Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-14 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 19.05.2023 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємопорозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, фактичні шлюбні відносини з травня 2022 року припинені, разом не проживають, збереження шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам. Спору про поділ майна немає. Виходячи з викладеного, позивачка просила суд розірвати шлюб, укладений 01.09.2012 року між нею та відповідачем, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороді Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис №303; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у \~розмірі 33 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову до суду і до досягнення дитиною повнолітнього віку. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав. Пояснення сторін в судовому засіданні; заяви, (клопотання) учасників справи, У судове засідання сторони не з`явилися. Позивачкою через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Інші процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2023 справу передано на розгляд на судді Голяні О.В. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.05.2022 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Оскільки відповідач був повідомлений про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, а позивач не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам\~статей 280-281 ЦПК. Судом на підставі частини другої\~статті 247\~ЦПК у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом. 01.09.2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороді Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис №303, що стверджується долученим до справи оригіналом свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 01.09.2012 року. Від вказаного шлюбу у сторін є спільна малолітня дитина син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією долученого до матеріалів справи свідоцтва про народження серії [NUMBER] . На момент розгляду справи сторони проживають окремо. Оцінка Суду. Щодо розірвання шлюбу. Згідно із частиною першою статті 110\~Сімейного\~кодексу\~України (далі СК) позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною другою статті 112\~СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В свою чергу відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24\~СК шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у сторін не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім`ї є неможливим. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. Щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України. Так, частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено,\~що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки\~або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За таких обставин, враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, виходячи з «якнайкращих» інтересів дитини, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду. Розподіл судових витрат між сторонами. За змістом статті 141ЦПК судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно з квитанції АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» від 19.05.2023 року позивачкою було сплачено за позовну вимогу про розірвання шлюбу 1073,60 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст.ст.133,141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1073,60 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved