Суд приходить до висновку, що так як позивач постійно проживав разом із матір`ю, [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на день її смерті, не заявив про відмову від прийняття спадщини, а тому він прийняв спадщину після смерті [PERSON] , враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України. З довідки № 158, яка видана 16.02.2023 року виконкомом Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області Бишківського старостинського округу № 4, вбачається, що на земельну частку площею 1,57 га, яка належала [PERSON] , померлій [INFO] , на підставі сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 119115 від 06.05.1997 року, для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, заборн і арештів немає. Згідно ст. 1216-1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 8 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» затверджено відповідну форму сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Сертифікати саме такої форми слід подавати до нотаріальної контори. [PERSON] ще за життя необхідно було обміняти сертифікат на земельну частку (пай) старого зразка на новий, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)», однак нею цього зроблено не було. Згідно ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерт. Як наслідок суд констатує, що позивачем не може бути пред`явлено для оформлення спадщини сертифікат на ім`я [PERSON] нового зразка, оскільки вона померла, а тому втратила цивільну правоздатність та дієздатність. Із довідки № 1191, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 21.03.2023 року, вбачається, що в КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» станом на 31 грудня 2012 року на житловий будинок [ADDRESS] , реєстрація не проводилась. Згідно нового адміністративно-територіального устрою України село Миляво належить до Добросинсько-Магерівської територіальної громади Львівського району Львівської області. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином право власності на колгоспний двір (житловий будинок) [ADDRESS] було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області. Викладеним у довідці № 156, яка видана 16.02.2023 року виконкомом Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області Бишківського старостинського округу № 4, стверджується, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить померлій [PERSON] , в арешті, під забороною та в заставі не перебуває. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Суд враховує, що позивач зазначає, що в нього відсутній правовстановлюючий документ, який б підтверджував право власності [PERSON] на житловий будинок, оскільки реєстрація права власності не проводилася. З технічного паспорта на будинок садибного типу, виготовленого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 21.03.2023 року, та з довідки-характеристики № 1192, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 21.03.2023 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , вбачається, що рік побудови житлового будинку 1969, площа забудови 25,1 м.кв., загальна площа житлового будинку 18,2 м. кв., житлова площа 9,5 м. кв., допоміжні приміщення: коридор 4,4 м.кв., кладова 4,3 м.кв. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері, [PERSON] , прийняв після її смерті спадщину, оскільки постійно проживав з нею на час відкриття спадщини, тобто на день смерті матері, не відмовився від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку після її смерті. Він як єдиний спадкоємець за законом першої черги після смерті матері, який прийняв спадщину, осіб, які б мали право на обов`язкову частку і прийняли таку з матеріалів справи не вбачається, судом не встановлено. Однак спадщини на право на земельну частку (пай) розміром 1,57 умовних кадастрових гектарів, яке належало матері позивача, [PERSON] , згідно сертифіката на право на право приватної власності на землю (середню земельну частку) старого зразка позивач не може оформити, так як відсутній правовстановлюючий документ на право на дану земельну частку (пай) нового зразка, який водночас не може бути виданий на ім`я померлої [PERSON] , оскільки вона втратила цивільну правоздатність та дієздатність. Так як матері позивача, [PERSON] , на праві власності належав житловий будинок [ADDRESS] як голові та єдиному членові двору, а право власності на такий підтверджується записами в погосподарській книзі, є всі підстави для визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом права власності на даний житловий будинок після смерті його матері, [PERSON] . А тому враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що право позивача на земельну частку (пай) та право власності на житловий будинок підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок його позовні вимоги підлягають задоволенню. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved