Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-05 00:00:00

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» «Ю.ЕС.АЙ» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування\~шкоди, заподіяної\~внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27.07.2018 року між ТДВ «Страхова компанія» «Ю.ЕС.АЙ» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) №АМ/4731545, забезпечений транспортний засіб "Daewoo", д.н.з. [NUMBER] . 11.10.2018 року о 15 год. 50 хв. у м.Львові на перехресті вулиць Любінська - Петлюри сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу "Daewoo", д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу "Електрон", д.н.з. [NUMBER] , який належить Львівському комунальному автотранспортному підприємству №1 (ЛК АТП №1), внаслідок чого було пошкоджено транспортний засіб "Електрон", д.н.з. [NUMBER] з вини відповідача, цивільно-правова відповідальність якого, як водія забезпеченого транспортного засобу "Daewoo", д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ТДВ «Страхова компанія» «Ю.ЕС.АЙ» згідно полісу №АМ/4731545. Вказує, що винною особою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124, 130 КУпАП, визнано відповідача [PERSON] постановою Франківського районного суду м.Львова від 12.02.2019 року. Згідно з умовами вказаного полісу, на підставі страхового акту №18.59.4731545-2587 від 01.07.2019 року, заяви на виплату страхового відшкодування та зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб "Електрон", д.н.з. [NUMBER] , склав 47169,93 грн., у зв`язку з ТДВ «Страхова компанія» «Ю.ЕС.АЙ» відшкодувало власнику транспортного засобу "Електрон", д.н.з. [NUMBER] , витрати на ремонт в сумі 47169,93 грн. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 47169,93 грн. та судові витрати зі сплати судового збору. 01.04.2021 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу передано судді Дзеньдзюрі С.М. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова Дзеньдзюри С.М. від 21.04.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 26.01.2023 року на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, розпорядження керівника апарату Франківського районного суду м. Львова №31/Р від 26.01.2023 року, вказану цивільну справу передано судді Марків Ю.С. Ухвалою судді Франківського районного суду м.Львова Марків Ю.С. від 30.01.2023 року прийнято до провадження вказану цивільну справу; розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у вказаній цивільній справі; призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 10.05.2023 року замінено позивача Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» «Ю.ЕС.АЙ»\~ на Фізичну-особу підприємця [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи від відповідача 05.06.2023 року до суду надійшла заява про перенесення судового засідання у зв`язку з зайнятістю його представника в іншому судовому засіданні. Окрім цього, 06.06.2023 року до суду від представника відповідача - адвоката Гандзюлевича Я.А. надійшла заява про перенесення вказаної цивільної справи на інший день у зв`язку з його перебуванням у м.Чернівці на слідчих діях. Разом з тим, суд не бере до уваги клопотання відповідача та його представника, оскільки, як вже зазначалось, ухвалою судді Франківського районного суду м.Львова Марків Ю.С. від 30.01.2023 року прийнято до провадження вказану цивільну справу; розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у вказаній цивільній справі; призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву та роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам\~ст.178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Як вбачається з матеріалів вказаної цивільної справи відповідачу [PERSON] судом на адресу його місця реєстрації направлялась копія ухвали Франківського районного суду м.Львова від 30.01.2023 року та копія позовної заяви з додатками, що підтверджується супровідним листом від 30.01.2023 року, засобами поштового зв`язку рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №7905705874164, яке повернулось на адресу суду з конвертом. В подальшому, 30.03.2023 року відповідач [PERSON] отримав наручно у приміщенні Франківського районного суду м.Львова копію ухвали Франківського районного суду м.Львова від 30.01.2023 року та копію позовної заяви з додатками з конверту, який повернувся 28.03.2023 року. Разом з тим, відповідач, у встановлений ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 30.01.2023 року строк відзиву на позов до суду не подав, будь-яких інших клопотань від нього також не надходило. Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з таких підстав. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що 27.07.2018 року між ТДВ «Страхова компанія» «Ю.ЕС.АЙ» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) №АМ/4731545, забезпечений транспортний засіб "Daewoo", д.н.з. [NUMBER] . 11.10.2018 року о 15 год. 50 хв. у м.Львові на перехресті вулиць Любінська - Петлюри сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу "Daewoo", д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу "Електрон", д.н.з. [NUMBER] , який належить Львівському комунальному автотранспортному підприємству №1 (ЛК АТП №1). Крім того, 11.10.2018 року о 15 год. 50 хв. [PERSON] , на перехресті вулиць Любінська - Петлюри у м.Львові керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у присутності двох свідків відмовився. Постановою Франківського районного суду м.Львова від 12.02.2019 року у справі №462/6616/18 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.124 КУпАП та ч.1 ст.130 КУпАП закрито на підставі ст.38 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що [PERSON] не дотримався вимог п.2.3.б, 16.6 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП та п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. 22.10.2018 року Львівське комунальне автотранспортне підприємство №1 (ЛК АТП №1), яке є власником транспортного засобу "Електрон", д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] , звернулося до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 11.10.2018 року. Актом огляду транспортного засобу ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» від 23.10.2018 року зафіксовано виявлені у транспортному засобі "Електрон", д.н.з. [NUMBER] , пошкодження та їх характер. 06 лютого 2019 року власник транспортного засобу "Електрон А18501", д.н.з. [NUMBER] - Львівське комунальне автотранспортне підприємство №1 (ЛК АТП №1) звернулося до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» із заявою про страхове відшкодування за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/4731545, у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 11.10.2018 року з вини водія транспортного засобу "Daewoo", д.н.з. [NUMBER] . Згідно аварійного сертифікату 54-D/52/8 від 06.05.2019 року про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу "Електрон А18501", д.н.з. [NUMBER] , матеріальний збиток внаслідок його пошкодження складає 56603,92 грн. Відповідно до розрахунку страхового відшкодування ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» внаслідок страхового випадку - ДПТ, яка сталася 11 жовтня 2018 року, вартість відновлювального ремонту (з врахуванням зносу деталей, що замінюються) становить 56603,92 грн.; сума вирахування ПДВ становить 9433,99 грн., відтак сума страхового відшкодування, яка підлягає до виплати становить 47169,93 грн. Вказане підтверджується і страховим актом №18.59.4731545-2587 від 01.07.2019 року, відповідно до якого сума страхового відшкодування становить 47169,93 грн. 02.10.2019 року відповідно до платіжного доручення №9233 ТДВ СК «Ю.Ес.Ай» провело виплату страхового відшкодування Львівському комунальному автотранспортному підприємству №1 (ЛК АТП №1) в розмірі 47169,92 грн. на підставі страхового акту №18.59.4731545-2587. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» N 1961-ІУ від 01.07.2004 р. (надалі - Закон N 1961-ІУ), при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно п. 4. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.. Відповідно до абзацу «в» п.п. 38.1.1 п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо- транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. У відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. За приписами ч. 2 ст. 38 КУпАП встановлено, що якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення. Отже, системний аналіз вказаних норм дозволяє прийти до висновку, що закриття провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 статті 247 КУпАП можливе за одночасної наявності кількох умов, а саме вчинення чи виявлення адміністративного правопорушення та спливу строку, передбаченого статтею 38 цього Кодексу. Крім того, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення стягнення, а не строків притягнення до адміністративної відповідальності. У разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Зі змісту постанови Франківського районного суду м.Львова від 12.02.2019 року у справі №462/6616/19, можна прийти до висновку про наявність у діях [PERSON] складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки у постанові зазначено, що [PERSON] порушив вимоги пунктів 2.3.б, 16.6, 2.5 ПДР України. Вина правопорушника, окрім іншого, підтверджується протоколами про адміністративні правопорушення та іншими матеріалами справи. При цьому суду враховує правову позицію викладену в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.02.2018 у справі N 910/18319/16, відповідно до якої така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення. Таким чином, оскільки ТДВ СК «Ю.Ес.Ай» відшкодувало потерпілому шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, спричиненого відповідачем [PERSON] , який вчинив дорожньо-транспортну пригоду та після дорожньо- транспортної пригоди за його участю відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного сп`яніння, то на підставі ст. 1191 ЦК України та п. 38.1.1 (в) ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» воно набуло право на стягнення з відповідача шкоди в розмірі 47169,93 грн. Як вбачається з матеріалів справи 14 травня 2021 року між ТДВ СК «Ю.Ес.Ай» та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладено Договір №1/АК про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги від ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» до [PERSON] перейшло до ФОП [PERSON] . Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу в порядку зворотної вимоги (регресу). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованим та підлягають задоволенню, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума сплаченого страхового відшкодування в розмірі 47169,93 грн. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved