Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом з відповідача в якому зазначила, що 17 липня 2007 року уклала шлюб з [PERSON] . За час сімейного життя народили дитину - [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] не приймає належної участі в утриманні дочки, чим порушує вимоги ст. 180 СК України. Порозуміння в сім`ї вони не знаходять. Фактично останні десять років спільно не проживають, а тому немає жодного сенсу продовжувати формальні шлюбні відносини. Примирення і продовження спільного життя вона не бажає та наполягає на розлученні. Просить розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , зареєстрований Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременецького міського управління юстиції Полтавської області 17 липня 2010 року, актовий запис № 222. Одночасно просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 50 % для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 24.07.2021 і до повноліття дитини. Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення аліментів за один місяць згідно п. 1ч. 1ст. 430 ЦПК України. Стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 17.07.2010 року, який був зареєстрований Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременецького міського управління юстиції Полтавської області 17 липня 2010 року, актовий запис № 222. Від подружнього життя сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого позивач не бажає в подальшому підтримувати з відповідачем подружніх та сімейних стосунків. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що вимога про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Неповнолітня дитина сторін знаходиться на утриманні позивача. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Доказів про надання відповідачем в добровільному порядку достатнього розміру коштів на утримання дочки не подано. Дані щодо наявності у відповідача інших утриманців в справі відсутні. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.141 Сімейного Кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. При визначенні розміру аліментів, згідно ст.182 Сімейного кодексу України, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших утриманців, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України. Враховуючи, що у батьків виникають відносно дитини однакові обов`язки по її утриманню та матеріальному забезпеченню, суд вважає, що відповідач зобов`язаний надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дочки в розмірі 1/4 частки доходу, щомісячно. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України. Так, відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати. \~ \~ \~ \~ З квитанції № 51 від 24.07.2021 року слідує, що позивачем понесені витрати по сплаті судового збору за вимогу про розірвання шлюбу в сумі 908 гривні 00 копійок. Вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до наведеної норми закону. Згідно ст.5 ч.1 п.3 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, тому такі витрати покладаються на відповідача і підлягають стягненню з останнього до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved