Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що на обліку управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради перебувають діти,які перебувають у складних життєвих обставинах: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з причини ухилення матері від виконання батьківських обов`язків з 18.05.2020 р. Матір`ю дітей є відповідач [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , до актового запису про їх народження внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері). Відомості про батька дитини - [PERSON] , [INFO] , до актового запису внесені відповідно до ст. 133 СК України, батько [PERSON] (відомості про місце знаходження відсутні). Як зазначається позивачем при зверненні до суду, мати дітей неодноразово попереджалася про відповідальність по дотриманню прав дітей, проте, попередження позитивних результатів не дали: [PERSON] продовжує ухилятися від виконання покладених на неї батьківських обов`язків. З 05.10.2022 р. відповідач не приходила до управління служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради щодо повернення або інформації стосовно спілкування з дітьми по теперішній час. 11.11.2022 р. [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , переведено до Комунального закладу соціального захисту «Центр соціальної підтримки дітей «Довіра» Дніпровської міської ради. 21.11.2022 р. [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , влаштовано до Домбоківської спеціальної школи І-ІІ ступенів Закарпатської обласної ради (довідка від 21.11.2022 №59, довідка від 21.11.2022 №58). Предмет позову становить вимога про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав повністю, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Представник третьої особи просив суд задовольнити поданий позов. Відповідач та представник відповідача в задоволенні позову просили відмовити. Відповідно до пояснень відповідача, відповідач зробить все для того, щоб їй повернули дітей, вона встане на шлях виправлення, знайде роботу, буде сумлінно виконувати батьківські обов`язки. Згідно відзиву відповідача на позовну заяву, зазначається, що відповідач, як мати дітей, любить їх усім серцем, турбується про них, вважає, що не має алкогольної залежності, проте, у разі необхідності готова пройти курс лікування від алкогольної залежності, відповідач забезпечена житловою площею та активно шукає роботу для офіційного працевлаштування, що ускладнено воєнним станом. Дітям буде краще разом із матір`ю. У відповіді на відзив позивач долучив фотографії квартири, в якій мешкає відповідач та раніше мешкали діти, на яких зображена квартира у занедбаному стані, майже відсутні меблі, та просив взяти до уваги те, що до позовної заяви була додані акти проведення оцінки рівня безпеки дітей з висновком про доцільність влаштування дітей до КНП «Міська клінічна лікарня №9» Дніпровської міської ради для проведення медичного обстеження, та акти обстеження умов проживання, відповідно до яких мати дітей не створила належні умови для проживання та виховання дітей. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, на обліку управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради перебувають діти,які перебувають у складних життєвих обставинах: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з причини ухилення матері від виконання батьківських обов`язків з 18.05.2020 р., що підтверджується відповідними наказами Управління - служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради (а.с. 33 - 36). Матір`ю дітей є відповідач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с. 23, 19 - 22). Відомості про батька дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , до актового запису про їх народження внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері (а.с. 24-25, 28-29). Відомості про батька дитини - [PERSON] , [INFO] , до актового запису внесені відповідно до ст. 133 СК України: батьком дитини є [PERSON] (відомості про місце знаходження відсутні (а.с. 24)). Як встановлено судом на підставі характеристик з місця навчання дітей (а.с. 37-42, 44, 81), актів обстеження умов проживання (а.с. 45-50), попереджень щодо відповідальності по дотриманню прав дітей згідно із законодавством України (а.с. 51 - 52), відповідей з ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області (а.с. 53-54, 56), відповіді з лікарні щодо перебування відповідача у стані алкогольного сп`яніння, через що в неї були вилучені діти (а.с. 55), інших листів (а.с. 62 - 63, 79 -80), актів проведення оцінки рівня безпеки дитини (а.с. 64-78), згідно з якими комісією прийнято рішення про влаштування дітей до закладу охорони здоров`я, оскільки обставини, що склалися в родині, можуть спричинити загрозу життю та здоров`ю дітей, відповідач фактично не тільки самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо утримання та виховання дітей, забезпечення здобуття ними освіти, але й створює такою поведінкою загрозу життю та здоров`ю дітей. Як встановлено судом на підставі відповідної постанови судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Дяченко І.В. від 16.03.2021 р. (справа №199/1536/21, 2/199/992/21), справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 184 КУпАП було закрито в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Відповідно до вказаної постанови судді, дії [PERSON] кваліфіковані за ч. 1 ст. 184 КУпАП. Диспозиція ч. 1 ст. 184 КУпАП зазначає, що адміністративна відповідальність передбачена в разі ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. Відповідно до зазначеної постанови судді, з аналізу змісту ч. 1 ст. 184 КУпАП вбачається, що ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей. У вищенаведеному протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено суть адміністративного правопорушення, конкретних обставин, які б вказували на невиконання [PERSON] батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей та не вказано, від яких саме передбачених законодавством обов`язків, з посиланням на норму закону, щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, ухиляється остання. Як встановлено судом на підставі постанови судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Сенчишина Ф.М. від 30.08.2021 р. (справа №199/6491/21, (3/199/3458/21) [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження. Як встановлено постановою судді, [PERSON] ухилилася від виконання обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , передбачених ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, за якими батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, внаслідок чого станом на 18 серпня 2021 року за місцем мешкання за адресою: [ADDRESS] , антисанітарія, брудно, розкидані речі. Судом на підставі постанови судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Сенчишина Ф.М. від 01.02.2022 р. (справа №199/595/22 (3/199/494/22)) встановлено, що справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Згідно висновку органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 19.12.2022 р. №4/4 - 473 є доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання, відповідно до яких відповідач іноді вживає алкогольні напої, коли відповідач випивала, діти були разом з мамою відповідача та родичами, її мама кормила дітей, бабуся допомагала. В квартирі не має стільців, меблів не має, було одне ліжко, побутової техніки також майже не має, побутову техніку придбавали родичі відповідача. Свідок виявила необізнаність з приводу чи була відповідач у лікарні, коли діти були у лікарні, а також з питання чи надсилала відповідач дітям за їх тимчасовим місцем перебування речі або солодощі. Процесуальні дії у справі: -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2023 р. відкрито провадження у цивільній справі; -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.05.2023 р. задоволено клопотання представника відповідача про допит свідка гр. [PERSON] . Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Згідно ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов`язків. Жодних доказів на підтвердження виконання відповідачем, як матір`ю, своїх батьківських обов`язків відносно дітей суду не надано, та такі в матеріалах справи відсутні. Джерела отримання доказів вичерпані. Відповідач не спростувала доводи позивача та надані ним докази (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Оскільки обов`язок щодо виховання кожної дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, суд, безпосередньо дослідивши зібрані докази, оцінивши їх на предмет належності і допустимості, достатності та достовірності кожний окремо та в сукупності і логічному взаємозв`язку, приходить до висновку, що, враховуючи встановлення судом обставин того, що відповідач, будучи матір`ю, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує зі свого боку необхідного харчування, одягу, лікування і медичного нагляду, не спілкується із дітьми, що з урахуванням віку дітей вкрай негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти, суд, зазначені обставини в своїй сукупності розцінює як умисне ухилення від виховання дітей, зважаючи на свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При цьому за положенням ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішенні такої категорії спорів необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, який підлягає застосуванню лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують батьків, як осіб, що становлять реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені в ході розгляду справи факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний наведеному вище правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2020 року по справі №552/2947/19, від 11 вересня 2020 року по справі №357/12295/18, від 11 вересня 2020 року по справі №371/693/18, від 29 квітня 2020 року по справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року по справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року по справі №638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року по справі №461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року по справі №409/1865/17-ц, від 29 січня 2020 року по справі №756/1967/16-ц. Судова практика щодо застосування положень ст. 164 СК України є усталеною. Окрім того, схожий підхід до вирішення питання про позбавлення батьківських прав роз`яснено в п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц. Отже, аналізуючи встановлені судом фактичні обставини виховання та утримання неповнолітніх дітей, матір`ю яких відповідач, з урахуванням на наведені вище правові висновки, суд приходить до висновку, що в ході розгляду справи знайшли своє повне підтвердження заявлені позивачем підстави для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав, а саме триваюче та систематичне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків без поважних причин. Відповідач остаточно перестала належним чином виконувати свої батьківські обов`язки вже тривалий час (щонайменше з 2020 року), що виявилось у фактичному самоусуненні від виконання своїх батьківських обов`язків у вигляді матеріального утримання дітей (відповідач не працює, джерело коштів для існування невідоме, судом встановлена відсутність участі відповідача в інших фінансових затратах на дітей), участі в житті дитини, вихованні, забезпеченні здобуття повної середньої освіти, що є проявом байдужості відповідача до долі своїх дітей. Про умисний характер такого ухилення явно свідчить його тривалість (декілька років поспіль). Протягом усього часу судового розгляду даної справи, поведінка відповідача у відношенні до неповнолітніх дітей не змінилася, про що свідчить відсутність реальних кроків з боку відповідача з метою виправлення виниклої ситуації щодо її ставлення до власний дітей дозволяють суду дійти висновку, що подальше збереження правового зв`язку між дітьми та їх матір`ю завдасть в майбутньому цим дітям неспівмірно більше негативного впливу, ніж припинення такого правового зв`язку внаслідок позбавлення відповідача батьківських прав. Відтак, суд, послуговуючись якнайкращими інтересами дитини, які (інтереси) переважають над інтересами їх матері (відповідача), вважає, що наявні підстави для задоволення позову та позбавлення відповідача батьківських прав. Щодо заперечень відповідача проти позову, то, на переконання суду, вказані заперечення не є слушними. Чинний СК України передбачає обов`язки батьків відносно їх неповнолітніх дітей та наслідки для батьків дітей за умови недотримання цих обов`язків, зокрема, позбавлення батьківських прав. Відповідач не спростувала доводи позивача, не надала доказів про те, що вона діє в межах можливостей (у тому числі фінансового стану) та не ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, що її поведінка (зловживання алкогольними напоями, байдужість до обов`язку дотримання санітарно - гігієнічних норм у житловому приміщенні, в якому мешкають неповнолітні діти) не впливає негативно на розвиток дітей та їх стан здоров`я, що, санітарно-гігієнічні умови у кімнаті її спільного з дітьми проживання, є придатними для безпечного їх проживання дітей. За умов зміни (виключення) обставин, які стали підставою позбавлення батьківських прав, та при додержанні порядку, встановленого ст. 169 СК України, відповідач має право звернутися з позовом про поновлення її батьківських прав відносно дитини. Щодо іншої вимоги позову - про стягнення аліментів на утримання дітей, то заявлення даної вимоги є передчасним, та, відмовляючи в її задоволенні, суд керується наступним. Правові наслідки позбавлення батьківських прав визначені у ст. 166 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав (ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування»). Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. Згідно ч. 1 ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ч. 2 ст. 243 СК України). Права дитини, над якою встановлено опіку або піклування, визначені у ч. 1 ст. 247 СК України. Оскільки питання щодо встановлення опіки (піклування) над дітьми не вирішено, та відсутня на даний час особа, на ім`я якої сплачуватимуться аліменти на утримання дітей, в задоволенні вказаної вимоги позову належить відмовити, що не позбавляє права звернення до суду із після встановлення опіки над дитиною. Щодо розподілу судових витрат. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено у законі «Про судовий збір». Стаття 1 закону «Про судовий збір» визначає судовий збір як збір, що справляється по всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених законом. Стаття 3 закону визначає як загальний перелік об`єктів справляння судового збору, так і процесуальні документи, за подання яких до суду збір не сплачується. Судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб Закон України «Про судовий збір» (п. 14 ч. 2 ст. 3). Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач, частково на користь якого ухвалено судове рішення, не поніс судових витрат, судові витрати підлягають компенсуванню за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved